ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 57, 2016-06-05 10:45

אורי מקלב: שווה לקיים דיון מיוחד על זה.

<יורם קפולניק: תביאו.

חיים ילין: בסוף זה לא פוליטיקה, זה לטובת כולנו.

<יורם קפולניק: נכון.

אורי מקלב: אם אתה רוצה לקדם את החוק, נביא את כולם לשולחן אחד, נשקף את הכול, נציף את הכול ו - - -

<יורם קפולניק: הכנסת מוצרים חדשים ותהליכים, ביצוע פרויקט מחקר לעתיד החקלאות, כל הדברים האלה שאתם ראיתם.

<יורם קפולניק: קצת על קצה המזלג, אנחנו ממומנים על ידי הממשלה בערך 60%, השאר אנחנו צריכים להביא לבד.

<יורם קפולניק: זה נקרא מוסד מותנה הכנסה.

<יורם קפולניק: אם אין לי את כל ה-100% אני לא גומר את החודש, אני חייב את כל ה-100% ומי שמביא את ה-40% האלה זה החוקרים.

<יורם קפולניק: החוקרים הם אלה שבסופו של דבר מביאים ומה זה?

<יורם קפולניק: זה גרנטים למעשה תחרותיים, החוקרים מתחרים בארץ וגם בחוץ לארץ וככה המוסד הזה - - - יש בזה גם צדק, מכיוון שאתה רוצה לשמור את החוקרים מאוד מאוד תחרותיים וחדים, אולי 60% זה קצת הרבה, כי אם אני מסתכל על מדינות אחרות בעולם זה בסביבות 70%-75%, אבל המודל הזה עובד הרבה שנים ואנחנו - - -

יעל כהן-פארן: 70%-75% זה ה - - -

<יורם קפולניק: הממשלה נותנת 70%-75% והחוקרים צריכים להביא רק 25%.

יעל כהן-פארן: אז 60 זה לא הרבה.

<יורם קפולניק: 60 זה מעט, יחסית.

יעל כהן-פארן: לא, אמרת 60 זה הרבה ולא הבנתי את ההמשך.

אורי מקלב: זה הרבה שמטילים על החוקרים להביא.

<יורם קפולניק: על החוקרים מטילים להביא את ה-40%.

יעל כהן-פארן: מה זה commercial, זה התמלוגים?

<יורם קפולניק: Commercial למעשה זה גם תמלוגים וגם פרויקטים עם חברות מסחריות.

חיים ילין: פעם אחת אני חייב להבין את זה.

חיים ילין: פיתוח של מכון וולקני, כולנו נהנים מזה, גם חו"ל נהנים מזה, אבל מישהו מכר, לא אתם, את הפטנט לחו"ל והם מתחרים איתנו.

<יורם קפולניק: בשטח האדמה של מדינת ישראל, בכמות המים של מדינת ישראל, אף פעם לא נוכל להיות משמעותיים בשוק.

<יורם קפולניק: השוק שלנו קטן ולכן צריך שותפים.

<יורם קפולניק: אז אתה הולך למישהו שיש לו מים ויש לו קרקע ואתה אומר לו 'אני נותן לך את הזיכיון, תביא את האור לכולם', המוניטין נשאר אור, ואם אתה מקבל תמלוגים מהדבר הזה.

חיים ילין: זו השאלה, בכמה מוכרים ומה ההכנסות.

חיים ילין: ואני אסביר לך למה, כי זה לא מריח טוב, לא בגלל שאתה נמצא שם, אלא בגלל שיש מישהו שעושה את זה ואף אחד לא מבקר אותו.

חיים ילין: הייתה ביקורת מאוד קשה לפני שנתיים על זה.

<יורם קפולניק: לא, מי שמבקר את התהליך הזה זו הוועדה ליצוא ידע של משרד החקלאות.

<יורם קפולניק: אנחנו לא מוכרים לאף אחד, וולקני לא סוברני ל - - -

חיים ילין: לא מכון וולקני.

<יורם קפולניק: לא, משרד החקלאות, יש לו ועדה.

אורי מקלב: השאלה היא אחרת.

אורי מקלב: השאלה שלך היא האם משתמשים בזכויות היוצרים שלנו, במקרה הזה, ללא תשלום של תמלוגים?

חיים ילין: כמעט ולא.

<יורם קפולניק: בעבר היה יותר היום זה פחות.

<יורם קפולניק: אם אתה עושה את הדיל טוב והוא אינטרסנט לשמור על זה - - -

חיים ילין: אבל זאת השאלה, מי עושה את הדיל ומי בודק אותו.

<יורם קפולניק: כל חוזה שיש לנו יוצא מפה למשרד המשפטים ולמשרד האוצר.

<יורם קפולניק: מעל 300,000 שאל אני צריך לקבל חותמת של מיכל עבאדי.

חיים ילין: אבל מה הם מבינים?

<יורם קפולניק: הם מסתמכים על הוועדה ליצוא ידע.

<יורם קפולניק: אם אתה רוצה לעשות רביזיה בקטע הזה אנחנו איתך.

חיים ילין: אני טוען שאם התפיסה היא מה שאתה אומר, שאין לנו מספיק קרקע ומים - - -

<יורם קפולניק: בחלק מהגידולים - - -

חיים ילין: לא, אני איתך.

חיים ילין: אז אני כמדינה, עדיף לי לקחת, לחכור קרקע ומים במקום אחר ולגדל שם.

חיים ילין: אנחנו לא נעשה את זה, נכון?

חיים ילין: אבל אז תהיה שותף ל - - -

<יורם קפולניק: חבר'ה, אני אגיד לכם, אני אתן לך מידע.

<יורם קפולניק: סין והודו קונות באפריקה שטחים ענקיים והם מגדלים שם.

חיים ילין: נכון, לא רק שם.

<יורם קפולניק: בזמנו אורית נוקד ביקשה ממני לעשות איזה שהיא תכנית למשבר המזון.

<יורם קפולניק: עבר הרבה זמן, אני לא יודע אם אני יכול לפרסם, אבל אחת ההמלצות הייתה ללכת בדיוק לאותו דבר, תמורת הטכנולוגיה והזנים לתת למדינה ההיא שנגדל אצלה ובשעת צרה אנחנו לא תלויים באף אחד, אנחנו יכולים להביא את זה אלינו.

<יורם קפולניק: זה היה הרעיון אז זה נמצא שם בערימה.

יעל כהן-פארן: אבל לא עושים את זה.

<יורם קפולניק: נכנסים בשער הזה 1,200 איש כל בוקר, כאשר מכל המספרים האלה 190 חוקרים, 430 זה תומכי מחקר, זה מהנדסים וטכנאים ו-300 סטודנטים ופה אני רוצה להתעכב.

<יורם קפולניק: רוב המחקר שלנו נעשה על ידי סטודנטים, מצאנו שזה כוח האדם האידיאלי מבחינתנו.

<יורם קפולניק: הממשלה לא יודעת לשלם משכורות טובות.

<יורם קפולניק: אני נסעתי לצפון, למיגל, ואני שואל מי זה האנשים שעובדים בתוך המעבדה, אמרו לי 'טכנאים', 'איך אתה משלם?

<יורם קפולניק: ' 'משלם לפי שכר טכנאים'.

<יורם קפולניק: אנחנו לא יכולים לעמוד בזה, זה יקר מדי, אז מה אנחנו עושים?

<יורם קפולניק: אנחנו מביאים סטודנטים.

<יורם קפולניק: אתה לקחת לי את הסטודנטים וכבר כתבנו את זה והסברנו את זה, אתה לקחת את הכוח המניע.

<יורם קפולניק: אני לא מדבר על מספרים, אני מדבר על איכות האנשים, תואר שני ותואר שלישי, הם עושים את ההבדל בעבודה, וזה חשוב מאוד לקחת.

אורי מקלב: אתה זוכר את תשובת השר בעניין הזה?

אורי מקלב: שגם את זה הוא יעביר - - -

<יורם קפולניק: איך הוא יביא?

<יורם קפולניק: הם צריכים אוניברסיטה.

<קריאה: הוא אמר שהוא מעביר גם את ה - - -

יעל כהן-פארן: יעביר את - - - לא מעבירים - - -

אורי מקלב: הוא אומר אחד פלוס אחד, כולל.

<יורם קפולניק: עזוב, זה - - - אמרנו בלי פוליטיקה.

<יורם קפולניק: האמריקאים אומרים don't bite more than you can chew, אל תיקח ביס אם אתה לא יכול ללעוס את זה.

<יורם קפולניק: זה עוד יביא לי את ה-300, מאיפה יביא את ה-300?

<יורם קפולניק: איפה יגורו, מה יעשו איתם?

אורי מקלב: זה גם לא למקום אחד, אני מבין שזה בכמה מקומות, מי מזין את ה-300?

<יורם קפולניק: 75%-80% מגיעים מרחובות, מהפקולטה לחקלאות, יש לנו מווייצמן, בר אילן.

<יורם קפולניק: עכשיו פתחנו עם בר אילן מגמה חדשה לקיימות, עוד לא פרסמנו לגמרי, אבל זו מגמה חדשה בנושא של קיימות, שהלימודים מתבצעים בבר אילן.

<יורם קפולניק: אנחנו פותחים עכשיו עם אוניברסיטת תל אביב בית ספר למשבר המזון, בית ספר בינלאומי למשבר המזון.

<יורם קפולניק: זאת אומרת אנחנו שזורים בתוך הפלטפורמה הזאת.

אורי מקלב: כנראה שהפקולטה לחקלאות גם כן יושבת על קרקע - - -

<יורם קפולניק: עזוב אותי עם הקרקע.

אורי מקלב: איפה יושבים הפקולטה ברחובות?

<יורם קפולניק: ממש ליד וייצמן, בפתח.

אורי מקלב: על שטח גדול הם יושבים?

<יורם קפולניק: כן.

<יורם קפולניק: הפקולטה יושבת על סדר גודל של 500 דונם, קצת פחות.

<יורם קפולניק: תסתכלו כאן על עוד דבר אחד.

<יורם קפולניק: אנחנו יושבים כאן במרכז הארץ, יש לנו זרוע דרומית, יש לנו זרוע צפונית.

<יורם קפולניק: יש לנו אותה בילט אִין לתוך המערכת.

יעל כהן-פארן: מה זה ARO?

<יורם קפולניק: ARO זה Agriculture research Organization.

<יורם קפולניק: אנחנו נמצאים בגילת ובנווה יער.

<יורם קפולניק: בדרך כלל אנחנו שולטים - - -

יעל כהן-פארן: איפה זה נווה יער?

<יורם קפולניק: ליד רמת ישי.

<יורם קפולניק: אני אלך מהר, אני אוהב להראות את זה.

<יורם קפולניק: לפני שני דורות חקלאי אחד ייצר מזון ל-15 אזרחים, בשנת 2000 חקלאי אחד ייצר ל-90 אזרחים, בשנה שעברה חקלאי אחד ייצר ל-400.

<יורם קפולניק: יש כאן הרבה נושאים שקשורים בתוך הדבר, אבל זה עובדה בשטח.

<יורם קפולניק: גם מספר החקלאים ירד, אבל בסך הכול זה טכנולוגיה.

<יורם קפולניק: אתם הגעתם הנה למקום שמפתח את הטכנולוגיות החקלאיות.

<יורם קפולניק: אני לא רוצה ללכת כרגע יותר מזה, אני רק רוצה להגיד, זו שקופית של אילן לוין שיושב איתנו כרגע.

אורי מקלב: - - - טכנולוגיה או שהיום כל חקלאי מחזיק המון שטחים.

אורי מקלב: מה שפעם הוא היה מחזיק כמה דונמים - - -

<יורם קפולניק: אתה צריך להתפרנס.

חיים ילין: מ-35 דונם חממות הוא לא יכול להתפרנס בכלל, הוא עושה שותפות.

אורי מקלב: אז היום אחד מחזיק 1,000?

אורי מקלב: כן?

חיים ילין: לא, פחות.

חיים ילין: תלוי במה.

אורי מקלב: לכן הוא מאכיל 400 איש.

<יורם קפולניק: קודם כל יש שני דברים שצריך לדעת, המחיר של המזון שלנו בשוק העולמי הולך ויורד, החיטה יותר זולה, תירס, אני מדבר על 50 שנה, הולך ויורד, אבל התשומות הולכות ועולות.

<יורם קפולניק: כשאני הייתי סטודנט בפקולטה לחקלאות, בערך לפני 30 שנה, אמרו שחקלאי בפתחת רפיח צריך את ה-4 דונם שלו, הוא מייצר 8 טון עגבניות והוא והמשפחה שלו עד לכאן.

<יורם קפולניק: היום חקלאי שיש לו חממות, אם הוא מייצר פחות מ-30-34 טון לדונם הוא לא מרוויח.

<יורם קפולניק: אתה מבין את הנקודה?

<יורם קפולניק: הדברים האלה השתנו, בלי קשר למו"פ עצמו.

<יורם קפולניק: אנחנו צריכים כל הזמן לייצר דברים חדשים.

<יורם קפולניק: בהתחלה זה היה יותר יבול, אחר כך זה חיי מדף, כי התחלנו לשווק לחוץ לארץ אז חיי מדף, אחר הנושא הזה של - - -

יעל כהן-פארן: אז נזכרנו שאיבדנו את הטעם.

<יורם קפולניק: נכון.

<יורם קפולניק: חזרנו לזה.

<יורם קפולניק: דרך אגב, העגבניות היום הרבה יותר טעימות מאשר היה פעם.

חיים ילין: וגם ענבים.

<יורם קפולניק: היום העולם הולך לדברים מאוד חדשים.

<יורם קפולניק: העולם המפותח היה רוצה לאכול את הסלט ולדעת שאם חס וחלילה לא עלינו היה לו איזה פוליפ במעיים, הפוליפ הזה כבר לא גדל, הוא רוצה לדעת שאם הוא אכל את התוצרת החקלאית, לא רק שהיא טרייה, מזינה והיא בריאה, אלא שהיא גם תרופה, היא מנעה איזה שהוא חולי סמוי שאנחנו לא רואים.

<יורם קפולניק: וזה אפשרי ומי שעושה את זה אלה החברים שיושבים פה.

<יורם קפולניק: אני רוצה להפסיק כאן, כי מה שאני רוצה לעשות, אני רוצה לעבור למעבדות ואני רוצה להראות לכם איך הדברים נעשים.

<יורם קפולניק: אז אנחנו נבקר בכמה מקומות.

<יורם קפולניק: אנחנו קבוצה גדולה, אז ניכנס בקבוצות.

<יורם קפולניק: בואו נתחיל.

<יורם קפולניק: התחנה הראשונה זה בנק הגֶנים.

<עינב מייזליש: ברוכים הבאים לבנק הגנים הישראלי, בנק הגנים הלאומי של מדינת ישראל, שיושב במכון וולקני.

אורי מקלב: זה נקרא בנק הגנים או - - -

<עינב מייזליש: זה נקרא בנק הגנים לצמחיית ארץ ישראל.

<עינב מייזליש: אנחנו אוספים פה זרעים, כי זרעים זה משהו שקל יחסית לשמר ולאסוף, של כלל צמחיית ארץ ישראל, אבל אנחנו מתמקדים פה קודם כל בדברים שקשורים לחקלאות.

<עינב מייזליש: ישראל נמצאת באזור גיאוגרפי ששם התחילה החקלאות.

<עינב מייזליש: זה אזור הסהר הפורה ולכן בצמחיית הבר בישראל יש הרבה מאוד צמחים שהם האבות הקדמונים של הצמחים שאנחנו מכירים היום.

<עינב מייזליש: הכי מוכר ביניהם זה למשל אם החיטה.

<עינב מייזליש: אם החיטה גדל בבר בישראל, אהרון אהרונסון.

<עינב מייזליש: אנחנו שומרים את כל הזרעים האלה פה והמטרה - - -

יעל כהן-פארן: זה שמור בוואקום או משהו כזה?

<עינב מייזליש: לא, אני אראה לכם את כל תהליך השימור.

<עינב מייזליש: התהליך הוא בעצם בסופו של דבר זרעים מוקפאים בתוך צנצנות, אבל הם עוברים תהליך כדי לגרום להם להיות חיים וחיוניים לאורך הרבה מאוד שנים.

<עינב מייזליש: אנחנו מדברים לפעמים אפילו על מאות שנים.

<עינב מייזליש: בעצם אנחנו שומרים את הזרעים ומי שמשתמש בהם, מי שבסופו של דבר הוא הצרכן זה חוקרים, חוקרים של מכון וולקני ובכלל חוקרים בישראל ובעולם כולו שמחפשים תכונות ייחודיות שנמצאות בתוך הזרעים האלה, כמו למשל עמידות לחום, עמידות ליובש, עמידות למחלות שונות.

<עינב מייזליש: הכול נמצא בתוך הזרעים, הם יכולים להעביר את התכונות לתוך צמחים חקלאיים, צמחי תרבות, ובכך בעצם לשפר את האיכויות של היבול.

<עינב מייזליש: אנחנו אלה שמחזיקים את זה פה ומאפשרים לקהל החוקרים להשתמש בזרעים האלה.

<עינב מייזליש: בנוסף אנחנו גם שומרים את כל הזרעים של הצמחים שנקראים צמחים בסכנת הכחדה.

<עינב מייזליש: בישראל יש היום 400 צמחים שהם בספר האדום, הם צמחים בסכנת הכחדה.

<עינב מייזליש: זה אומר שהיום הם נמצאים ומחר לא בטוח שהם שם.

<עינב מייזליש: אנחנו שומרים אותם, ויותר מזה, אנחנו לומדים אותם, אנחנו לומדים איך להנביט אותם, אנחנו לומדים איך להחזיר אותם לטבע.

<עינב מייזליש: אנחנו עושים את זה בשיתוף עם רשות הטבע והגנים והמשרד להגנת הסביבה ואנחנו עושים הרבה מאוד פרויקטים למען הדבר הזה.

אורי מקלב: יש כבר צמחים שלא הצלחנו?

<עינב מייזליש: יש צמחים שאנחנו כבר לא הצלחנו, שאי אפשר למצוא אותם בישראל יותר.

<עינב מייזליש: אבל אנחנו נכנסנו לתהליך באמצע ואנחנו פה כדי לוודא שזה לא יקרה, שמה שעדיין קיים בישראל בבר, אנחנו אוספים אותו אלינו ושומרים.

<עינב מייזליש: אנחנו עוזרים בפרויקטים נוספים, למשל דליפת הנפט בעברונה - - -

אורי מקלב: יש דברים שהם רק בישראל?

<עינב מייזליש: כן, צמחים שנקראים צמחים אנדמים.

<עינב מייזליש: יש צמח שנקרא לשון השור הנקבית, הוא לא רק אנדמי לישראל, הוא אנדמי לנגב.

<עינב מייזליש: היום יש אוכלוסייה אחת שנמצאת ליד הכור האטומי בדימונה ובגלל שהוא נמצא שם לא סללו עליו כביש, אוכלוסייה אחרונה שנשארה בישראל, הבאנו אותו לבנק הגנים, הבאנו את הזרעים שלו, למדנו אותו והיום יש בגן לאומי ממשית אוכלוסייה חדשה שהכנו כדי שהאוכלוסייה לא תיכחד לגמרי.

<עינב מייזליש: וזה רק סיפור אחד מהרבה מאוד סיפורים שאנחנו עושים.

אורי מקלב: מה הייחוד שלה?

אורי מקלב: שהיא עמידה לחום ולנגב או שזה לא קשור?

<עינב מייזליש: זה לא קשור, זה קשור יותר לצמחים שהם צמחים בסכנת הכחדה.

<עינב מייזליש: אנחנו אוספים את הצמחים שלנו שהם צמחים שהם קשורים לחקלאות, לא רק פעם אחת, כלומר לא רק שיהיה לנו מגוון של הצמחים עצמם, אלא מגוון גנטי, כלומר לצמח מהצפון יש את האיכויות של צמחים שגדלים בצפון, צמחים מהדרום, האיכויות של צמחים שגדלים בדרום, והכול זמין לחוקרים כדי ליצור טיפוחים חדשים.

אורי מקלב: אני יכולתי להבין שאנחנו גם מיוחדים שיש לנו את המגוון, כמה שהארץ קטנה אבל מגוון יש פה.

<עינב מייזליש: מאוד גדול.

<עינב מייזליש: ישראל נמצאת בעצם בין שלוש יבשות ויש - - -

<יורם קפולניק: אפריקה, אסיה ואירופה.

אורי מקלב: נדמה לי שאמרת את זה, יורם, שאנחנו מיוחדים בכך שיש לנו את המגוון - - -

<עינב מייזליש: נכון, אפשר לראות את זה פה.

<יורם קפולניק: שמתחיל גבוה.

<יורם קפולניק: לנו יש לכל קילומטר מרובע יש 86.

<יורם קפולניק: אם תסתכל על סין, יש להם 4, קליפורניה באמת גבוהים, אז זה 27.

<יורם קפולניק: אנגליה 7, הולנד 3.

<יורם קפולניק: זאת אומרת יש לנו כאן עושר ומישהו צריך להחזיק את הדבר הזה.

<עינב מייזליש: בואו נמשיך את התהליך.

<עינב מייזליש: יש לנו חדרים פה בבנק הגנים, זאת המעבדה, פה אנחנו מנקים את הזרעים, אבל כדי שהצמחים האלה יוכלו לעבור תהליך של הקפאה הם צריכים לעבור תהליך קודם כל של ייבוש.

<עינב מייזליש: יש לנו חדרים מיוחדים שאנחנו מבקרים בהם גם את הטמפרטורה, אבל גם את הלחות.

<עינב מייזליש: זה תהליך שלוקח כמה חודשים, אנחנו לאט לאט מכינים את הזרעים שיהיו מוכנים להקפאה.

אורי מקלב: צריך לחנוט אותו לפני שמקפיאים אותו.

אורי מקלב: סוג של חניטה.

<עינב מייזליש: לא, אין חניטה.

<יורם קפולניק: אם אנחנו ניקח מלפפון ונשים אותו בפריזר, אחרי יומיים הוא - - -

אורי מקלב: במקרר הוא לא יכול להיות, אנחנו יודעים, כל הזמן אשתי מחליפה את השיטה איך לשמור את המלפפונים.

<יורם קפולניק: מה ששומר את אורך החיים של הזרע זה שהוא יהיה יבש, צריך לייבש אותו.

<יורם קפולניק: לכן תראו מה שקורה כאן בתוך הדבר הזה.

אורי מקלב: לייבש ואחרי זה להקפיא.

<עינב מייזליש: אנחנו סוגרים דלת אחת ורק אז פותחים את השנייה כדי לשמור תמיד על אחוזי לחות נמוכים בתוך החדר הפנימי.

<עינב מייזליש: כשאנחנו מקבלים את הצמחים מהשטח זה בעצם צמח כמעט שלם שמכיל גם זרעים.

<עינב מייזליש: השלב הראשון הוא לעבוד בפה במעבדה, אנחנו מפרידים בין חלקי הצמח לבין הזרעים עצמם.

<יורם קפולניק: חברת הזרע, הוא מציץ שמה ורואה של החברה המתחרה, אז הוא פותח בלי שאתה רואה ולוקח לו, אז החבר'ה אמרו 'אנחנו לא רוצים, לא רוצים שהזרעים שלי יהיו חשופים למקומות אחרים', אז עינב הובילה קודם כל מערכת משפטית עם חוזים מסודרים, יצאנו עכשיו עם שקיות אטומות, אף אחד לא יודע מה כתוב כאן, איזה זרעים יש כאן, זה של החברות המסחריות.

<יורם קפולניק: זאת אומרת אנחנו לא רק שומרים את הזנים שבטבע שהם רלוונטיים לחקלאות, גם את החברות המסחריות הישראליות שרוצות לשמור את הזנים אנחנו שומרים לנו את זה פה.

<יורם קפולניק: עוד דבר אחד קטן לפני שנרד למטה.

<יורם קפולניק: הבנק הזה הוא בשיתוף פעולה עם קיו גארדן באנגליה.

<יורם קפולניק: למלכה יש גם כן איזה שהוא אוסף עולמי, אנחנו עושים החלפות, הם שומרים אצלנו ואנחנו שומרים אצלם.

יעל כהן-פארן: את הישראלי רק?

<יורם קפולניק: בשביל ביטחון, שבכל מקרה שיישאר.

יעל כהן-פארן: אז הם שומרים מכל העולם, אנחנו לא שומרים את שלהם, שלא רלוונטי לישראל.

<יורם קפולניק: אנחנו, מה שמבקשים מאיתנו לשמור להם אנחנו שומרים.

יעל כהן-פארן: כן, גם?

<יורם קפולניק: אני לא יכול לשמור - - - באנגליה יש להם מלכה, יש להם כסף.

<יורם קפולניק: אבל אם הם מבקשים.

<יורם קפולניק: הדבר השני שאני רוצה שתזכרו.

<יורם קפולניק: גם ההכשרה של הצוות שלנו, יש להם קורסים בקיו גארדן, אנחנו שולחים את האנשים לעשות את ההכשרה כדי שאנחנו נהיה כל הזמן בשפיץ של ה - - -

אורי מקלב: בכמה זרעים היום מדובר?

<עינב מייזליש: יש 30,000 דוגמאות, חלקן דוגמאות שמשנות ה-60 הגיעו למכון וולקני, חלקן חדשות שנאספו בו מאז שהבנק הוקם בקונסטלציה החדשה והיפה הזאת.

<עינב מייזליש: אבל חשוב לציין, יש בפלור הישראלי בערך 2,600 מינים שונים.

<עינב מייזליש: זה אומר שאנחנו לא אוספים פעם אחת כל מין, אנחנו אוספים בתפוצה רחבה, שיהיה לנו את המגוון - - -

<יורם קפולניק: אם זה גדל בחרמון, אני לוקח גם בחרמון וגם בים המלח.

<יורם קפולניק: כי ההוא בים המלח, יכול להיות שהוא עמיד למלח, אז אני יכול להשתמש בו אחר כך.

אורי מקלב: זאת אומרת מכל סוג יש לכם כמה וכמה - - -

<עינב מייזליש: מכמה וכמה אתרים, מכמה וכמה מקומות.

<עינב מייזליש: היום נכנסנו לעניין של צמחי מרפא, אנחנו רואים שאנחנו אוספים את אותו מין, את אותו צמח מאזורים שונים ברחבי ישראל, אתה מקבל תכונות שונות של הצמח מבחינת החומר הרפואי שבו.

<עינב מייזליש: כל מקום בעצם משפיע אחרת על הצמח, גם מבחינה גנטית, ולכן אתה מקבל איכויות אחרות.

<עינב מייזליש: לכן חשוב לשמור פה מגוון כמה שיותר רחב של הצמחים.

יעל כהן-פארן: וגם לאורך שנים?

<עינב מייזליש: גם לאורך שנים.

<עינב מייזליש: כל האוסף שלנו מחולק ל-A ו-B.

<עינב מייזליש: A זה משהו זמין.

<עינב מייזליש: בואו נרד ונגיד את זה למטה.

<עינב מייזליש: כמה זמן הם מחזיקים?

<עינב מייזליש: יכול להיות למאות שנים.

<עינב מייזליש: (המשך הסיור)

<יורם קפולניק: הגענו ליחידה של המיקרוסקופ הקונפוקלי.

<יורם קפולניק: תיכף אנחנו נשמע מאדי, אבל קודם אני אסביר לכם מדוע הגעתי לכאן.

<יורם קפולניק: הגעתי לכאן כי עכשיו קנינו - - -

אורי מקלב: הטמפרטורה בחדר זה לצורך המחקר או זה סתם?

<אדוארד בלאוסוב: יש פה הרבה מכשירים שהם פולטים חום, אז אנחנו חייבים שיהיה פה לפחות 20-22 מעלות, כי אחרת הלייזרים גם מחממים את האוויר - - -

אורי מקלב: זה 22, זה נראה לי - - -

<יורם קפולניק: נראה לך יותר, הא?

<אדוארד בלאוסוב: הייתם שם במינוס 20?

<אדוארד בלאוסוב: אז זה מובן.

<יורם קפולניק: אז שוב אני מתחיל.

<יורם קפולניק: תיכף אנחנו נשמע מאדי הסבר על היחידה, אבל אני רוצה להגיד לכם מדוע בחרנו את היחידה הזו.

<יורם קפולניק: יש לנו כאן קונפוקלי שעלה לנו כרגע, לפני מס, לפני הכול, מיליון וחצי שקל.

<יורם קפולניק: קנינו אותו בשנה שעברה, קנינו אותו בגלל שאין בווייצמן, אין בבר אילן, אין בפקולטה לחקלאות.

<יורם קפולניק: אנחנו זיהינו את זה שאנחנו צריכים, הודענו להם 'חבר'ה, אנחנו קונים' ולמעשה היחידה הזאת נותנת שירותים גם למדענים שמגיעים מסביב.

<יורם קפולניק: מה זה בדיוק קונפוקלי?

<יורם קפולניק: בבקשה.

<אדוארד בלאוסוב: אני אדי, אני עובד כאן כמהנדס מחקר, נותן כאן שירות לרוב המעבדות של מכון וולקני בעניין של מיקרוסקופיה האור ובמיוחד מיקרוסקופיה קונפוקלית.

<אדוארד בלאוסוב: מה זה מיקרוסקופיה קונפוקלית?

<אדוארד בלאוסוב: זה סוג מסוים של מיקרוסקופיה שאנחנו משתמשים בחומרים פלורוסנטים, מכניסים את זה לתוך הדוגמאות שלנו ואחרי זה בעזרת המיקרוסקופים אנחנו בדיוק יכולים להגיד איפה החומר הזה זוהר.

<אדוארד בלאוסוב: זאת אומרת נותנים לו איזה שהוא פוש של הלייזר עם אורגן מסוים ורק בתנאים האלה החומר הזה נותן לנו זוהר.

<אדוארד בלאוסוב: אנחנו יכולים לסמן בעזרת כמה צבעים כאלה כל מיני חלבונים, כמו אברונים או חלקים שונים של התא, לעקוב אחרי הדינמיקה של חלבונים, איפה נמצא, לאן הוא זז, האם הוא באינטראקציה עם חלבון אחר.

<יורם קפולניק: תן לי להסביר להם שהם יבינו.

<יורם קפולניק: כשהיינו בכיתה ד' המורה אמרה לנו 'תיקחו נבט, תחתכו עם סכין גילוח ותשימו תחת מיקרוסקופ ותסתכלו על התאים שלו'.

<יורם קפולניק: כשאנחנו חתכנו עם סכין גילוח אנחנו הרסנו את כל התאים שם, כי זה חותך.

<יורם קפולניק: הלייזר נותן לך אפשרות להסתכל פנימה לתוך הרקמה בלי לפתוח אותה בכלל.

<יורם קפולניק: כמו שיש בבתי חולים, אלה מכשירים שלמעשה נותנים לנו את האפשרות להסתכל פנימה לתוך התא, בלי לפצוע אותו, בלי לגעת בו, בלי שיישפכו דברים החוצה.

<אדוארד בלאוסוב: יש פה למשל את הצמחים של - - - שמשמשים כמודל.

<אדוארד בלאוסוב: אז מה שעושים, פשוט לוקחים חתיכה מהעלה, שמים בסלייד ומסתכלים.

<אדוארד בלאוסוב: אז החדר הזה מיוחד, אני לא חושב שבארץ יש עוד חדר כזה של שלושה מיקרוסקופים קונפוקלים, הם שונים.

<אדוארד בלאוסוב: כל מיקרוסקופ כזה הוא למטרה אחרת.

<אדוארד בלאוסוב: החדש הזה, שאתם רואים עכשיו, זה - - - מה שמיוחד, יש פה חמישה דטקטורים קונפוקלים, שלושה מהם הם מאוד רגישים ושניים - - - אלה הטכנולוגיות החדשות עכשיו.

<אדוארד בלאוסוב: חמישה דטקטורים, זה אומר שאנחנו יכולים להשתמש בחמישה צבעים פלורוסנטיים.

<אדוארד בלאוסוב: דטקטורים הם מאוד רגישים, פי שניים יותר מהדטקטורים הרגילים שיש לנו.

<אדוארד בלאוסוב: יש לנו פה עוד דבר נוסף, אנחנו יכולים גם להפריד את הסיגנל לכל מיני פרקציות.

<יורם קפולניק: אז אני אתן עוד פעם פירוש.

<יורם קפולניק: אתה נכנס לבית חולים ועושים לך צילום בתוך המוח, יש שם תאים רגילים של המוח, יש לא עלינו, חס ושלום, תאים של סרטן, יש תאים מתים, כל אחד מהם נותן סיגנל אחר, צבע אחר.

<יורם קפולניק: אתה בתמונה אחת שיש לך עכשיו חמישה צבעים, אתה מזהה גם את המיקום, גם את הגודל, גם את הכול.

<יורם קפולניק: אתה יכול לתת כאן תיאור יותר טוב.

<יורם קפולניק: אז זה מה שאנחנו עושים כאן, אנחנו יכולים לקבל תיאור יותר טוב של מה שקורה בלי לפצוע.

אורי מקלב: וזה נותן מענה או עזרה לכל סוגי המחקר או זה רק לדברים מסוימים?

<אדוארד בלאוסוב: זה נותן לכל מיני.

<אדוארד בלאוסוב: ברור שאנחנו עובדים פה עם צמחים.

אורי מקלב: בכל סוגי המחקר, הוא יכול להיעזר בניתוח שלכם ומה שאתם - - -

<אדוארד בלאוסוב: כן, נכון.

אורי מקלב: זאת אומרת החשיבות היא מאוד גדולה.

חיים ילין: זה רק צבע אחד?

<אדוארד בלאוסוב: כאן זה רק צבע אחד, זה הפיונית - - -

<יורם קפולניק: זה הפיונית על העלה.

<יורם קפולניק: כאן זה הפתח של העלה, מכאן העלה נושם.

<יורם קפולניק: כשיבש לו, כשהצמח נמצא בסטרס הוא סוגר אותו כדי לא לאבד מים.

אורי מקלב: ואז הוא מקבל צבע אחר?

<יורם קפולניק: לא, אבל הצורה שלו.

<יורם קפולניק: קל להבחין בצורה שלו.

<יורם קפולניק: אתה יכול למדוד דברים בתוכו, אתה יכול לראות מה קורה, מה מפריע לו, מה הוא עושה עכשיו.

אורי מקלב: אבל זה הדור הישן.

<אדוארד בלאוסוב: זה דור בינוני, נגיד כך.

<אדוארד בלאוסוב: הישן הוא מ-2003.

<אדוארד בלאוסוב: זה הישן.

<אדוארד בלאוסוב: זה מ-2008, עד כמה שאני זוכר, וזו המילה האחרונה.

<אדוארד בלאוסוב: אלה הטכנולוגיות הכי מתקדמות בעולם שאנחנו יכולים להשתמש בהם, למחקרים שלנו וגם למחקרים של האוניברסיטאות השונות.

<אדוארד בלאוסוב: הם באים, הם שואלים 'אדי, יש לך זמן?

<אדוארד בלאוסוב: אנחנו יכולים לבוא?' כי לא בכל מקום יש דבר כזה.

אורי מקלב: אני אאזן מהחלק של ועדת המדע, הטכנולוגיה, איפה מייצרים את ה - - -

<אדוארד בלאוסוב: זה מגרמניה.

<אדוארד בלאוסוב: זה מיפן.

<קריאה: הם משלמים.

<יורם קפולניק: גם החוקר שלנו משלם.

<יורם קפולניק: (המשך הסיור)

<יורם קפולניק: הראינו לכם טכנולוגיות שהחוקרים משתמשים ועכשיו דגמנו מעבדה שאנחנו נשמע את החוקרת מדברת על הנושא שלה.

<יורם קפולניק: עשינו מכל דבר אחד, שלא יהיה לנו - - -

אורי מקלב: דוגמית מכל דבר.

<יורם קפולניק: בדיוק.

<יורם קפולניק: בבקשה, חיננית.

<חיננית קולטאי: שלום לכולם.

<חיננית קולטאי: אני אציג לכם ממש בקצרה חלק מהפעילויות שנעשות כאן במעבדה שלי, כאשר אנחנו עובדים על נושא של צמחי מרפא, אנחנו יוצאים מהצורך החקלאי.

<חיננית קולטאי: אחד הדברים שעלו בשיחות עם חקלאים זה הצורך בגידולים חדשים.

<חיננית קולטאי: יצאנו בקול קורא לחקלאים ודיברתי בכנסים עם חקלאים והרבה מאוד מהחקלאים שמחפשים מקורות הכנסה חדשים וגידולים חדשים היו מאוד מעוניינים בנושא של צמחי מרפא, אם מתוך צמח שבמילא הם מגדלים ויש לו אי אילו תכונות מרפא, ואם בצמחים חדשים שמעוניינים להיכנס ולגדל.

<חיננית קולטאי: זאת מהות העבודה שאנחנו עושים, אנחנו עובדים עם החקלאים בכדי למצוא צמחי מרפא, אבל כמובן כל הדבר הזה צריך להיות כדאי כלכלית.

<חיננית קולטאי: ברור שאף חקלאי לא ייכנס לגידול של משהו שהוא לא כדאי מבחינה כלכלית.

<חיננית קולטאי: לכן לאחר איזה שהוא סקר שוק שעשינו ומצאנו שיש עלייה בשנים האחרונות בדרישה הארצית והעולמית למזון בריא, לתוספי תזונה, לכיוון של תזונה בריאה יותר, לתוספי מזון שיכולים להועיל גם לאנשים בריאים ובטח ובטח במחלות והצורך של החקלאים הביא אותנו ליצור איזה שהיא שרשרת מחקר במעבדה שבה אנחנו עובדים על בעיה מסוימת ותיכף אני אראה לכם ממש בקצרה, נתנו לי רק עשר דקות אז אני מראה על קצה המזלג בעיה מסוימת ותיכף נדבר על בעיה של מחלות מעי.

<חיננית קולטאי: אנחנו בונים את המבחן הביולוגי, אנחנו חוקרים את אותו צמח מרפא או מזון על ידי יצירת ביצועים, קיטור קטעים פעילים, ניקוי, הבנת מנגנון הפעולה הביולוגי, אבל תוך כדי זה אנחנו עובדים יחד עם החקלאים לכיוון של תרבות, פיתוח פרוטוקול גידול ולכיוון של גידול חקלאי כאשר כל זה יחד עם פורמולטורים לכיוון של תוספי תזונה או תוספי מזון והתעשייה כמובן, שוב, כמו שאמרתי, כדי שכל הדבר הזה יזוז קדימה ויוכל לזוז קדימה זה חייב להיות נכון כלכלית.

אורי מקלב: הם מזמינים אצלכם פיתוח על צמח מסוים כדי פעם אחת אולי כדי להשביח אותו, או לקחת כמה סוגי צמחים ולהצמיח איזה צמח שייתן מענה לזה ולזה בצמח אחד?

אורי מקלב: זה בלשון פשוטה.

<חיננית קולטאי: בלשון פשוטה.

<חיננית קולטאי: אבל הם לא מזמינים אצלנו, אלא זה מתוך הידע שלנו לגבי צמחי מרפא, לגבי חומרים בתוך - - -

יעל כהן-פארן: ואתם לא מייצרים צמח חדש?

<יורם קפולניק: זה מאוד מגוון.

<יורם קפולניק: לפעמים אוספים כמה בדואים ושואלים אותם כל מיני שאלות.

<חיננית קולטאי: זו הדוגמה שאני אראה.

<יורם קפולניק: אתנו בוטניקה, והוא מספר לך כל מיני סיפורים, זה עושה ככה, זה עושה ככה, זה עושה ככה ואתה לוקח את זה למעבדה ואתה רואה מה זה עושה.

<יורם קפולניק: לפעמים זה מתחיל משם.

אורי מקלב: אבל אתם יוזמים את זה?

אורי מקלב: או היצרנים, מי שמתעסק עם זה?

<יורם קפולניק: כן, פרויקטים, אנחנו יוזמים את זה.

<חיננית קולטאי: חקלאות העתיד.

חיים ילין: אבל חקלאות העתיד היא חקלאות העבר, כי לא יעזור כלום אנחנו מסתמכים - - - לדוגמה קחו חלב אנקות, זה קלאסי, אף אחד לא חוקר אותו יותר מדי, זה עניין פוליטי, לא רוצים לתת רישיון לגידול הגמל.

חיים ילין: הגמל לא מופיע פה כבעל חי במדינת ישראל מסיבות פוליטיות, לא שום דבר אחר, אבל אנשים מחפשים חלב אנקות לילדים שלהם, בגלל מחלות מסוימות, כי זה החלב היחידי שהם יכולים לשתות.

<נירית ברנשטיין: היה לנו במכון וולקני פרויקט מאוד גדול על חלב.

<נירית ברנשטיין: כל הקפסולות האלה שמשווקות זה פרויקט שלנו.

חיים ילין: נכון, אבל זה בא משם.

<חיננית קולטאי: הדוגמה שבחרתי להראות לכם, באמת מתוך הרבה פעילויות שלנו, זה פעילות על צמח שאנחנו קוראים לו זהבון המדבר, כאשר מדובר כאן על צמח מדברי.

<חיננית קולטאי: הצמח הזה, כמו שאמרת נכון, אנחנו יוצאים מהעבר מכיוון שזה צמח שבמשך עשרות דורות הבדואים משתמשים בו למאכל וכנגד דלקות וזה צמח שגדל במדבר.

<חיננית קולטאי: אנחנו עובדים יחד עם חוות מחקר, עם מו"פ חקלאי ויחד איתם - - -

חיים ילין: של רמת נגב?

<חיננית קולטאי: של רמת נגב, הם נהדרים.

<חיננית קולטאי: יחד איתם אנחנו מפתחים, אחת, את הפרוטוקול החקלאי, את הביות של צמח הבר הזה ושתיים, אנחנו במחקר במעבדה לתאים הומניים, ותיכף תראו ממש לדקה דוגמה במיקרוסקופ - - -

חיים ילין: הכי מעניין.

חיים ילין: מה, מוסקוביץ ייסע לצפון בשביל לקבל איזה מכה?

חיים ילין: בחייך, זה הכי מעניין.

<יורם קפולניק: דרך אגב, הם שותפים בפרויקט, הם פיפטי-פיפטי על הממצאים של הפרויקט, החקלאים שמים כסף מהמו"פ עצמו כדי לקדם את הדבר הזה.

אורי מקלב: זה בעצם משהו שאחרי זה נוצר מוצר מדף של צמחים אלטרנטיביים נגד דלקות ונגד דברים כאלה?

<חיננית קולטאי: נכון מאוד.

<חיננית קולטאי: בדיוק בכיוון שלנו.

<חיננית קולטאי: אנחנו עובדים עם בתי חולים, עם בית חולים מאיר, בית חולים סורוקה, על נושא של דלקות מעי.

אורי מקלב: אני אחזור עכשיו הביתה ואגיד לאשתי, מה שאת כל הזמן רוצה שאני אקנה, צמח מרפא, את צודקת, כי אני אומר לה 'תפסיקי עם השטויות האלה, זה לא עושה שום דבר'.

אורי מקלב: זאת אומרת יש משהו מאחורי ה - - -

<יורם קפולניק: יש כאלה שכן ויש כאלה שלא.

<חיננית קולטאי: אנחנו בודקים את זה באופן מדעי.

אורי מקלב: אבל יש לזה סמל, חותמת?

אורי מקלב: מה עבר אצלכם או שהכול במדף?

אורי מקלב: כי אני תמיד אומר לה 'חבל על הכסף, חבל על הזמן'.

<איילת חאקמיאן: חותמת של מכון התקנים, שאם זה עבר אצלכם - - -

<יורם קפולניק: יש כאלה דברים, אבל כרגע בנושא של התרופות עוד אין לנו כזה דבר.

אורי מקלב: אפילו לא כתרופה, אבל כצמח שעבר את הבדיקה שלכם.

<יורם קפולניק: זה כן.

אורי מקלב: משהו שעבר וזה לא סתם שרלטנות שהוא אוסף משהו ואומר - - -

<איילת חאקמיאן: כמו בצומת, שהם שמים את הדברים - - -

אורי מקלב: הכשר.

אורי מקלב: צריך לחשוב על זה.

<איילת חאקמיאן: זה מתחלק לשניים.

<איילת חאקמיאן: קודם כל מי מחליט איזה צמח אתם יודעים שיש לו יתרונות מסוימים, מי מחליט מה לבדוק, והחלק השני של השאלה הוא, מכיוון שאני גרה בצפון ירושלים ויש עכשיו את כל הנושא של הלישמניה, שושנת יריחו, שזה תוקף בנווה יעקב, פסגת זאב, וזה איום ונורא, הבנתי שיש צמח - - -

חיים ילין: אני יכול להגיד לך כראש רשות, זה התחיל בכלל מגבול מצרים.

<איילת חאקמיאן: אבל עכשיו זה התפתח, בגלל כל המסלעות שם, וזה פשוט נורא.

<איילת חאקמיאן: ילדים בעיקר, בגלל שהיתוש הזה עף נמוך ילדים בעיקר נפגעים מזה והבנתי שלבדואים יש איזה שהוא צמח שעוזר כי הרפואה לא עוזרת.

<חיננית קולטאי: זה מעניין מאוד, אז בדיוק מהנקודות האלה אנחנו עושים, מתוך הידע הפולקלוריסטי, אבל אנחנו נותנים לזה רגליים מדעיות.

<חיננית קולטאי: אנחנו בודקים הכול באופן מדעי ויש דברים שהם נופלים בדרך כי אנחנו לא רואים להם פעילויות, אבל יש דברים שמראים פעילויות ניכרות ו - - -

<איילת חאקמיאן: אבל אתם בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות?

<איילת חאקמיאן: כי הרפואה הקונבנציונלית לא מצאה לזה פתרון.

<חיננית קולטאי: לגמרי.

<חיננית קולטאי: אנחנו עובדים עם בתי חולים ויחד איתם אנחנו מפתחים את הדברים האלה.

<חיננית קולטאי: אנחנו לגמרי עם משרד הבריאות.

<חיננית קולטאי: ורק עוד דבר להגיד, ניסויים שאנחנו צריכים להם את הפלומבה אנחנו מוציאים - - -

אורי מקלב: יש הרבה קיבעונות בנושא של הרפואה כאן, כמו שאמר חיים.

<איילת חאקמיאן: אבל ללישמניה אתם עוד לא התחלתם?

<חיננית קולטאי: לא.

<חיננית קולטאי: זה מאוד מעניין מה שאת אומרת.

אורי מקלב: הבירוקרטיה, הקיבעונות המחשבתית, מקבעת אותנו הרבה.

אורי מקלב: היה אפשר הרבה יותר לפתח.

<איילת חאקמיאן: זה בעשרות אחוזים ה - - -

<יורם קפולניק: אתה רואה את הצמח ההוא שהיה בודד?

אורי מקלב: כן.

<יורם קפולניק: עכשיו אתה רואה אותו בערוגות, הוא כבר גדל ברמת הנגב, החבר'ה כבר מפתחים אותו כגידול חדש.

אורי מקלב: אבל צמח כזה, שעכשיו עובר לצמחי מרפא, אם הוא באמת עבר את כל המחקרים שלכם, חשוב לציבור לדעת את זה.

אורי מקלב: הנכד שלי הגיע בליל שבת עם עקיצות ברגל, אני אפילו לא ידעתי איך לגעת בו, הוא רק הוריד את הנעל, כואב לי, הוא מראה לי, נפיחות, כל הרגל נפוחה.

אורי מקלב: יכול להיות שאם יש דברים טבעיים שיכולים לרפא ולהקל, אז הציבור לדעת את זה.

אורי מקלב: אבל יש איזה דימוי לחלק גדול מהציבור שזה שרלטנות, אתה לא יודע מה כן ומה לא.

אורי מקלב: לכן היה כדאי לעשות איזה מסלולים, משהו שעבר בקרה שלכם, גם אם אתם לא אומרים שזו תרופה, אבל שאתם בדקתם אותו.

<נירית ברנשטיין: תוצרים, למשל כשאנחנו רואים חלב מועשר באומגה 3, זה אומגה 3 שמיוצרת על ידי צמחים, פיתוח שלנו.

<נירית ברנשטיין: אז למרות שאנחנו בעניין של המסחור של הלוגו, שתיכף יורם ידבר עליו, זה עוד לא הגיע, אבל זה נכנס דרך - - -

אורי מקלב: נכון, אבל זה תלוי כמה זה נכון.

אורי מקלב: גם אחרי שיש - - -

<נירית ברנשטיין: זה עם הסברים למוצרים, אבל הלוגו שלנו - - -

<חיננית קולטאי: עוד דוגמה אחת זה חומרים שהם חומרים אנטי סרטניים.

<חיננית קולטאי: המודל שלנו זה סרטן השד במקרה הזה והראינו לגבי חומרים מהצומח שיש להם פעילות אנטי סרטנית פשוט מדהימה, חומרים טבעיים וגם חומרים מסונתזים.

<חיננית קולטאי: אתם יכולים לראות פה שני סוגים של תאי סרטן השד וכיצד נראים אלה שמטופלים.

<חיננית קולטאי: ממש תוצאות דרסטיות.

<חיננית קולטאי: לא רק זה, אבל עשינו ניסויים בעכברים.

<קריאה: הם מטופלים - - -

<חיננית קולטאי: זה פיתוח שלנו.

<חיננית קולטאי: טבעי.

אורי מקלב: עד איזה שלב הגעתם בהכרה של זה?

<חיננית קולטאי: אנחנו עשינו הרבה מאוד מבחינת ה-pre clinical tests, עשינו ניסויים בעכברים, מבוקרים, גם בגופים חיצוניים - - -

אורי מקלב: וחברות התרופות כבר מתעניינות בזה?

<חיננית קולטאי: אנחנו מאוד מנסים למצוא עכשיו, לעניין חברת תרופות, כי עכשיו זה צריך לעבור ל - - -

אורי מקלב: זה עבר כבר שלב - - -

<חיננית קולטאי: פייז 1, ולזה צריך הרבה מאוד כסף.

<חיננית קולטאי: אבל מדובר פה על תרופה אנטי סרטנית עם פעילות שיכולנו להראות אותה כבר על גידולים.

<יורם קפולניק: אז קודם כל יש הבדל בין האדום לכחול, אתם רואים יפה מאוד שהאדום, שהצלחנו לדחוס אותו, אבל הדבר היפה של המחקר הוא, טקסול זה חומר שאנשים שיש להם סרטן שד מקבלים אותו וזה עושה תופעות לוואי איומות ולכן אנחנו חושבים שאם אנחנו נוריד את הריכוז של הטקסול וניתן את החומר הטבעי הזה, זה ייתן לנו פחות תופעות לוואי אצל האנשים.

<יורם קפולניק: זאת אומרת לא רק כתרופה אלא גם כתוסף.

אורי מקלב: איך זה התחיל?

אורי מקלב: איך גיליתם שזה יכול לעזור?

<יורם קפולניק: אתה לא רוצה לשמוע.

חיים ילין: בלי כוונה קורים דברים.

<יורם קפולניק: בדיוק.

חיים ילין: לא הכול מתוכנן בחיים.

אורי מקלב: זה סוג צמח?

<יורם קפולניק: הכול התחיל מעגבנייה.

<יורם קפולניק: הפקנו חומר מעגבנייה שמצאנו שהתא שמתחלק מתחלק בקצב מסוים, פתאום שמנו לב שאם אנחנו לוקחים מעגבנייה את החומר הזה ואנחנו שמים את זה אז הוא מאט את קצב החלוקה, אז אמרנו איפה עוד יצטרכו הקטנה של קצב החלוקה, ככה הגענו לזה.

<יורם קפולניק: זה התחיל מעגבנייה ועכשיו זה כבר - - -

<קריאה: אז קודם כל תמליצו לאכול הרבה עגבניות.

<יורם קפולניק: לא, זה בשורשים של העגבנייה.

חיים ילין: יש בעגבניות חומר.

<יורם קפולניק: ליקופן.

חיים ילין: כן, שזה חומר שהוא משתן, שהוא מאוד עוזר למי שיש לו בעיות כליות.

חיים ילין: גם בסברסים.

<חיננית קולטאי: חשבתי שעכשיו אולי נעיף מבט בכמה צמחי מרפא - - -

אורי מקלב: רק שאלה אחת.

אורי מקלב: צמחים וסמים, איך אתם בעניין הזה במחקר?

<יורם קפולניק: אתה כאילו קורא את המחשבות.

<יורם קפולניק: עכשיו, מ-10:00 עד 11:00 יצקנו אבן פינה למרכז של קנביס לשימוש רפואי.

<יורם קפולניק: אנחנו יחד עם משרד הבריאות עושים מתקן לגידול קנביס לצרכים רפואיים.

<יורם קפולניק: זאת אומרת אם מישהו רוצה לעשות מחקר בארץ הוא לא יוכל לעשות את זה באיזה שהוא מקום אחר, הוא יצטרך לעבוד במתקן, זה מתקן מורשה על ידי מדינת ישראל.

אורי מקלב: אני הבנתי שאם חקלאי אליכם 'תעשו עכשיו מחקר', אתם לא נותנים, כל זמן שזה לא מאושר, כל זמן שזה לא תחת ביקורת?

<חיננית קולטאי: בוודאי.

אורי מקלב: אבל יש גם צמחים שהם - - - בדואים ואחרים, שיש שם גם סמים.

<יורם קפולניק: נכון.

<חיננית קולטאי: לגמרי.

<חיננית קולטאי: אנחנו עובדים ביחד עם משרד הבריאות, יחידת המחקר ויחידות נוספות בכדי לטפל בכל הנושא הזה באופן אחראי ונכון.

אורי מקלב: מה את רוצה להראות על הצמחים?

<חיננית קולטאי: מבט קצר על הצמחים.

<חיננית קולטאי: (המשך הסיור)

<יורם קפולניק: הוא המטפח של התאנים.

<משה פלישמן: אני מטפח של תאנים ושל תפוחי עץ שאתם רואים פה ושל אגסים שאתם רואים פה.

יעל כהן-פארן: איזה סוג של תפוחי עץ?

<משה פלישמן: אנחנו נמצאים בסיטואציה די מעניינת בעולם, העולם מתחמם ואנחנו מרגישים את זה והפירות הנשירים במיוחד הם הסובלים העיקריים, אנחנו במדינה שבסוג של עונת מעבר נמצאים במצב ש - - -

אורי מקלב: יש לנו ועדה משנה מיוחדת על ההתחממות ויעל מנהלת אותה.

אורי מקלב: זו ועדה שהוקמה לקראת סוף המושב האחרון של הכנסת בנושאים האלה.

אורי מקלב: אנחנו לומדים ממנה, אבל שמנו על זה דגש מיוחד.

<משה פלישמן: אז בדיוק באותו דגש אנחנו כבר נערכים לדגש המיוחד שאת מטפלת בו ובעצם מה שאנחנו יוצרים, אנחנו יוצרים פה את פירות העתיד שיוכלו להיות עמידים כנגד ההתחממות.

<משה פלישמן: מה שאנחנו רואים פה, אנחנו רואים חלקת תפוחים.

<משה פלישמן: כמו שאתם זוכרים, תפוחים גדלים בדרך כלל בצפון הארץ אבל מזמן כבר יש תפוח ענה שטופח בישראל והוא התפוח שמגדלים במדינות חמות ואנחנו מייצרים את הילדים ואת הנכדים של אותו ענה כדי לייצר את הזנים הבאים.

<משה פלישמן: יש לנו את זן פינק ליידי, כולנו מאוד נהנים ממנו ואנחנו בעצם עושים פה איזה שהוא ענה פינק ליידי.

יעל כהן-פארן: רציתי לשאול אם אפשר שענה יהיה פינק ליידי כי ענה לא תופס אצלי.

<משה פלישמן: בדיוק ככה.

<משה פלישמן: מה שנקרא אנחנו בדרך, בשנים הקרובות זה יהיה וזה אפילו ייצא החוצה.

<משה פלישמן: התהליך הזה - - -

<איילת חאקמיאן: ואת הזנים האחרים נצטרך לייבא?

<משה פלישמן: לא, אנחנו הכול מגדלים בצפון.

יעל כהן-פארן: ומה התהליך, התהליך הוא הנדסה?

<משה פלישמן: לא.

<משה פלישמן: ממש לא.

<משה פלישמן: אנחנו עושים את הכול בהכלאות, כי הנדסה גנטית לא ניתן לשווק, זה לא פתיר.

<משה פלישמן: אנחנו לא נכנסים לקטע הזה.

<משה פלישמן: במעבדות אנחנו עושים את זה, כתהליך לימודי, אבל בתכל'ס זו היא החממה כמו שיורם אמר, חממת השדה ליצירת התפוחים החדשים.

<משה פלישמן: כאן יש אזור שהוא יצירת אגסים, בהמשך אתם רואים את ה- - - זה בעצם אותו אור, או הצאצאים של האור, שאלת עליהם - - -

אורי מקלב: את המחקר הזה תוכל לעשות בצפון?

<משה פלישמן: לא, את המחקר הזה אני לא אוכל, המיקום והכלים של הצפון - - -

אורי מקלב: לכן אני שואל על הצפון, הצפון לא יכול לבד.

<משה פלישמן: לא.

אורי מקלב: תמיד אפשר לעשות גם פה, רק אני אומר שהקרבה היא - - - אנחנו רואים כמה שלתחום הגיאוגרפי יש חשיבות מאוד גדולה.

<משה פלישמן: כאן יש את אחד הדברים הנפלאים שכבר נמצא בשטח בעולם.

<משה פלישמן: כאן יש מטפח שהוא במקרה גם המדען הראשי של משרד החקלאות, קוראים לו אבי פרל, בזמנו הפנוי הוא עוסק בטיפוח.

<משה פלישמן: לא בזמנו הפנוי, כל הזמן הוא נמצא פה ולו היה חזון.

<משה פלישמן: לפני 15 שנה הוא החליט שהענבים שאנחנו והילדים שלנו נאכל אלה יהיו ענבים חסרי חרצנים.

<משה פלישמן: את החזון הזה הוא המשיך ויש פה את זני הענבים חסרי החרצנים הטובים בעולם שכבר משווקים בעולם.

<משה פלישמן: אנחנו מדברים פה על דברים שיהיו ופה אנחנו מדברים על דברים שקיימים.

<יורם קפולניק: הענבים של מכון וולקני 1.4 מיליון דולר.

<משה פלישמן: מהענבים.

אורי מקלב: זה דווקא רעיון שתפוח יהיה בלי - - -

<משה פלישמן: בתפוח יחסית זה לא מפריע, אבל אנחנו יוצרים תהליכים אחרים בתפוח.

<משה פלישמן: מעבר לטעם גם משנים לו את הצבעים.

אורי מקלב: הזרעים בתוך התפוח הם קבועים?

אורי מקלב: הם חמישה?

<משה פלישמן: הם יכולים להגיע עד שמונה, תלוי באיכות ההפריה שתהיה, כמות פעילות הדבורים שתהיה.

אורי מקלב: פעם מישהו הסביר למה אוכלים תפוח בדבש, מה יש בתפוח בדבש?

אורי מקלב: אנחנו בראש השנה אוכלים דווקא תפוח.

אורי מקלב: אז באמת זה שילוב טעים.

אורי מקלב: היו כמה הסברים לתפוח, יש משהו גם במושג הקבלי.

אורי מקלב: בתפוח יש את שם ה', י-ק-ו-ק, הגבעול זה כמו ה-ו, לקצה של התפוח יש מספר, לחרצנים יש מספר ובסופו של דבר זה יוצא מספר של י-ק-ו-ק.

אורי מקלב: אז הזירעונים, יש שמונה זירעונים.

<משה פלישמן: זה האיכות של הדבורים.

אורי מקלב: והפרח שנמצא בקצה, הגבעולים בקצה התפוח.

<משה פלישמן: עלי הכותרת.

אורי מקלב: הם גם תמיד חמישה?

<משה פלישמן: כן.

אורי מקלב: אז יש בזה משהו.

אורי מקלב: (המשך הסיור)

<יורם קפולניק: זה מוריד את מספר הדבורים וגם את החוזק שלהן.

<איילת חאקמיאן: אבל הייתה תקופה שהם ממש נעלמו?

<יורם קפולניק: הם עכשיו בתהליך שהם כל הזמן נעלמים.

<יורם קפולניק: החבר'ה האלה הם למעשה מוצאים פתרונות איך להחזיר את המספר.

אורי מקלב: היום מצאתם את הסיבה?

<יורם קפולניק: אני אתן איזה שהיא הקדמה.

<יורם קפולניק: לפני קום המדינה הייתה דבורה ישראלית.

<יורם קפולניק: הדבורה הישראלית הייתה עצבנית, קטנה, ממזרה, אבל אי אפשר היה להרוג אותה, כל פעם שבאת להוציא אותה, לטפל בה, היו חוטפים עקיצות ואז התחילו לטפח דבורה יותר סובלנית, לפלפית.

אורי מקלב: אפשר להעביר את זה לבני אדם.

<יורם קפולניק: כל ריסוס של משהו גומר אותה.

<יורם קפולניק: אז אנחנו עכשיו בתנועה החוצה מהדבר הזה.

<יורם קפולניק: כשהבנו שזה מזל שיש לנו כאן - - -

אורי מקלב: חלשה בכול, חלשה באופי היא גם חלשה ב - - -

<יוסי קמר: לא, החומרים נעשו יותר אגרסיביים.

<יוסי קמר: החומרים שמשתמשים בהם בחקלאות, חומרי ההדברה נגד חרקים הם מאוד אגרסיביים והם פוגעים בדבורה.

אורי מקלב: והיום אתם מחזירים אותה חזרה ל - - -

<יורם קפולניק: אז אנחנו עושים גנטיקה של הדבורה.

<יורם קפולניק: כמו שאמרנו, גנטיקה של הפרות אז גנטיקה של הדבורה.

<יורם קפולניק: בינתיים כל הפעילות הזאת, אתה צריך להחזיק מכוורת.

<יוסי קמר: יש לנו 500 כוורות במינהל המחקר החקלאי.

<יוסי קמר: המכוורת לא סתם נמצאת פה במרכז הארץ, כי היא משרתת גם את הגליל העליון וגם את הנגב.

<יוסי קמר: לידיעתכם, בנגב יש יותר דבש מאשר בגליל, במיוחד השנה, שברמת הגולן ובגליל העליון ירד פחות גשם.

<יוסי קמר: אז בנגב יש המון כוורות ואנחנו משרתים את כל הארץ.

<יוסי קמר: לדבורה יש חשיבות גדולה מאוד בהאבקת גידולים חקלאיים.

<יוסי קמר: לא הייתי פה 20 שנה, מאז שגירשו אותי, פה עבדו 40 כוורות, כשהקימו את הכרם גירשו אותי, אבל לפני שנתיים שמתי פה כוורת להאבקת תפוחים והיא נשארה.

<יוסי קמר: אתם רואים את כל התפוחים?

<יוסי קמר: בלי הכוורת, שלום, אין.

<יוסי קמר: אותו דבר נשירים, כל הנשירים, אפרסקים, שזיפים, משמשים, אותו הדבר הדלועיים, הקישואים והמלון והאבטיח.

<יוסי קמר: לדבורה יש חשיבות גדולה מאוד מעבר לדבש ולצנצנת שאנחנו אוכלים.

<יוסי קמר: הדבורה ניזונה מהדבש, זה מזון אנרגטי שלה, היא גם ניזונה מאוד מהצמח, קוראים לו אבקת פרחים, פולן.

<יוסי קמר: הפולן זה תאי המין הזכריים של הצמח, היא אוספת אותו כמזון חלבוני, לשימושה, תמורת זה היא יוצרת האבקה בפרח.

<יוסי קמר: חלק מהגרגרים האלה, כשהיא באה לאסוף אותם נופלים על הצלקת, גורמים להפריה ויש לנו פרי יותר איכותי, יותר טוב, פחות מעובד ובכמות יותר גדולה.

<יוסי קמר: הנה, רואים את התפוחים.

<יוסי קמר: נוסף לזה יש לנו עוד מוצרים שהמכוורת מייצרת.

<יוסי קמר: זה הדונג.

<יוסי קמר: חלק מהדונג אנחנו ממחזרים לצרכי המכוורת עצמה וחלק הולך לתעשייה, קוסמטיקה וכל מיני דברים אחרים.

<יוסי קמר: לדבורה יש המון המון מזיקים.

<יוסי קמר: בזמן האחרון כמות גדולה מאוד של מזיקים, זה הודות לשיטות הממשק וההתערבות האגרסיבית שלנו כמגדלי דבורים בחיים של הדבורה והכנסת חומרים כימיים לתוך הכוורת, דבר שמחליש אותן וגורם להתפרצויות של וירוסים.

<יוסי קמר: יש לנו חוקר במכון, פרופ' דב צ'חנובסקי, שעובד על וירוסים והוא בפריצת דרך.

<יוסי קמר: אני לא יודע מה פריצת הדרך, אבל יש פריצת דרך לחומרים נגד וירוסים במכוורת.

<יוסי קמר: אנחנו במכוורת שלנו מטפחים דבורים לתנובה יותר גבוהה, לעמידות נגד מחלות, לייצור יותר דבש ולהאבקה יותר טובה.

<יוסי קמר: אנחנו מספקים חומר רבייה למגדלי דבורים בכל הארץ.

<יוסי קמר: הודות להכלאות ולהזרעה המלאכותית אנחנו לוקחים זכרים, חולבים מהם זרע, מזריעים מלחות במכשיר במעבדה ומספקות את המלחות המוזרעות האלה שקיבלו גנטיקה טובה מצד האמא ומצד האבא למשקים שבהם מגדלים דבורים וזה מעשיר את החומר הגנטי בארץ.

אורי מקלב: הם נשארים בארץ?

<יוסי קמר: לא, אסור לייצא, כי יש לנו מחלות ואי אפשר להעביר דבורים ממדינה למדינה.

אורי מקלב: כשאומרים ההזמנה של משרד החקלאות, אתם עושים הכול בשיתוף משרד החקלאות?

<יוסי קמר: אנחנו עושים את זה בשביל מגדלי הדבורים בארץ, בשביל החקלאים.

אורי מקלב: המשקים קונים את זה מכם?

<יוסי קמר: כן, הם קונים, הם משלמים 450 שקל למלכה והם קונים את זה.

<יוסי קמר: זה מאוד חשוב לעזור למגדלי הדבורים, כי בלעדיהם יש בעיה במזון בכלל, כי לא יהיה - - -

אורי מקלב: בעיה בחקלאות.

יעל כהן-פארן: כמה אחוז מההאבקה היא באמצעות דבורים שמגודלות לדבש, לעומת טבעי?

<יוסי קמר: אז מדברים על 60% מהכוורות שהולכות להאבקה.

<יוסי קמר: נכון, כשהם מאביקים הדבורה תלך למי שמשלם לה יותר.

<יוסי קמר: אם יש לי חמנייה, בדיוק עכשיו אם תיסעו בשדות אתם תראו את החמנייה, יפה, פורחת, ויש כוורות בשדה.

<יוסי קמר: החקלאי מזמין את הדבוראים להביא לו כוורות להאבקה.

<יוסי קמר: הדבורים יעבדו על החמנייה, אבל אם יש כמה עצי איקליפטוס שמשלמים יותר, הם יילכו לשם.

יעל כהן-פארן: יותר כיף להם באיקליפטוס.

<יוסי קמר: לא, פשוט משלמים להם יותר.

<יוסי קמר: משלמים להם יותר בזה בצוף, בכמות גדולה של צוף ובצוף בריכוז סוכר יותר גבוה.

<יורם קפולניק: גם הדבורה עושה את הכלכלה שלה.

<יוסי קמר: חשבונות.

אורי מקלב: אז איך אתה מנווט אותה לכיוון החמנייה?

<יוסי קמר: אני לא יכול לעזור בזה.

<יוסי קמר: אני יכול לשים יותר כוורות בשטח, זה כן.

אורי מקלב: זה שוב פעם ביקוש מול היצע.

<יוסי קמר: כן.

<יוסי קמר: (המשך הסיור)

<רון פורת: אנחנו המחלקה לאחסון, מכון וולקני.

<רון פורת: אנחנו 12 חוקרים, עוד מספר דומה של טכנאים ומהנדסים ועוד כ-25-30 סטודנטים לתואר שני, שלישי ופוסט דוקטורנטים מהארץ ומחו"ל שעובדים פה, סך הכול 50-60 איש.

<רון פורת: אנחנו עוסקים באיך לשמר פירות וירקות לאורך זמן.

<רון פורת: הנושא הזה הוא אחד הנושאים החשובים היום בממשלות, זה נושא שנקרא food security או אבטחת מזון.

<רון פורת: הממשלות דואגות, במיוחד לעתיד, שיש פחד שיש מחסור במזון, איך לדאוג שיהיה מזון לתושבים שלהם.

<רון פורת: יש גידולי חממה שאפשר לגדל כל השנה, אבל להרבה פירות וירקות יש עונה מסוימת ואנחנו מאריכים את העונה כמה שאפשר.

אורי מקלב: שבבית יהיה אפשר ל - - -

<רון פורת: כן, שבבית יהיה אפשר כמה שיותר.

אורי מקלב: שאורך המדף שלו יהיה ארוך יותר.

<רון פורת: כן.

<רון פורת: אנחנו עוסקים גם בלהאריך את העונה.

<רון פורת: תפוחי אדמה, עכשיו העונה של תפוחי האדמה.

<רון פורת: מי שהולך עכשיו לסופר תפוחי האדמה יפהפיים, נהדרים, אנחנו יודעים לאחסן אותם שמונה-תשעה חודשים שיהיה לנו כמעט כל השנה תפוחי אדמה.

<רון פורת: בצל, עיקר האיסוף של הבצל הוא בקיץ, אנחנו שומרים בצל, וכך הלאה.

<רון פורת: תפוחים, באוגוסט אנחנו מאחסנים כמעט לכל השנה ואז אפשר להבטיח אספקה לתושבי ישראל.

<רון פורת: וגם יש יצוא חקלאי, אנחנו שולחים היום באוניות גם לאירופה וגם לארצות הברית, יפן, סין.

<רון פורת: זאת אומרת שאנחנו קוטפים תוצרת וצריך למכור אותה שהיא תהיה באיכות מצוינת בעוד ארבעה או שישה שבועות והכול זה טכנולוגיות שאנחנו מפתחים, של איזה זנים, מתי לקטוף, מדדים, איך לטפל בהם, איך לקרר, טיפולי בית אריזה שונים והכול.

<רון פורת: כמו שאמרת, הנושא של אובדן מזון.

<רון פורת: גם על זה היה דיון בוועדת הכנסת לא מזמן, יצא גם דוח מבקר המדינה ואנחנו עושים המון מחקרים היום בנושא של איך לשמר מזון, גם בבית, אצל הצרכנים, ברשתות השיווק ופעילות הצרכנים ואריזות וכל מיני טכנולוגיות של איך להפחית את איבוד המזון גם בבית הצרכן.

אורי מקלב: ובסוף אני אבקש ממך להסביר את המלפפון, איך מאחסנים אותו במקרר.

יעל כהן-פארן: איך הוא לא נהיה - - -

אורי מקלב: הייתה תקופה של שקית.

אורי מקלב: היום אשתי שמה שקית ניילון, בתקופה האחרונה זה היה לעטוף אותו בנייר סופג.

<רון פורת: בתוך המקרר?

אורי מקלב: בתוך המקרר.

<רון פורת: ביום חמישי היה פה יום פתוח, מאוד גדול, עשינו עמדה שהיה כתוב 'מניעת אובדן מזון' ושם גם חילקנו פלאיירים ומגנטים לאזרחים והסברנו והנחינו.

<יורם קפולניק: אתה תצא עם הוראות מפה.

<רון פורת: לא, הוא צודק.

<רון פורת: באמת מלפפונים, זה נושא שהכי רגיש לכל הציבור וגם הראינו דוגמאות בדיוק של איך לשמור מלפפונים.

<רון פורת: אנחנו מפתחים היום אריזות מסחריות שימכרו מלפפונים, במקום סתם בתפזורת, בתוך אריזות מסוימות ששומרות על המלפפון.

<רון פורת: חילקנו פלאיירים עם הנחיות ונחלק לכם את זה.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: תלמדו אותנו מה עושים.

אורי מקלב: הסלט מאבד מהצורה של העגבנייה והמלפפון ביחד, כשמכינים לפני הסעודה, חותכים את המלפפון, בתוך קערה, אבל בנפרד, ואז רק מערבבים אותו וזה משהו אחר.

אורי מקלב: אדם אחד שאל למה אתה קורא לזה סלט?

אורי מקלב: למה אתה לא קורא לזה מלפפון ועגבנייה חתוכים?

אורי מקלב: נתנו לאחד מההורים שלי, לעת זקנתו הכינו לו סלט, והוא אמר לו, זה סלט?

אורי מקלב: זה מלפפון ועגבנייה, בשביל סלט צריך להכניס בזה עוד כמה דברים.

<רון פורת: עכשיו משרד החקלאות יוצא במסע פרסום להגביר צריכה של פירות וירקות.

<יורם קפולניק: נראה לאזרח הפשוט שזה נורא טריוויאלי.

<יורם קפולניק: אתה רואה, בננה כזאת אתה לא רוצה, בננה כזאת אתה כן רוצה.

<יורם קפולניק: יש לנו מכשירי מדידה שבודקים בדיוק את הצבע של הצהוב הזה ואתה מקבל מספר, זה 80, זה 73.

אורי מקלב: כמו ביהלום.

<יורם קפולניק: ממש אתה מקבל נתונים, לפי זה אנחנו קובעים את הפרמטרים.

<יורם קפולניק: הדבר השני, שאתם לא כל כך רואים אותו פה, אני אשאל אתכם שאלה, כמה פעמים נוגעים בעגבנייה ישראלית בסופר לפני שמכניסים אותה לשקית?

<קריאה: יותר טוב שלא נדע.

<יורם קפולניק: שמונה פעמים, וכל אחד לוחץ טיפה.

<יורם קפולניק: אז יש לנו כאן מכשיר שמודד את הקושי של הלחיצה, איזה נזק יהיה.

<יורם קפולניק: יש לנו זנים, של מנגו למשל, שאתה נותן לחיצה וזה נשאר, כמו אנשים שיש להם עור רגיש כזה, אתה עושה להם משהו נשאר כחול.

<יורם קפולניק: אנחנו צריכים לדעת את זה לפני כן.

<יורם קפולניק: המעבדה הזאת נותנת - - - בדבר הזה, בפעם האחרונה שהייתי פה שמו ענבים.

<יורם קפולניק: כל ענב, יש כאן מחט שבודקת את הקושי.

<יורם קפולניק: אנחנו גם אוהבים ענב שהוא יהיה קצת קשה כשאנחנו מכניסים אותו לפה, כמה קשה?

<יורם קפולניק: אנחנו יכולים לעשות את זה בצורה מדעית, לא סתם שמחזיקים את זה, אלא יש כאן מספרים ש - - -

אורי מקלב: זה כבר שאלה של טעם, כל אחד עם הטעם שלו.

אורי מקלב: אבל אתה אומר שיש משהו אוניברסאלי.

<יורם קפולניק: הוא כבר מגולם בזן שמופיע בסופרמרקט.

<יורם קפולניק: אני לא יכול להעביר את זה לציבור.

<רון פורת: החוקרים שלנו מתמחים בבדיקות איכות של תוצרות.

<יורם קפולניק: הנה פה אני רואה תות שדה, אני לא יודע ממתי התות שדה, אבל אתם יודעים שעכשיו זה כבר לא העונה של התות שדה.

יעל כהן-פארן: זה מחו"ל או שזה מעכשיו?

<יורם קפולניק: לא, שלנו.

<רון פורת: זה מלפני שלושה שבועות.

<רון פורת: יש לנו כבר בחוץ.

אורי מקלב: תפוח העץ הוא אחד המוצרים - - -

<רון פורת: שאפשר לשמור שנה שלמה.

<רון פורת: (המשך הסיור)

<רון פורת: זו רק דוגמה.

<רון פורת: אנחנו מנסים לפתח טיפולים למנוע ריקבון.

<רון פורת: זו דוגמה של ניסויים, חוצים את הפרי, מאלחים אותו, ופה יש דוגמה שלמחרת הוא נטבל בחומר מסוים, במקרה הזה חומר הדברה.

<רון פורת: אנחנו מנסים לפתח ככה חומרי הדברה.

<רון פורת: 100% הדבקה לעומת 100% עמידות.

<רון פורת: אנחנו מנסים לפתח טיפולים ידידותיים, שיטות הדברה ביולוגיות, שיטות ידידותיות.

<רון פורת: רק דוגמה, הבעיה העיקרית זה עובש.

<רון פורת: לאחרונה יש לנו בעיה קשה של ריקבונות עוקץ.

<רון פורת: אני מראה את זה.

<רון פורת: זה חשוב למחקר הציבורי, כי פתאום יש בעיה חדשה בענף ההדרים, ענף של 200,000 דונם, כמעט שלא היה בשנים האחרונות, אז פה אנחנו לומדים את כל הטכנולוגיה, באיזה אזורים זה בא, איך זה מתפתח, טיפולים בפרדס, טיפולים אחרי קטיף, הטיפולים נגד העובשים לא יעילים נגד ריקבונות עוקץ.

<רון פורת: זו דוגמה למחקר ציבורי שפותר בעיה חקלאית מאוד רצינית.

<רון פורת: שאלתם על אובדן מזון בבית.

<רון פורת: זו דוגמה שהתחלנו לעבוד עליה.

<רון פורת: למשל בננות.

<רון פורת: יש כל מיני אריזות שמאטות את ההבשלה.

<רון פורת: מה שקורה בבננה, זה גידול מאוד בעייתי כי תופסים אותו ירוק, מטפלים בו שיגרום לו להבשיל ואז הוא מבשיל נורא מהר.

<רון פורת: אז אפשר לארוז אותו והכוונה שימכרו בתוך שקית כזאת ואז הוא מבשיל, אבל מבשיל יותר לאט.

אורי מקלב: הרעיון הבא שתעשה זה שזה גם יהיה בחלקים, שיהיה מודולרי.

<רון פורת: - - - נושמת, ואז החמצן יורד ו-CO2 מצטבר.

<רון פורת: יש פה חימום מאוד מסוים שאנחנו עושים את הניסויים לאיזה רמת CO2 החמצן מספיק להגיע ולפי זה עובדים.

אורי מקלב: אנחנו קונים את הבננות בשביל הנכדים, חלק בשביל היום הזה, חלק למחר.

אורי מקלב: אנחנו צריכים כל יום שקיות שממהרות את הבישול.

אורי מקלב: זה הצעות פרקטיות.

<רון פורת: זה חילקנו עכשיו ביום הפתוח, חילקנו פלאיירים ומגנטים.

<רון פורת: (בישיבה)

<יורם קפולניק: חברים, קודם כל תודה רבה שוב לכולם כאן סביב השולחן.

<יורם קפולניק: מה שאנחנו רוצים לעשות בשיחת הסיכום הזאת, להעלות נקודות שאולי עולות לאור הסיור עצמו, איזה שהן בקשות, כל מיני דברים שכבר בסיור עצמו ראינו, כל מיני דברים שאולי יכולים לעזור.

<יורם קפולניק: כמו שאמרת לי, כל הסיפור של פירות וירקות לחירום, או משהו כזה, אנחנו נשמח לדבר על זה.

<יורם קפולניק: אני רוצה לסכם את הסיור עצמו.

<יורם קפולניק: אנחנו התחלנו בסיור - - -

<שלמה בן אליהו: רק שנייה.

<שלמה בן אליהו: נמצאים איתי פרופ' עבד גרא, תציג את עצמך.

<עבדאללה עבד גרא: אני עבד גרא, מנהל השירותים להגנת הצומח ולביקורת והתבקשתי על ידי המנכ"ל והשר למלא את מקומו של יורם עד שייבחר ראש מינהל חדש.

<עבדאללה עבד גרא: במקצועי אני פיתופתולוג, עבדתי במכון להגנת הצומח במכון וולקני, אני נמצא פה 40 שנה.

<עבדאללה עבד גרא: כמובן הושם על הכתפיים שלי עול כבד, אני צריך לנהל את שני הגופים האלה, אני מקווה שאני אוכל לשמור על המקום הזה כפי שהוא נשמר עד הרגע הזה.

אורי מקלב: אתה מקווה ואנחנו מברכים אותך ומאחלים לך שתוכל לעשות את זה.

<יורם קפולניק: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, בואו נעשה היכרות.

<יורם קפולניק: (סבב נוכחות).

<יורם קפולניק: תודה רבה לכולם.

<יורם קפולניק: שוב אני חוזר פעם נוספת ואני אומר תודה לוועדה שהחליטה לבוא ולראות את העניינים מקרוב, מה מכון וולקני עושה, איך נראה מכון וולקני, מה הפעילות שלו.

<יורם קפולניק: כמו ששמתם לב, אפשר כאן ללכת בחצר של מכון וולקני הרבה שעות ולראות נושאים שונים, מאוד מגוונים, כולם או רובם סמוכים על שולחן החקלאות, או שיש להם איזה שהוא קשר לנושא של החקלאות.

<יורם קפולניק: אנחנו התחלנו את הסיור שלנו היום, ראינו מתקן לאומי שנקרא בנק הגנים, המתקן הזה משרת את כל עם ישראל, אנחנו דיברנו על זה שאולי דרך הוועדה ננסה לקבל איזה שהוא אישור כמתקן לאומי.

<יורם קפולניק: עד עכשיו הוא יחידה בתוך מכון וולקני ומנהלת בנק הגנים לקחה על עצמה, היא תהיה בקשר איתכם, לראות איך אנחנו יכולים להפוך את בנק הגנים למתקן לאומי.

<יורם קפולניק: משם נכנסנו לראות קצת טכנולוגיות חדשות, איך אפשר להסתכל בתוך הצמח בלי לפצוע אותו, בלי לפגוע בו, בלי לחתוך אותו עם סכין גילוח, ויותר חשוב מזה זו הסיטואציה שהמכשיר הזה נמצא רק במכון וולקני, הוא לא נמצא במקום אחר, כל הזמן אני, גם בוועדה שהייתה, ישבתי ואמרתי שאנחנו משתמשים במכשור של מוסדות אחרים, אבל הנה לכם דוגמה שמוסדות אחרים משתמשים במכשור שלנו וזה איזה שהוא פסיפס באקדמיה הישראלית, עובדים ככה הרבה שנים, אני חושב שמאז הימים של ספיר, ששם היה באמת דחיפה לאקדמיה, לא הייתה דחיפה לגבי המכשור.

<יורם קפולניק: אנחנו צריכים לאט לאט לזחול, אין כאן איזה שהוא מגה מאני, לפעמים יש כאן מרכזים לאומיים, כמו מרכז הננו טכנולוגיה שקיים בבר אילן, שהמדינה הכניסה מאות מיליונים של דולרים בשביל ליצור תשתית.

<יורם קפולניק: בניין שלם, צף כולו, כדי שלא יהיו תנודות וננו טכנולוגיה זו אחת השיטות שאנחנו עכשיו נכנסים יותר ויותר.

<יורם קפולניק: בהלימה הזאת, או לפחות האינטראקציה שיש לנו עם המוסדות האחרים זה למעשה החמצן של המדע כאן.

<יורם קפולניק: משם עברנו לראות פעילות של חוקרת שלמעשה מנסה להגדיל את סל הגידולים לחקלאי, גידולים חדשים, גידולים רווחיים יותר, על ידי כך שהגידולים האלה אולי ייתנו מענה לשוק התרופות.

<יורם קפולניק: תרופה כזאת, תרופה אחרת, ראיתם שיש הרבה ניסיונות בשטח.

<יורם קפולניק: משם עברנו, אני לא יודע אם כולם שמעו, אבל אצלי ברכב שמעו קצת על הרפת של מכון וולקני, שזו אחת משלוש הרפתות בעולם שאפשר לעשות ניסויים פרטניים על פרות, לעשות להן דיאטות.

<יורם קפולניק: זה לא סוד שרוב האוכל שאנחנו נותנים לפרות שלנו זה אוכל מיובא מחו"ל ואנחנו רוצים למקסם את ההוצאה הזאת, כי זה עולה למשק המדינה דולרים ומצד שני אנחנו לא רוצים לתת לפרה לאכול קש כי אחרת לא תהיה לנו תנובה של חלב.

<יורם קפולניק: אז זה מתקן מאוד מאוד חשוב, עליו כבר ראיתם עוד עבודות אחרים, יש חיישנים שונים לפרות, הזכרתי לכם שאנחנו מודדים להם את החמיצות של הקיבה, שהיא תהיה אופטימלית.

<יורם קפולניק: כל פעם שהן באות זה משדר למשדר, יש להן משדר שהן בלעו אותו, מין קפסולה כזאת, הן לא מרגישות, זה לא כואב, אבל משדר לנו מה החמיצות בקיבה על מנת, שוב, לייעל את תהליך העיכול.

<יורם קפולניק: משם עברנו לתאנים.

<יורם קפולניק: תאנים, ענבים, קצת שמענו על המטעים.

<יורם קפולניק: ראיתם פרויקט שאי אפשר לעשות אותו בצפון.

<יורם קפולניק: זה פרויקט של טיפוח של תפוחי ענה לטמפרטורה גבוהה יותר וחלק מהוועדה מודע לשינויי האקלים, לצורך לחפש חלופות שעדיין יניבו ויספקו או שייתנו פרנסה לחקלאים עצמם ואנחנו כבר מכינים את התפוחים שישתמשו בהם בעתיד וזה מאוד חשוב.

<יורם קפולניק: מעבר לזה ראיתם פרויקט שכל הזמן נמצא, זה פיי פלאן של הענבים.

<יורם קפולניק: סיפרנו לכם על הדרך שבה הפרויקט הזה עובד וקצת דיברנו על התמלוגים.

<יורם קפולניק: משם הלכנו לראות את התוצרת החקלאית, את כל הטכנולוגיות שאנחנו מכינים.

<יורם קפולניק: קצת מדהים לראות תותים שנשמרים ככה, רימונים שהם כבר כמה חודשים ככה ואני חושב שבקטע הזה יש למכון וולקני הרבה הרבה תרומה, לא רק לחקלאות, אבל לשוק היצוא של החקלאות.

<יורם קפולניק: אני רוצה להגיד כאן, היצוא של פירות תוצרת חקלאית זה הקטר של האיכות שאנחנו מביאים בסופו של דבר הביתה לצלחת של הילדים שלנו.

<יורם קפולניק: אם לא יהיו את הסטנדרטים, אם לא נצליח לעמוד בניקיון חומרי הדברה ופרמטרים אחרים שמחייבים אותנו בשוק החקלאים יעמיסו על העגלה מה שהם רוצים.

<יורם קפולניק: זה איזה שהוא קטר שעוזר לנו כל הזמן לשאוף למצוין.

<יורם קפולניק: לא תמיד החקלאים עושים כסף בתוצרת החקלאית שהם מייצאים, אבל הסטנדרטים שאנחנו כופים על המערכת הישראלית הם רלוונטיים, הם נכונים, כי משם אנחנו מקבלים את כל הרב גוניות הזאת ולא רק את העושר, גם את האיכות הגבוהה שיש לתוצרת החקלאית.

<יורם קפולניק: אני בטוח שחלק מכם היה באירופה וראה מלפפון אמריקאי או מלפפון אירופאי, לא בא לך בכלל לחתוך אותו ולשים אותו בסלט.

<יורם קפולניק: זה נובע מהסתכלות אחרת.

<יורם קפולניק: זה נובע גם מהיכולת לקרוא מה צריך הצרכן.

<יורם קפולניק: זה נכון, מכון וולקני לאורך זמן היה מכון שעבד ברוח הציונות, היו לנו יישובים פה, יישובים שם, יש לנו אותם עד היום, מישהו צריך לתת להם איזה שהיא תמורה, הוא לא יכול לשלם את מלוא המחקר שיש כאן.

<יורם קפולניק: דיברתי קצת עם חיים, אנחנו מסכימים על הדבר הזה שאם מדובר בטכנולוגיה שיוצאת לחוץ לארץ צריך באמת את מלוא התמלוגים לנסות לפדות, אם זה דברים שהולכים למדינת ישראל צריך למצוא את הסידור הנכון.

<יורם קפולניק: גם הכוורנים קונים, כמה הוא אמר שזה עולה לו?

<יורם קפולניק: 180 של מלכה שאת כל הכוורת הוא מחזיק ממנה.

חיים ילין: המלכה 450.

<יורם קפולניק: אז אנחנו לא יוצאים לגמרי פראיירים, אבל באיזה שהוא מקום צריכה להיות איזה שהיא מידה מסוימת.

<יורם קפולניק: אז חזרנו משם והדבר האחרון שאני רוצה להעלות אותו זה מה שאמרתי בפתיח שלי, שב-2011, אני אעשה הלימה עם הוועדה של יוג'ין, כשהוועדה של יוג'ין רק קמה התמלוגים של מכון וולקני היו בין 8 ל-9 מיליון שקלים, ב-2014 כבר היינו 11 מיליון שקל, ב-2015 אנחנו בין 17 ל-18 מיליון שקל, 2016 תיגמר עם קרוב ל-30 מיליון שקל.

<יורם קפולניק: חלק גדול ממה שקורה כאן זה קודם כל ההבנה שאנחנו לא יכולים להמשיך באותו מסלול ואנחנו צריכים באיזה שהוא מקום למקסם את ההכנסות שלנו.

<יורם קפולניק: הדבר שלי מאוד ברור זה שאנחנו צריכים לשמור על התרנגולת הזאת שאם אתה מתחיל לטרטר אותה ואם אתה כבר אומר לה 'את הולכת לפה', 'את הולכת לשם', 'מחר לוקחים אותך לשוחט', היא כבר לא מוציאה את ביצי הזהב שלה.

<יורם קפולניק: כאן אני יכול להגיד לכם, חוקרים צעירים שנמצאים כרגע על הרשימה שלנו, יש לנו קושי.

<יורם קפולניק: הקושי הזה לא היה לפני חצי, יש לנו קושי להסביר, רגע, בעצם לא נבוא, זה יקרה בעוד עשר שנים, אם זה יקרה, כל הדברים האלה, אבל זה דבר שעומד ברקע כל הזמן.

<יורם קפולניק: אני מבין שהוועדה הגיעה לביקור כאן על מנת לראות את איך נראה המוסד.

<יורם קפולניק: נכון, יש לנו 3,200 דונם, אנחנו יושבים על משבצת של 3,200 דונם, לא על כל השטח הזה אפשר לבנות בניינים למגורים.

<יורם קפולניק: יש כאן 800 דונם שאי אפשר לבנות עליהם שום דבר, הם נמצאים לאורך המסלול, בצד השני של כביש 1 לאורך המסלול.

<יורם קפולניק: לא נסענו שם כי לא רצינו לעשות יותר מדי טיולים.

<יורם קפולניק: אנחנו יכולים לקחת את הענה של משה ולשים אותם ליד המסלול ולפנות.

<יורם קפולניק: אפשר לעשות דברים כאלה, לא בגלל זה צריך לקטוע את ההצלחות האלה, בייחוד, וכאן אני רוצה להגיד משהו אישי, מכיוון שזה השבוע האחרון שלי בתפקיד, שמכון וולקני ידע להיענות להחלטת הממשלה והייתה החלטה שיאללה, תתחילו, בסך הכול לפני שנתיים וחצי-שלוש.

<יורם קפולניק: אני חושב שאם אנחנו ניתן למכון וולקני לעבוד כמו שהוא עובד עכשיו, עם היכולות הנוספות שלו לעבות או לייצר תחומי תוכן נוספים בקמפוס הזה, או בקמפוס האחר, כי אנחנו יודעים לעשות את הדבר הזה, אני חושב שזו תהיה מתנה לעם ישראל לעוד 95 שנה.

<יורם קפולניק: שוב, אני מודה לכם שבאתם להסתכל קצת על מכון וולקני.

<יורם קפולניק: אני מתנצל על זה שטרטרנו אתכם ביום חם כזה.

יעל כהן-פארן: למה?

יעל כהן-פארן: יום נעים.

אורי מקלב: אני אגיד לך, תיכף תקבל מחמאות על הטרטור הזה.

חיים ילין: זה היה מתחת לעץ פיקוס פה למעלה.

<יורם קפולניק: בפיקוס היה יותר טוב.

<יורם קפולניק: אתמול היינו בקשר, אמרנו, בחום כזה יהיה?

אורי מקלב: יורם, אני רוצה להשלים את מה שאתה אומר, או לענות על הדברים שאתה אומר, אבל לפני כן אני אכבד את חברי הכנסת להגיד דברים ואחרי זה המנכ"ל ואחרי זה אני אסיים.

אורי מקלב: אני מתאפק לא להגיד לך, לענות לך ולהודות לך, זה יהיה משפטי הסיכום של הדיון שלנו בוועדה.

אורי מקלב: יעל, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: קודם כל אני שמחה מאוד על ההזמנה ועל הביקור הזה, באמת גם למדנו, גם נהנינו, באמת אני חושבת שראינו רק את קצהו של קצהו, אני מכירה טיפה, אבל באמת היה מרתק מה שראינו.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שאין ספק שמכון וולקני זה באמת גאווה ישראלית.

יעל כהן-פארן: אני הייתי באקספו במילאנו והיה אקספו בנושא מזון, אתם בטח הייתם מעורבים בביתן ובאמת ישראל הציגה שם ביתן מאוד מכובד עם שיא התפארת של זה מישראל וזה מישראל, אני לא חקרתי כל עגבניית שרי, אבל אני חושבת שהרבה מהדברים בוודאי הגיעו מכאן.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שאין מה לומר, ישראל היא מעצמה בתחום הזה.

יעל כהן-פארן: דיברנו גם על תפוחי ענה, הדברים שאני מתעסקת איתם ושהוועדה גם מתעסקת איתם והעולם מתעסק איתם, ההתחממות הגלובלית, משבר האקלים, לישראל יש יתרון בזירה הבינלאומית בגלל ובזכות המחקר החקלאי שלה להציע פתרונות למשהו שכל העולם עוד לא יודע שהוא יצטרך אבל אוטוטו תראו כל שנה אנחנו מסכמים את השנה כשנה החמה ביותר, לפחות 15 שנה אני שומעת את זה, כל שנה, אולי הייתה איזה שהיא עצירה בסביבות 2010-11, עכשיו כל שנה, ב-2015 היא החמה ביותר, נסיים את 2016, ואין לי ספק שהיא תהיה - - - אנחנו בהידרדרות מאוד רצינית, תראו איזה שיטפונות יש באירופה.

יעל כהן-פארן: נכון שיש לנו פה גלי חום, אומרים 'טוב, כבר יוני, יש גלי חום', אבל הם הולכים ונהיים יותר ויותר תכופים ובשיאים שזה נהיה נורמה.

יעל כהן-פארן: פעם זה לא היה נורמה שיהיו לנו שיאים כאלה כל יוני וגם במאי.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר זה המענה, זה היתרון הישראלי, גם בטכנולוגיה בתחומים אחרים, אני קצת מתעסקת באנרגיה, אבל פה אנחנו כבר שם, אנחנו לא צריכים לפתח ענף שאין לישראל.

יעל כהן-פארן: אנחנו כבר שם ואנחנו יכולים לתת מענה ויש פה חוקרים הטובים בעולם.

יעל כהן-פארן: אין מה לומר, זו איזה שהיא נקודת פתיחה שישראל כבר הציבה את עצמה בחזית שלה וצריך לראות איך ממנפים את זה גם לשם.

יעל כהן-פארן: יכול להיות שזה כבר קורה, אבל בוודאי בתחום של האקלים העולם הולך לשים מאות מיליארדים על פתרונות ומדינות כמו אפריקה ומדינות אחרות מחפשות את הפתרונות ואנחנו יכולים לקפוץ על הגל הזה ומאוד ליהנות ממנו.

יעל כהן-פארן: לנושא של המעבר, שזה גם היה ברקע, הייתי בדיון שהיה בפגרה.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שמשרד החקלאות חייב להיות קשוב לרחשים שעולים כאן מהשטח.

יעל כהן-פארן: אני הייתי תקופה קצרה בחיי חוקרת בדרום, בשדה בוקר, בתחום של אנרגיה סולרית, ואני נתקלתי בקושי מעצם זה שאתה נמצא בפריפריה.

יעל כהן-פארן: כל דבר קטן שמתקלקל לך אתה צריך להתחיל לחפש אותו בתל אביב וזה כבר שבוע עבודה.

יעל כהן-פארן: כל דבר קטן שאתה צריך איזה שהוא פתרון יצירתי, אין מה לעשות, ישראל היא ארוכה, ישראל בנויה איכשהו שיש לה מרכז טבעי שיש בו את כל הטכנולוגיות ואת כל האנשים והעזרים הטכניים והאחרים שיכולים לעזור לך.

יעל כהן-פארן: כשאתה בונה מחקר כדי להיות בטופ הוא צריך להיות זמין לכל מה שיכול לעזור לך וכשאתה רחוק, אין מה לעשות, לא כולם יבואו לרחוק כדי לעזור לך.

יעל כהן-פארן: זה משהו נורא מרכזי, כי בעצם זה שאתה מושך יותר זמן אז הכול לוקח יותר זמן, זה לא עובד.

יעל כהן-פארן: זה פשוט לא עובד וזה מאוד קשה.

יעל כהן-פארן: אני גם בקשר עכשיו, מנסים להקים כבר כמה שנים מרכז מו"פ בערבה של אנרגיה מתחדשת ונתקלים בהרבה קשיים, גם, אחת, בגלל שאנשים לא רוצים לבוא לגור שם, ושתיים, המרחקים האלה, כל דבר מאריך את זמן המחקר עצמו, את זמן הפיתוח עצמו.

יעל כהן-פארן: בדוח קנדל, עד כמה שאני זוכרת, לא קראתי את כולו, קראתי את התמצית, יש שם הצעה להרחיב את מכון וולקני ולהוסיף תקנים.

יעל כהן-פארן: אם אנחנו רואים את זה כחזית המדע והטכנולוגיה הישראלית לעולם והחוצה, וזה כבר קורה, אנחנו בחזית, האם יש מקום להרחיב, אלה היו ההמלצות שם.

יעל כהן-פארן: אז בואו תפתחו את השלוחה בצפון, בדרום, איפה שתרצו, לא תעתיקו מכון שלם למקום אחר שאולי זה יזיק לו בסופו של דבר.

יעל כהן-פארן: זהו.

יעל כהן-פארן: אני רק באמת מברכת על היוזמה ועל הסיור.

יעל כהן-פארן: תודה רבה לכבוד היושב ראש.

יעל כהן-פארן: יורם, שיהיה בהצלחה.

אורי מקלב: תודה על הדברים.

אורי מקלב: חיים, בבקשה.

חיים ילין: אני מברך על הסיור.

חיים ילין: יורם, שיהיה לך בהצלחה, זה חשוב מאוד.

חיים ילין: נכנסת למידות גדולות, אבל אני בטוח שתצליח.

חיים ילין: כמה זמן ייקח המכרז?

חיים ילין: בין שלושה חודשים לשלוש שנים, פחות או יותר.

<יורם קפולניק: לא, נמצא בתוך ועדת איתור, להערכתנו זה ייקח כחודשיים.

חיים ילין: אוקיי.

חיים ילין: יש כמה נושאים שלדעתי כל מי שיושב פה צריך לטפל בהם.

חיים ילין: אני הסברתי שהחוק הראשון שרציתי לנסות להעביר ולא קיבלתי אפילו נתונים מהממ"מ כי הם גם לא הצליחו זה כל הנושא של מחסני חירום.

חיים ילין: יש במדינת ישראל מכרזים בנויים, מחסני חירום זה גרעיני חיטה, שאפשר משם למצות גם שמן, גם קמח, כל מה שאתם רוצים, יש איזה 4,000 טון חלב מיובש, שזה בדיוק צריכה של כלום, ואף אחד לא יושב, למה?

חיים ילין: כי במדינת ישראל, כל עוד שיש יתושים בנחל הבשור זו בעיה של הגנת הסביבה, אבל ברגע שיש ליתוש קדחת הנילוס זה כבר בעיה של משרד הבריאות.

חיים ילין: זאת אומרת אין תפיסה במדינת ישראל של ניהול לרוחב, של שיתופי פעולה בין משרדים.

חיים ילין: כשאני נכנס לזה אומרים לי מה אתה רוצה?

חיים ילין: בחירום מי שאחראי על המזון זה משרד הכלכלה, אבל רח"ל זה משרד הביטחון, נו בחיאת, ככה לא מנהלים מדינה.

חיים ילין: לכן יש לנו אחריות, כל מי שנמצא פה, לנסות לראות איך בפעם הבאה 'צוק איתן' - - - זה בא מתוך 'צוק איתן', זה בא מתוך 50 יום של לחימה, אבל 50 יום שהם בין עונות.

חיים ילין: כאילו דום, סיימו את איסוף תפוחי האדמה והתחילה המלחמה ואנחנו יודעים בדיוק מה קורה בחודשיים האלה, אלה חודשיים שנחים, שהם - - - אז אני בא ואומר שאנחנו חייבים לבנות משק אוטרקי, פוליטית אפילו לא תלוי בחו"ל, כי אתה לא יודע מי יהיו החברים ומי יהיו האויבים שלך ולפתח את הסוגיה הזאת, רק שאין לנו את הנתונים.

חיים ילין: אני אומר את זה בגדול.

חיים ילין: גם אורי, אם הוא ירצה כיושב ראש של ועדה לקיים דיון הוא ייתקל, כמו שאני נתקלתי, בהרבה מאוד מחסומים, זה סודי, זה סודי, זה סודי וזה סודי.

חיים ילין: אבל בסוף אנחנו צריכים לשרת את העם, יש לנו אחריות כלפיהם, לכן זאת סוגיה.

אורי מקלב: זה דיון פתוח בוועדה - - -

חיים ילין: כן, אבל למה אני מעלה אותו?

חיים ילין: כי זאת סוגיה שגם יכולה את כל הדיונים לשים על שולחן אחד, עודפים שזורקים, למה לזרוק?

חיים ילין: אפשר במחסני חירום, אפשר לראות.

חיים ילין: יש מחקר של טכנולוגיות של שימור, איך אתה עושה את זה?

חיים ילין: במצבים שיש לך, כמו שהיה עם העגבניות ועם הפלפלים שאוטוטו אנחנו מביאים אותם מחו"ל, נכנסים עם וירוסים, יאללה שיעזרו לנו.

חיים ילין: זה לא עובד ככה, יש לנו אחריות לכל הדברים האלה.

חיים ילין: כולם רוצים להוריד את המחירים לצרכן, אבל בסוף הצרכן משלם יותר, איך קורה הנס הזה?

חיים ילין: זה נס בלתי רגיל, עושים את הכול, אבל בסוף יוצא הכול הפוך.

חיים ילין: אני חושב שצריך ללמוד כולנו ביחד ולקחת אחריות על המצב, כי הדבר הכי קל, ואני אומר לך, מה שאני שונא בכנסת שאני תמיד צריך להאשים.

חיים ילין: כראש רשות לא הייתי צריך להאשים אף אחד, הייתה לי האחריות והסמכות עליי, הייתי מבקש עזרה כשהייתי צריך, אבל פה אני מאשים כי אני רואה שאנשים לא עושים את מה שצריך לעשות.

<שלמה בן אליהו: אני לא יכול להגיד לך תשובה על זה.

חיים ילין: אני לא ביקשתי ממך שתגיד כלום.

<שלמה בן אליהו: זה תלוי בין האופוזיציה לקואליציה.

חיים ילין: לא, אני לא מתעסק עם זה.

חיים ילין: אני בוחר נושאים שלא נוגעים לקואליציה ואופוזיציה.

חיים ילין: מחסני חירום, אני לא בטוח שזה שייך לימין ושמאל.

<שלמה בן אליהו: לא, אני מדבר על הביטוי להאשים.

חיים ילין: נו מה אני אעשה, מה אתה רוצה?

חיים ילין: זה התפקיד שלי, הביאו אותי לכנסת בשביל להאשים את האחרים כי אני רואה שהדברים לא נעשים.

חיים ילין: אני רוצה חשיבה אחרת.

אורי מקלב: צריך גורם מפקח, זה לא להאשים, זה גורם מפקח, גורם מבקר.

חיים ילין: נושא של מכון וולקני.

חיים ילין: זה לא סוד, כל הזמן נלחמנו על זה שצה"ל יירד לנגב, אנחנו נלחמנו על זה ששדה התעופה יהיה בנגב, כי 80% מקרקעות מדינת ישראל שם.

חיים ילין: כשבאים וכולם מתחילים להפחיד אותנו עכשיו שהצמיחה הדמוגרפית שלנו תהיה כזאת שאנחנו נהיה המדינה הצפופה ביותר, אז בין הנגב לבין אילת יש לנו עוד מדינה.

חיים ילין: זה נכון ש-80% מהשטחים שם הם שטחי אש וצה"ל, אז מה?

יעל כהן-פארן: ושמורות טבע.

חיים ילין: ושמורות טבע, שזו הקואליציה הכי חזקה שיש במדינת ישראל, צה"ל והירוקים, ואף אחד לא מכיר את זה, אף אחד יודע, זה הכול סודי, הם סוגרים הכול - - - אבל אני חושב שכולם רוצים להוריד את המרכז לפריפריה, אז אני אגיד לכם, יש דרכים אחרות לעשות את זה.

חיים ילין: זה לא עניין של קרקע ונדל"ן, כמו שפורסם בהתחלה, כי אנחנו יודעים שיש פה בין 2,000 ל-2,500 דונם, ואפילו יותר, עם הקרקע של בית דגן ושל המושב, הרבה יותר לבינוי.

חיים ילין: זה לא הבינוי, כי גם אם מחר יפשירו אין איך לבנות, כי אין מספיק קבלנים ואין מספיק עובדים שיעשו את הבנייה הזאת.

חיים ילין: אבל יש שתי המכללות, מכללת תל חי ושער הנגב.

חיים ילין: אני לא סתם אומר, הן נמצאות שתיהן אחת בקו עימות דרום ואחת בקו עימות צפון.

חיים ילין: עזוב את האוניברסיטאות, לא צריך להעתיק את רחובות ואת - - - תפתחו אותם יחד עם המחקר, תוציאו חוקרים חדשים, תיתנו שם תעודות, גם תואר שני וגם אם צריך מחקר, תביאו לשם חוקרים פעם בשבוע ללמד שם, תביאו את האנשים, אבל תשאירו את הלב איפה שצריך לשים ולפתח את המו"פים.

חיים ילין: לא יעזור כלום, אם אחיין שלי רוצה לגדל אננס והוא מגיע שעתיים וחצי למו"פ אשכול ולומד איך מגדלים אננס בשביל שהוא יגדל את זה והוא לא משלם שקל על הדבר הזה, זה פתוח לחלוטין, אני חושב שזה אחד הדברים הכי יפים שיש, שפותחים את הקודים ואת כל הידע לתוך מדינת ישראל חינמי לחלוטין.

חיים ילין: לעומת זה יש לי ביקורת קשה ואני אומר אותה פה על השולחן, בכמה אנחנו מוכרים את הידע החינמי פה של מדינת ישראל לחו"ל, כאשר כולם מתנפלים עלינו, כולם מסתכלים עלינו.

חיים ילין: אני נתתי את הדוגמה של האור, אבל לא רק של האור, אלא כמעט כל דבר שיש.

חיים ילין: הדבר שכולם כבר שכחו, פעם היו אבטיחים עם גרעינים בלבד, ב-1990 פחות או יותר התחילו לפתח בנחל עוז את הזן, בכמה מכרנו את זה לחו"ל?

חיים ילין: אתם יודעים בכמה?

חיים ילין: עוד היינו צריכים לשלם להם בשביל שייקחו את זה, איפה אנחנו נמצאים?

חיים ילין: לכן אני חושב שמכון וולקני צריך להגדיל את ההכנסות שלו על ידי התמלוגים והמודל הכי טוב הוא המודלים של האוניברסיטאות, שכשמישהו בא וקונה את הידע הוא הופך להיות בין 5% ל-10% מניות ומכון וולקני צריך להיות שותף כמעט לכל דבר שנמכר לחו"ל, במניות או בתמלוגים, שבעצם ייתן לנו רציפות תפקודית גם במחקר עצמו והוא יהיה פחות תלוי במי יהיה שר או ראש ממשלה.

חיים ילין: אז אני מאחל לכם הצלחה.

חיים ילין: אני אומר, כחקלאי, לחקלאי יש תכונה אחת, תיקח את זה תמיד, הוא לא יכול להעתיק את המשרד שלו לשום מקום.

חיים ילין: אני לא ראיתי חקלאי שלוקח את האדמה שלו ממקום למקום, הוא מחובר לאדמה ולמים.

חיים ילין: אין מה לעשות, אי אפשר להזיז אותו משם.

אורי מקלב: תודה, חיים.

אורי מקלב: תודה על הדברים שיוצאים מן הלב.

<יורם קפולניק: אחד הסגנים שלי היה רוצה להוסיף כמה מלים על אסטרטגיה.

<דני שטיינברג: שוב צהריים טובים.

<דני שטיינברג: כפי שאמרתי קודם, אני חוקר פה כבר משנת 91' ולפני שנה בערך יורם ביקש שאני אצטרף להנהלה ומינה אותי כסגן ראש המינהל לתכנון אסטרטגי.

<דני שטיינברג: זה מה שאני עושה כמעט בכל השנה האחרונה, אנחנו עוסקים, שמעתם, אני מניח, על תכנית האסטרטגיה של מכון וולקני.

<דני שטיינברג: בחודשיים האחרונים מה שאני עושה כמעט בכל זמני זה לנסות להבין מה המשמעויות של הכוונה להעתיק את מכון וולקני לצפון.

<דני שטיינברג: אני אומר מראש, אני מוטה, זה המשפט הראשון, אבל ניסיתי להיות אובייקטיבי ככל שאני יכול ובדקתי מה המשמעות של העתקת מכון וולקני לצפון.

<דני שטיינברג: העתקתה משמעה cut-paste ועכשיו אני משוכנע, אין זמן להסביר לכם, אבל אני משוכנע ש-cut זה אפשרי, ברגע שיעשו paste לא יישאר מכון וולקני, יישאר משהו כל כך קטן וחסר משמעות שזה ייהרס.

<דני שטיינברג: חלק מהטיעונים שמעתם כבר במשך הזמן, גם בוועדה וגם בכל המקומות האחרים, יש טיעונים נוספים שזה לא המקום להגיד, אבל אני מבסס את ההגדרה החד משמעית הזאת באופן מוחלט על מה שקרה בעולם.

<דני שטיינברג: בחודשיים האחרונים בדקנו מה קרה במקומות אחרים בעולם שהעבירו מוסדות דומים לוולקני ממרכז לפריפריה.

<דני שטיינברג: אני יכול לספר לכם שבניו זילנד, אוסטרליה, צרפת, דנמרק, פינלנד, קנדה, צרפת פעמיים, אז עוד פעם צרפת אחד ונדמה לי גם ארצות הברית, כל העתקה של מכון כזה ממרכז לפריפריה הרסה אותו, הרסה אותו עד לרמה שאו שהוא נסגר לגמרי, או שכשהוא הועתק התוצאה בסוף הייתה שהוא היה חסר משמעות.

<דני שטיינברג: יש מקרה אחד מהולנד שבו העתקה וחיבור של מכון כמו וולקני יחד עם אוניברסיטה גרמה לו לפריחה.

<דני שטיינברג: זה היה בהולנד, רק שם הסיפור הוא אחר, שם העבירו את המכון הוולקני מהפריפריה למרכז.

<דני שטיינברג: ברור לגמרי שמינהל המחקר החקלאי צריך לעזור לפריפריה בדרום ובצפון, בטוח שצריכים לעשות יותר.

<דני שטיינברג: יש דרכים שבהן אנחנו יכולים לעזור גם לדרום וגם לצפון, יותר מאשר אנחנו עושים עכשיו, בלי להעתיק את מכון וולקני.

<דני שטיינברג: התחלנו לחשוב על דרכים כאלה, יש אפשרויות כאלה, רק שיבואו וידברו איתנו.

<דני שטיינברג: זאת אומרת שהרעיון של ה-cut לא יהיה paste.

<דני שטיינברג: בתור חוקר, לרוב בתור חוקר אני לא אומר דברים מוחלטים, אף אחד מאיתנו לא אומר דברים מוחלטים, פה אני אומר דבר מוחלט, יהיה cut, לא יהיה paste.

<דני שטיינברג: אז אפשר לעשות משהו אחר, יורם התחיל, אנחנו החוקרים בוולקני, יחד עם הוועד, עם הנמ"מ, הנמ"מ זה המועצה המדעית של החוקרים, התחלנו לעבוד על דרכים אחרות מעבר להעתקה שבהן אנחנו יכולים לעזור לצפון.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: מטבע הדברים, ישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה, יש לה פתיחה, יש לה דיון ויש לה סיכום, מכיוון שכאן לא עשינו, זה במסגרת סיור, אז אמנם לא קיימנו את דברי הפתיחה, אבל אני אומר שאין מקרה בעולם, והדיון היה אמור להיות סיור במכון הוולקני, התרשמות ואחרי זה גם דיון על דברים שעומדים על הפרק.

אורי מקלב: גם בלי שהנושא היה העתקה של המכון הוולקני, אתם שווים ויותר משווים סיור ולמידה ולהעריך דבר מרכזי מאוד בכל הנושאים שאתם אמונים עליו, לא רק מרכזיים, כמעט יחידים בעניין הזה, והחשיבות שיש למכון הזה.

אורי מקלב: כמובן שברקע אולי הזרז לדיון היותר מהיר היה גם הנושא של ההעתקה ולאור הדברים שיצאו אז גם אחת מההחלטות של הדיון שקיימנו, סעיף 4, אם אני לא טועה, זה גם סיור בתוך המכון, על אף שהוועדה גם סיירה בעבר, גם כשלא היה מדובר בהעברה.

אורי מקלב: אבל אין מקריות ובבוקר כשבאתי לפה, והקדמתי, בגלל שחשבתי שלהגיע מירושלים, איך אמרת?

אורי מקלב: באנו מרחוק, התברר שרחוק מירושלים להגיע לפה זה ממש לא רחוק, מגיעים טיק טק, הגענו הרבה לפני מה שחשבתי ותכננתי ולכן פגשתי את מנכ"ל משרד החקלאות, מר בן אליהו, והוא אפילו הזמין את עצמו, הוא רצה לבוא, היה חשוב שהוא יבוא, הוא בדק את הדברים, אז באמת אנחנו מעריכים שבאת לפה, שלא בורחים מהדברים.

אורי מקלב: אני גם רוצה לציין שהשר השתתף בדיון ואני גם מקווה שזה משרה ומעביר מסר של רצינות בעניין הזה, הדברים האלה לא נעשים במחשכים, הדברים האלה נעשים בגלוי ובצורה אחראית וכולם מעורבים.

אורי מקלב: אחד הסעיפים שאנחנו רוצים זה לחזק את המכון, ודאי שעכשיו עומד לנגד עינינו הנושא של ההעברה, ואם אתה יכול להתייחס לנושא הזה נודה לך.

אורי מקלב: אם אתה רוצה להתייחס לעוד דבר, גם כן חשוב מאוד, אחרי זה הסדר יהיה שאני אסכם את הדברים.

<שלמה בן אליהו: אתם רוצים לסיים ולא לפתוח מחדש דיון.

<שלמה בן אליהו: אני אתייחס בסופו של דבר לגבי הנושא של גליל, לא גליל, כי אני רוצה יותר לרדת למהות, איך אני רואה את הוועדה ואת הסיור שלה כאן ובכלל בעבודה של הוועדה לגבי הנושא של המחקר בתחום החקלאי.

<שלמה בן אליהו: יש כמה נושאים.

<שלמה בן אליהו: אל"ף, אנחנו צריכים לחשוב כל הזמן בגדול מה היחס בין ההשקעה שמדינת ישראל רוצה להשקיע מכספי ציבור של משלמי המסים למחקר.

<שלמה בן אליהו: האם זה נכון, כמו שאתם אומרים, אנחנו הגענו להישגים כאלה גדולים ויפים וטובים, אני לא אומר שלא, האם אולי כדאי להכפיל את התקציב?

<שלמה בן אליהו: זאת אומרת האם ההשקעה של המדינה או הטכניקה של ההשקעה של המדינה, שחלק זה הוצאה מותנית בהכנסה, האם היא נכונה או לא נכונה.

<שלמה בן אליהו: זאת אומרת יש נושא מהותי אחד.

<שלמה בן אליהו: שתיים, האם השיטה של מכון מחקר בסיסי פלוס מו"פים אזוריים נותנת לנו את התפוקה הטובה ביותר.

<שלמה בן אליהו: שלוש, אני זורק שאלות כדי להסביר בדיון שיהיה, לא ברגע זה, אבל איך צריכים להיכנס לכזה דבר.

<שלמה בן אליהו: סיירנו השבוע במעבדות של נחל סורק, לכאורה זה מרכז שהוא מרכז יותר ביטחוני, אבל לא, יש שם בעצם גם מכוני מחקר שהם עוסקים הרבה בנושאים אזרחיים, או אפשר לעשות אפליקציות על נושאים אזרחיים, ויש עוד מכונים, כמו המכון הגיאולוגי ואחרים ויש דברים שאני רואה שגם אצלנו חוקרים וגם שם ויש תחומים שמשיקים למחקרים שלנו וצריכים לראות שהמדינה כמדינה לא מתקצבת או שיש לנו פעמיים את אותו נושא, או איך אפשר להיעזר בחוקרים שם, בשיתוף פעולה עם חוקרים שלנו, כדי להגיע לתוצאות נכונות וטובות ויש הרבה מאוד דוגמאות שתוך כדי הסיור שם נוכחתי.

<שלמה בן אליהו: ואז החלטתי באמת לעשות סיור אחר וסיכמתי עם מנהל המכון שם שנביא דווקא את המדענים שלנו, את המדען הראשי, את המדענים ממכון וולקני והמו"פים לשם לסיור כדי שהם יראו מה עושים שם ויראו האם המחקרים יכולים להצטלב או לעשות השפעה הדדית.

<שלמה בן אליהו: בעניין של מדיניות מחקר, זה עוד נושא רביעי שצריכים כוועדה להתייחס אליו, מה אני מצפה מוולקני?

<שלמה בן אליהו: מה אני מצפה בעצם מהמחקר בתחום החקלאי?

<שלמה בן אליהו: האם אני מצפה לתת פתרונות לכשלים או לבעייתיות שיש בחקלאות הישראלית, או האם אני מצפה להסתכל על המזון העולמי, על איכות המזון העולמי?

<שלמה בן אליהו: זאת אומרת האם אנחנו נחקור פה, לדוגמה, את הנושא של הקפה והאורז, או נחקור רק נושאים ששייכים לנו ולא בעצם אל היתרון הגדול שאנחנו כאור לגויים צריכים להעביר את המידע ואת הידע כי העולם גדל במספר האנשים שצריכים להאכיל אותם והשטחים החקלאיים והטכנולוגיה אולי מתפתחת, אבל אנחנו מצטמצמים.

<שלמה בן אליהו: מה הזווית שצריכה להיות?

<שלמה בן אליהו: נזרק פה משפט על היצוא.

<שלמה בן אליהו: קודם כל כמה אקסיומות בסיסיות שתדעו, כחברי הוועדה, אין לנו מחסור בקרקע בישראל ואין מחסור במים בישראל וגם אין מחסור בביטחון התזונתי במובן של הייצור החקלאי.

<שלמה בן אליהו: אנחנו מייצרים יותר מאשר אנחנו צורכים ולכן, אגב, המחירים של ישראל הם יותר נמוכים מאשר באירופה - - -

יעל כהן-פארן: סליחה, אנחנו לא מסוגלים, נגיד היה והיית צריך לייצר פה את כל החיטה ואת - - -

<שלמה בן אליהו: לא החיטה, אני אסביר.

חיים ילין: לא, זה קרקע ומים.

יעל כהן-פארן: בסדר, אז אני אומרת שזה נכון לפירות וירקות.

<שלמה בן אליהו: אני אסביר.

<שלמה בן אליהו: הפירות והירקות, אנחנו - - -

חיים ילין: אנחנו מייבאים רק 90%, אין חוסר.

<שלמה בן אליהו: דבר שני, בגלל שאנחנו יודעים לייצר יותר לכן המחירים שלנו ביחס לאירופה יותר נמוכים, זה אחת, ודבר שני, אנחנו מייצאים.

<שלמה בן אליהו: לא היינו מייצאים אם לא היה לנו מספיק.

<שלמה בן אליהו: הדברים האלה לא הגיעו בגלל, נקרא לזה, משרד האוצר או משרד החקלאות, הם הגיעו בגלל המחקר.

<שלמה בן אליהו: זאת אומרת באמת המחקר במכון וולקני וחוקרים אחרים, ואני הייתי אומר גם לדורותיו, זה לא רק מחקר דווקא להיום, המכון הוולקני קיים 95 שנה, הביא לתוצאות האלה.

<שלמה בן אליהו: אבל כשאנחנו עכשיו רוצים לשאול את עצמנו לאיפה אנחנו רוצים לנווט את המחקר הזה, האם לנווט את המחקר הזה לכיוון הגדלת הכמויות ואיכות המזון, או לנווט את המחקר הזה לכיוון הפרימיום?

<שלמה בן אליהו: זאת אומרת ללכת על מוצרי הנישה שהם הרבה יותר רלוונטיים ליצוא לאירופה, כי אנחנו לא נוכל להתחרות בכמויות, לא בטורקיה, לא במצרים, לא בספרד ולא מרוקו וכדומה.

<שלמה בן אליהו: זאת אומרת אנחנו צריכים להסתכל לאן אנחנו רוצים לכוון ובעצם למה זה חשוב?

<שלמה בן אליהו: כי כל ההליך המחקרי לא מתחיל שנה ומסתיים אחרי שנה ושנתיים ואז אומרים טוב, לא הצלחנו, בואו נשנה כיוון.

<שלמה בן אליהו: הליכים מחקריים לפעמים לוקחים עשר שנים, 15 שנה, ולכן לנווט את נושאת המטוסים הזאת, אי אפשר לחשוב היום מה יהיה בעוד 12 שנה, קשה מאוד, אני לא מאמין בכל אלה שכותבים את הדוחות מה יהיה עוד 12 שנה, שהם באמת יודעים מה יהיה בעוד 12 שנה ולכן יש לנו אחריות לגבי המדיניות של המחקר.

<שלמה בן אליהו: התייחסתי לנושאים שהייתי רוצה לראות את הוועדה שותפה איתנו בחשיבה או בהתייחסות לדברים האלה, כי אלה דברים שיש להם השלכות גם לטווחים הרבה יותר ארוכים מאשר טווח של חצי שנה או שנה.

יעל כהן-פארן: מי מקבל את ההחלטות?

<שלמה בן אליהו: אוה, זאת שאלה טובה, שאלה מעולה.

<שלמה בן אליהו: בגדול, מה שקורה, מי שמזמין את המחקר, בעצם בעל המאה הוא בעל הדעה.

<שלמה בן אליהו: יכול המכון לבוא ולהגיד, נניח יש קול קורא, 'אני לא ניגש אליו כי זה לא במדיניות שלי', אבל לפעמים הוא צריך להחזיק את החוקר ואז הוא אומר 'אין לי ברירה - - -

יעל כהן-פארן: אז הוא ניגש.

<שלמה בן אליהו: הוא ניגש ולכן היחס בין ההשקעה של המדינה לבין המחקרים - - -

יעל כהן-פארן: ההון העצמי כביכול, הכסף שמביאים.

<שלמה בן אליהו: בדיוק, וזו שאלה טובה.

<שלמה בן אליהו: יש אפשרות להסתכל על זה, שאנחנו רוצים להסתכל על זה כך, שבעצם המדען הראשי עם התקציב שלו והמו"פים יתמכו בפתרון הבעיות בישראל ומכון וולקני יישא את פניו לעולם, יתייחס במחקרי בסיס, בדברים ארוכי טווח, במזון העולמי, באיכות המזון העולמי, ולאו דווקא מזון, גם דיברנו על נושא של הארכת חיי מדף וכדומה.

<משה פלישמן: לא מסוגלים לתת פתרונות ל - - -

<שלמה בן אליהו: אני אסביר.

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים להיכנס ל - - -

<אבי פרל: זה מוצג כמין שחור ולבן ויש פה 50 גווני אפור באמצע, אבל אז אנחנו צריכים לפתוח מחדש.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לפתוח את הדיון הזה, אבל אני מאמין שהמנכ"ל אומר איפה נקודת ההתחלה של ה - - -

חיים ילין: איפה אתם רוצים לפתוח את הדיון הזה עוד פעם?

<יורם קפולניק: תבואו כשיהיו ענבים לפה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לפתוח את הדיון הזה, אבל אנחנו עכשיו - - -

<שלמה בן אליהו: לגבי הנושא של מעבר לגליל או לא לעבור לגליל, הייתי אומר כך, הרבה שנים הייתי יועץ של סטף ורטהיימר ושמעתי תמיד את הזוויות ההפוכות האחרות, אבל מאחר שאני עומד להיות חבר בוועדה שתחליט האם כן להעביר את וולקני לצפון - - -

אורי מקלב: ועדת המנכ"לים?

אורי מקלב: זה ועדה בין משרדית?

<שלמה בן אליהו: לא, זו ועדה שכנראה שראש הממשלה ימנה אותה - - -

אורי מקלב: מי יעמוד בראשה?

אורי מקלב: קנדל?

<שלמה בן אליהו: לא.

<שלמה בן אליהו: יש שם נציגים ממשרדי הממשלה הבכירים וזו ועדה שנועדה לדון לא לאיפה בגליל, אלא קודם כל בשאלה הבסיסית מה המשמעות של ההעתקה, ואם כן, מתי ואיך, באיזה קצבים באיזה שיטות וכל הדברים האלה.

<שלמה בן אליהו: כיוון שאני רוצה לבוא ולדון בזה בנפש חפצה ולא לבוא מראש עם דעה חד משמעית אז אני אשאיר את זה לדיון בוועדה, שיציגו שם את הדברים.

<שלמה בן אליהו: כמובן שאף אחד לא רוצה, גם במאזן אינטרסים בין מה היתרונות להעתיק לגליל לבין המשמעות מבחינה מדעית, זה איזון של אינטרסים וגם אם יש לנו במשקולת של הדברים פגיעה מסוימת במחקר ולא מאוד משמעותית או אפשר לתת לה פתרון, או יש פגיעה במשקל, אבל המדינה תחליט כמדינה שהיא מעוניינת להעתיק לגליל בגלל סיבות א' ב' ג' ד' - - -

<יורם קפולניק: בן, אפשר לבקש שבתוך הוועדה יישבו גם מדענים?

<יורם קפולניק: כדי שיראו בפרופורציות הנכונות מה קורה, שלא רק כאלה שלא מכירים את העשייה ישקלו את הדבר הזה.

<יורם קפולניק: בוא נראה איך אנחנו יכולים לתרום שם.

אורי מקלב: אני לא יודע אם מקובל שיהיו מדענים, אבל יכול להיות שצריך שולחן עגול שמעבר לדיון של המשרדים צריך להיות משהו שישמעו את זה לא בהצגה אחת, אלא ב - - - לא פעם יצא, דווקא בנושא המים, אני זוכר, אחת הטענות שלי היו, כשהאוצר החליט על מס הבצורת או היטל הבצורת, אמרתי להם 'תגידו, תראו לי בפרוטוקול שמישהו אחד העלה את הנושא של הצרכן בסוף'.

אורי מקלב: זה נכון, יושבים מנכ"לים וכל אחד נותן את האינפוט, אבל במשקלות האלה מה מידת המשקל הסגולי שנותנים לכל צד בתוך כל השיקולים האלה.

אורי מקלב: אז כשיושבים באוצר, כשהאוצר מוביל תהליכים ורפורמות אנחנו יודעים שמה שמוביל אותו זה משהו אחד ופחות החלק המקצועי - - -

<שלמה בן אליהו: מי שמחליט על הרכב הוועדה זה ראש הממשלה וגם למשרד ראש הממשלה יש דעות שונות.

אורי מקלב: אני לא רוצה להפריע לך באמצע, סיימת?

<שלמה בן אליהו: כן, סיימתי.

<שלמה בן אליהו: אני אומר שנשקול את הדברים בנפש חפצה, לאף אחד אין אינטרס באמת לגרום לכך שיהיה הרס של המחקר המדעי, אדרבא, אנחנו רוצים לשכפל אותו.

<קריאה: אתם החלטתם לפני הוועדה ולפני הדיון.

<קריאה: נקודת המוצא היא שהנהלת המשרד החליטה להעביר אותנו.

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לפתח את זה, על זה כבר דיברנו בוועדה ואנחנו גם נדבר על זה, זו נקודה שהזכרנו אותה.

<שלמה בן אליהו: אותי עוד לא שמעת, מה עמדתי.

<קריאה: אני קראתי את הצעת המחליטים, היא כותבת להעביר.

אורי מקלב: אנחנו התייחסנו לזה, זה נמצא בפרוטוקול של הוועדה, שיש הרגשה שיש החלטה, עכשיו השאלה איך ממזערים נזקים או איך מקטינים או איך מתמודדים עם הבעיות שנוצרות.

<שלמה בן אליהו: הוועדה תדון קודם כל האם - - -

אורי מקלב: השר אמר את זה והוא התייחס לזה גם בכתב שהוא ענה, הוא אמר שסעיף 2, הוא לא מוכן, הוא אמר שבוודאי ברגע שייגרם נזק הוא לא יתמוך, או מה שהשתקף בדברים.

חיים ילין: כשאתה בא ואתה אומר שאתה רוצה את תל אביב בצפון או תל אביב בדרום אתה לא אומר שעכשיו אתה סוגר את מוזיאון ישראל ואתה מעביר אותו או מעתיק אותו, אתה אומר שאתה רוצה גם תרבות כמו שיש במרכז ואתה רוצה בתי קולנוע וקרית שמונה לא צריכה לנסוע לחיפה לראות סרטים.

חיים ילין: זה מה שאתה אומר.

חיים ילין: לכן מה שנוצר במרכז שהוא מאוד ייחודי, גם יש לי משפחה שעובדת ברחובות בסטרט אפים, יש פה בעצם שיטה, שהיא די מצליחה, של מכוני מחקר של אוניברסיטאות, יחד עם סטרט אפים שגם נשענים על ה - - - המודל הזה, כמו שהוא, במקום להתחיל לדבר על להעתיק, תביא, ואם בצפון ובדרום זה יצליח בגדול אז ייתכן מאוד שאותן משפחות צעירות שרוצות להיות במחקר יעתיקו לבד את המגורים לצפון ולדרום וזאת תהיה הצבעת האמון הכי גדולה לגבי התהליכים.

חיים ילין: אני אומר שאתה מקבל כל החלטה, קודם כל תקים את המרכזים בצפון ובדרום.

חיים ילין: יש אותם, דרך אגב, רק צריך להגדיל אותם, עכשיו צריך ללכת ולתת מענקים לכל מי שרוצה את הסטרט אפ שלו להקים שם, ליד הידע וליד האוניברסיטאות והמכללות.

אורי מקלב: אין ספק שהאמירה שהולכים כבר להעביר את מכון וולקני גורמת נזק לחוקרים, גורמת ל - - - זה לא היה נכון.

אורי מקלב: אנחנו צריכים קצת לתקן גם שם.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים עוד בנקודת ההתחלה ולא בנקודת הסיום, רק צריך לדון איך עושים את זה.

חיים ילין: - - - הממשלה, שתי מדינות, כאילו למרוח את זה.

אורי מקלב: לא, חיים, דווקא אני רוצה להגיד לך מה שאמר השר, הוא אמר, אני לא זוכר מי שאמר, כשדיברנו עכשיו על כך שבדרום יהיה המרכז הטכנולוגי או ההיי טק של מדינת ישראל, מה שאמרת, אני משקף את דבריך, אתה בא ואומר שאנחנו יכולים להגיד שזה היעד, יחד עם העברת המחנות הצבאיים ויחד עם עוד דברים שנותנים מנוף חזק, אתה גם אומר, אני שם גם דגש שכובד המשקל יעבור בתהליך טבעי, לא בתהליך של אבחת חרב, אלא בתהליך טבעי שאנחנו מקימים דברים חדשים בצפון, דברים חדשים בדרום, על זה בנקודת הסתכלות של העתיד, לגבי העתיד לבוא, שם יעבור מרכז כובד המשקל גם בנושא כזה או בנושא אחר.

אורי מקלב: אבל לא שאנחנו הולכים לעקור נטוע, לעקור דבר ותיק ואנחנו מנסים.

אורי מקלב: אפשר להסביר לזה כל מיני הסברים, אפשר לבוא ולהגיד, תשמע, פעם החקלאות הייתה כאן באזור, החקלאות עברה, אני גם מעביר את המכון, אבל - - - שמענו גם הסברים שזה ממש לא ככה ודווקא החשיבות הכי גדולה זה למרכזים אקדמאים.

אורי מקלב: מכל מה שהיינו צריכים לחשוב, באמת אם אני שם בתוך המשקל של הסיבות של המכון איפה צריך להיות המקום שלו, דווקא השילוב הזה, כפי שאמרת, גם מבחינה תקציבית, אבל גם מבחינה לימודית ומחקרית, דווקא הקרבה למרכזים האקדמאים, כפי שאמרה יעל, כמה זה הכביד עליה כשהיא הייתה רחוק ולא היו לה את המרכזים האקדמאים.

אורי מקלב: אבל אני לא רוצה להקדים את המאוחר, אנחנו צריכים בשתיים לסיים, אז אני אדרוש מעצמי קצת לקצר.

אורי מקלב: אבל אני אתחיל, קודם כל תודה רבה על קבלת הפנים ועל ההיערכות שלכם לסיור, באמת זה נעשה בצורה מושלמת, מכל הבחינות, גם מבחינה של תוכן, נתתם לנו דוגמיות מכל דבר, אבל הרבה השכילו אותנו ולימדו אותנו והתרשמנו מאוד מהעניין הזה.

אורי מקלב: ראינו שאנחנו יודעים רק את הקצה.

אורי מקלב: וגם מבחינת כל הסברת הפנים, עשיתם את זה בצורה מושלמת.

אורי מקלב: הדימוי הוא מה שמוביל את האנשים, כשאמרו לי בצריפין מכון וולקני אני אומר, את חטאיי אני מזכיר, היה נראה לי איזה מכון עם כמה צריפונים שנמצאים ישנים כאלה, עם עצי איקליפטוס ענקיים נטועים וכמה שבילים וכמה כבישים.

אורי מקלב: והנה באתי לצריפין, אני מכיר את צריפין של פעם, כשעברנו כאן יותר, היה נראה לי מגרש מכוניות פה וכמה דברים, איזה משהו של גרוטאות ולא משהו שהוא הרבה יותר מכך והנה באנו לדברים שהם המילה האחרונה בחקר, במחשבים וגם הטיפוח הסביבתי.

אורי מקלב: זכינו בזכות

אורי מקלב: כם להכיר פינה יפה בארץ ישראל וזו זכות, כבשנו עוד משהו שלכאורה אם לא הייתי בתפקיד לא הייתי מגיע לכאן, יכול להיות, והנה זה מקום באמת מטופח ויפה.

אורי מקלב: וגם אמרתי לכם, הוא קרוב, ארץ ישראל מתכווצת והיא קרובה מאוד ונמצאת באמת במרכז.

אורי מקלב: גם אני אומר, אנחנו היום לפני ערב חג, חג האסיף, זה בענייני דיומא לעסוק בחקלאות.

אורי מקלב: יש מחלוקת, כתוב ש-30 יום קודם החג דורשים בהלכות החג, יש מחלוקת מה זה נקרא שבועות, האם זה גם 30 יום או פחות, בגלל שאין הרבה הלכות התלויות, אבל באנו לכאן וראינו שיש כאן

אורי מקלב: באמת דברים התלויים בארץ ואנחנו נדרשים בעניין הזה, שבכלל ההסתכלות שלנו על כל הנושא של החקלאות, וכפי שאמרתי, הסיור הזה היה צריך להיות לא קשור להעברה או לא, זה תפקיד חשוב מאוד שיש לכם.

אורי מקלב: בשיחה חופשית אני אמרתי לאלה שהיו על ידי שאנחנו באנו לכאן כחקלאים לארץ ישראל, משפחת מקלב, המשפחה שלי הגיעה לפני 130 שנה לפתח תקווה, הם יישבו את מטולה, ממייסדי מטולה, כשהם ברחו ממטולה הם הגיעו למוצא, מקלב זאת המשפחה.

אורי מקלב: בהיסטוריה של המשפחה כתוב שהם באו לכאן והם לא התעסקו בזה, היה להם בית מסחר גדול מאוד לחומרי בנייה וכלים חקלאיים, אבל הם סגרו את כל העסק, כל האחים, והגיעו.

אורי מקלב: הם עשו את זה בשלבים, הם שלחו שליח, לאחר מכן נטעו פה גם כרמים וגם שדות ופרדסים.

אורי מקלב: בן גוריון עבד בפרדסים שלהם, רק לצורך הידיעה.

אורי מקלב: ההיסטוריה שכתבה הרבה דברים, פעם סבא שלי אמר לי ש'הוא עבד?

אורי מקלב: אני לא ידעתי בכלל שהוא עבד, שביתות הוא עשה'.

אורי מקלב: כשאבא של הסבא שלי אמר לו 'תשמע, אנחנו שכרנו פועלים, איך אני יכול להעלות לך את השכר?

אורי מקלב: יש מלחמה, אני לא יכול לייצא את התפוזים', תפוחי זהב הם קראו לזה, לא תפוזים, 'אני לא יכול לייצא אותם, איך אתה רוצה שאני אעלה?' ועוד דברים כאלה גם עמדו ב - - - הם עשו בנק להלוואות חקלאיות.

אורי מקלב: כפי שידוע, חקלאים לא יכלו בלי בנק הלוואת הזורע, אתה משקיע, משלם לפועלים ואתה מקבל את זה רק בזמן הקציר, אז מה עושים בינתיים?

אורי מקלב: בינתיים אתה צריך הלוואה שתיתן לך את ה - - - אני אומר כאן קצת דברים של תוכן, חקלאות זה לא רק דבר שהוא עוד ענף שאנשים צריכים לאכול.

אורי מקלב: אם אנחנו מדברים על ארץ ישראל שיש לה דבר מיוחד, אז אנחנו אומרים שאין מה שמקשר אותך לארץ כמו חקלאות.

אורי מקלב: בכלל זה מקצוע, אחד הדברים שמחברים אותנו, אותי בכל אופן, משהו שאתה יודע שלא בידך הכול, אלא אתה חוקר ואתה עושה, אבל בסופו של דבר זה מחבר אותך לארץ ישראל, מחבר אותך לאמונה, כך שמבחינתנו יש לזה חשיבות מאוד גדולה.

אורי מקלב: לכן מכל הסיבות שלא יהיו יש חשיבות מאוד גדולה, ואני מכוון למה שאתה אמרת, אפשר להחליט שקונים פירות וירקות בחוץ לארץ, השקעה מול תועלת, אפשר להחליט.

אורי מקלב: אפשר להחליט שכל מחקר אנחנו גם לוקחים לחוץ לארץ.

אורי מקלב: אני מניח שיש מוצרים, אם לא נזמין - - - ויכול להיות שאם נעשה רק את החשבון של העלות, יכול להיות שנגיע למסקנה שהעלויות מול ההוצאה הכספית, יכול להיות שזה יותר כדאי.

אורי מקלב: קוראים לחודש כסלו, מדוע?

אורי מקלב: שזה מחבר את הכיס והלב ביחד, אי אפשר להפריד.

אורי מקלב: אני אומר את זה לא פעם, זה לא יכול להיות בנפרד, זה לא חודש הכיס ולא חודש הלב, זה צריך להיות ביחד.

אורי מקלב: צריך לראות את החלק הרגשי והחלק הערכי יחד עם העלויות, אלה לא דברים שהולכים בנפרד.

חיים ילין: ידעתי שיש איזה שהוא עורק שמחבר - - - פעם ראשונה שאני שומע את זה.

אורי מקלב: למשל הלב שלך חומד, הלב הוא חומד, לאו דווקא - - - הראש מסתכל, אבל כל מה שאתה חומד אתה גם צריך לראות את הכיס - - -

חיים ילין: אתה עושה חיבור בין הלב ליד.

חיים ילין: זה סיפור אחר.

חיים ילין: או למעטפות.

חיים ילין: זה כבר משהו שהוא - - -

אורי מקלב: לא, לגבי ההתנהלות שלך אישית.

אורי מקלב: אנחנו גם השכלנו בעניין הזה, שחוקרים משהו, שיש לך את הייצור העצמי, שאתה מיישב את זה.

אורי מקלב: זה חיבור אחר לגמרי.

אורי מקלב: לכן אנחנו רואים את החלק הערכי ודאי.

אורי מקלב: במיוחד כשאנחנו יודעים שבנושא הזה הושקע הרבה, יש לנו הון אנושי מיוחד ואנחנו רוצים את ההון האנושי הזה, את החוקרים שלנו, זה גם בענפים אחרים, אני מדבר כבר מגיל בית הספר, אם הם יראו ששם אין עתיד אז כבר - - - אנחנו רוצים שבחלקים האלה, מהגיל שאדם צריך להחליט לאן נטיית לבו, למה שהוא צריך ללמוד, לבחור את הדברים האלה, דווקא אני רוצה להגיד שבקטע הזה יש הרבה סטודנטים והרבה אנשים שקרובים היום יותר, לא פחות מפעם, למקומות האלה, רוצים שיהיה להם את המקום האקדמאי ואין מחסום למי שרוצה ללמוד.

אורי מקלב: במדע יש לנו מחסור של צעירים שרוצים ללכת למדע, אנחנו יודעים שיש לנו בעיה בעניין הזה, אנחנו שמים על זה דגש, הממשלה מטפלת בזה.

אורי מקלב: הדברים שראינו פה, אתם עושים עבודה חשובה ביותר.

אורי מקלב: כל מה שהתרשמנו זה באמת הגעתם להישגים גדולים מאוד, דברים מאוד חשובים.

אורי מקלב: זה נראה דבר של מה בכך, דבר כל כך פשוט ונראה שבדבר קטן משפיעים, אתה חוקר דבורה ותראה מה זה יכול לעשות לענף שלם.

אורי מקלב: ראינו שיש פיתוחים שיכולים לעזור לך במחקר.

אורי מקלב: ראינו בחיי היומיום כמה שיש לזה חשיבות מאוד גדולה.

אורי מקלב: במטבח, אמרו אצלנו אתה מתקרב למטבח, אבל אתה שומע גם את המצוקות אתה שומע וכמה הדברים מעניינים ומרתקים, שזה תופס את האנשים ויש לזה גם חשיבות מאוד גדולה.

אורי מקלב: אני בטוח שיש בדבר הזה ערך מוסף שהידע נמצא אצלנו כמו בעוד דברים.

אורי מקלב: ונכון שאמרת גם, שיש אולי שצריך לעשות, יש דברים שצריך לעשות, לאגם משאבים, לאגם חוקרים, יכול להיות שצריך לעשות את זה, אני מרגיש שיש כאן נפש חפצה, לא מקובעים בעניין הזה, צריך לחזק את הצפון, צריך לחזק את הדרום, נכון, אבל לא בדבר שיכול להיות שישנה את ה - - - אתה מחזק משהו ואתה מחליש משהו אחר על חשבון משהו.

אורי מקלב: אפשר לעשות את זה בהדרגה, לא רוצים להשאיר את הכול כאן, יש מגמה כזאת, בהשקעה מוכנים, אני חושב, לפתח עוגנים בדרום, לפתח עוגנים בצפון, לעשות איזה חיבורים ביניהם, לראות מה שאפשר, לעשות את המקסימום, לצאת אולי מהרגלים שיש לנו, בשלבים.

אורי מקלב: לכן מה שאנחנו מבקשים, יש חלק מקצועי, השילוב בין המקצועיים שמחליטים לבין הכנסת שהיא המפקחת, שזה לא רק הוועדה, אנחנו נמצאים בוועדה, זה משקף את עבודת הכנסת, הכנסת כגורם מפקח, גורם שנותן מבט, משקף את המבט הציבורי בעניין הזה ונותן משקל.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לתת משקל לחלק הזה, אנחנו רוצים לתת משקל ערכי מאוד, משקל ציבורי נוסף לכל הדיונים האלה.

אורי מקלב: כשאנחנו בשלב של הדיונים קשה לשנות מסקנות כשכבר יש, כשכבר ישבו על זה, כבר דנו וכבר החליטו, אז אנחנו חושבים שאנחנו רוצים להיות מחוברים כבר בשלב הזה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לראות שהדבר הזה יישמע מאוד חזק.

אורי מקלב: הם מדברים מתוך הלב, הם מדברים מתוך ידע, מתוך אכפתיות, חלקם, מה שמדברים פה לא ישפיע עליהם ולא על ילדיהם, הם אומרים את זה מתוך מה שהשקיעו.

אורי מקלב: יש פה המבוגרים שנמצאים פה, הם לא יינזקו מהעניין הזה, אבל הם רואים את זה כדבר שהם השקיעו.

אורי מקלב: אחד הדברים המעניינים שמאוד חיברו אותי לעניין, שגם אנשים שיצאו לפנסיה במכון, חוקרים, ממשיכים לבוא.

אורי מקלב: כשאדם עבד במפעל כזה או אחר, אני לא ראיתי שמי שעבד בקוקה קולה ממשיך לבוא למפעל.

אורי מקלב: הוא עבד בקוקה קולה, עזב את הקוקה קולה, הוא פנסיונר של קוקה קולה, אולי הוא בא באיזה ערב הווי שהם עושים, אבל מעבר לזה הוא לא נמצא.

אורי מקלב: אבל מי שנמצא פה בדברים האלה, ראיתי, כפי שהתרשמתי, שבאים גם אחר כך, מחוברים למקום, עד היכולות שיש להם הם עושים את זה.

<משה פלישמן: פגשת את רות, היא הייתה פה היום, בת 80.

אורי מקלב: היא הייתה והיא הרשימה אותנו מאוד.

<משה פלישמן: היא פשוט עמדה ועשתה ניסיון באחסון פירות.

<משה פלישמן: גברת בת 80.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: אני רוצה לסיים בעניין הזה.

אורי מקלב: לא בכדי המנכ"ל הגיע לפה, אני מכיר אותו, מכיר ומוקיר אותו הרבה שנים.

אורי מקלב: בכל מקום שהוא היה, גם במשרד השיכון ועוד, יש לו את היכולות, אני חושב שטוב שהוא הגיע.

אורי מקלב: אני חושב שגם מבחינתו צריך להיות משקל כבד, משקל חשוב מאוד וערכי מאוד, למכלול השיקולים שיש גם למה שאתם מעלים.

אורי מקלב: איך שיעשו את זה, באופן שיעשו את זה.

אורי מקלב: אנחנו לא מתערבים בשלב הזה, היינו גם רוצים לא להתערב בזה, אנחנו התערבנו רק בגלל ששידרו וראינו שיש עניין ציבורי לדון בזה.

אורי מקלב: אז בסיכומו של דבר אנחנו חושבים שהנושא של החשיבות הלאומית שיש בדברים מסוימים פה, אתם מתעסקים בהווה, אבל לא פחות גם בעתיד, וכשמישהו רוצה להיות בעתיד חייבים גם להשקיע בהווה, זה לא בא אחרי זה ונופל כמן מן השמים.

אורי מקלב: הדברים האלה מצריכים חשיבה רחוקה, צריך השקעה ואנחנו נמצאים פה כדי לעשות כמה שאנחנו יכולים לעזור.

אורי מקלב: אנחנו מודים לכם מאוד על שיתוף הפעולה, על הקשר שיש, אנחנו באמת חושבים שזה יכול להועיל ולכן קיימנו את הישיבה הזאת.

אורי מקלב: תודה רבה לכולם.