ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 207, 2016-06-13 12:30

עודד פורר: צהריים טובים לכולם.

עודד פורר: אני שמח ומתכבד לפתוח את ועדת החינוך של הכנסת.

עודד פורר: היום ז' בסיוון תשע"ו, 13 ביוני 2016, בנושא בתי ספר וחינוך ילדי צפרת.

עודד פורר: לשמחתי, יושב ראש הוועדה נענה לפנייתי לקיים דיון בנושא.

עודד פורר: תראו, אני מהיכרות קרובה קצת עם נושא העלייה ובעיקר העלייה מצרפת, רואה מגמה שקצת מטרידה אותי במספרי העולים לארץ.

עודד פורר: מספר העולים מצרפת, שזינק בשלוש השנים האחרונות ללמעלה מ-8,000 עולים, נמצא בשנה האחרונה בירידה.

עודד פורר: והוא נמצא בירידה לא בגלל שנגמרו היהודים בצרפת ונגמרו זכאי העלייה בצרפת, אלא אחת הסיבות היא בעיות בקליטה, בעיקר במערכת החינוך והעובדה שילדים לא מוצאים את עצמם בתוך התמהיל הזה של מערכת החינוך, שצריך להבין שהמעבר ממערכת החינוך הצרפתית למערכת החינוך בישראל הואט מעבר לא פשוט.

עודד פורר: ממערכת חינוך של בדרך כלל יום לימודים ארוך, שהילדים נמצאים כל יום הלימודים הארוך במסגרת, מערכת חינוך שבה גם חלק לא מבוטל מהילדים למדו במסגרות שהם בתי ספר יהודים, אז זה בתי ספר פרטיים.

עודד פורר: המעבר למערכת החינוך הישראלית מאד מקשה גם על ההורים וגם על הילדים.

עודד פורר: אני כשלעצמי זכיתי לבקר בצרפת בבית הספר יבנה, שאני חושב שהוא מודל שראוי שמשרד החינוך ילמד את המודל הזה, בלי קשר לחינוך בארץ, ומאד התרשמתי מהמודל שבו לומדים כל הילדים ביחד, גם אלה שלומדים יותר לימודי קודש וגם אלה שלומדים יותר לימודי חול.

עודד פורר: יש להם שיעורים שהם שיעורים משותפים ובנפרד הולכים חלק, שרוצים את החינוך היותר דתי ולימודי הקודש וחלק את לימודי החול, אבל את ארוחת הצהריים עושים ביחד, חיים ביחד, לומדים ביחד.

עודד פורר: איזה שהוא מודל שקצת כדאי ללמוד אותו.

עודד פורר: מטבע הדברים, כשהמערכת לא פועלת באופן סדור ואם אין איזו שהיא אג'נדה מאד מאד ברורה עם תכנית שיודעת איך לקלוט, אז גם קמות להן כל מיני מסגרות עצמאיות כאלה או אחרות.

עודד פורר: צריך להבין שהן לא יכולות לבוא במקום הכלל, אלא יכולות לבוא בנוסף.

עודד פורר: לעתים, למישהו יותר מתאים מסגרת כזו או מסגרת אחרת.

עודד פורר: אחת התכניות שאני נחשפתי אליהן היא התכנית שבבית הספר בכפר הנוער מקווה ישראל, שהיא תכנית ייחודית שבה תלמידים שבאמת, אם אנחנו מדברים על תלמידים שעלו בשלב מאוחר כבר, זאת אומרת תלמיד שעלה בכיתה י', י"א, הרבה יותר קשה לו להיקלט במערכת החינוך הישראלית ולסיים מערכת ישראלית והם מציעים לו באמת את האופציה של לסיים בגרות בצרפתית.

עודד פורר: כמו כן אני מניח ואני מבין שיש פה גם נציגה מכפר הנוער בן שמן, שגם הייתי שמח לשמוע מכם ואחר כך לנהל על זה דיון.

עודד פורר: בראשות חברי הכנסת, אני אשמח עם נשמע קודם את האורחים שלנו, כדי שהדיון הזה באמת יהיה ממצה.

עודד פורר: אני רוצה לפתוח עם רונן צפריר, מנהל כפר הנוער מקווה ישראל.

<רונן ראובן צפריר: שלום לכולם.

<רונן ראובן צפריר: ראשית אני אומר שמקווה ישראל בעצם הוקמה על ידי צרפתים בשנת 1870, על ידי אליאנס, כל ישראל חברים שהגיעו לארץ והחליטו שצריך לעשות כאן משהו אחר ומאז בעצם המדינה שלנו נכבשה שלום דרך האדמה והוקם היישוב הראשון - - -

עודד פורר: שוחררה, שוחררה.

<רונן ראובן צפריר: כן, שוחררה.

<רונן ראובן צפריר: והוקם היישוב העברי הראשון בעת החדשה, שזה בעצם מקווה ישראל.

<רונן ראובן צפריר: עד 1918 בערך דיברו אצלנו צרפתית, בשנת 1918 החליפו את הצרפתית בעברית.

<רונן ראובן צפריר: מאוחר יותר, בשנת 2007 אנחנו פתחנו את בית הספר הישראלי צרפתי במקווה ישראל, שבעצם נותן שירות לתלמידים עולים ולתלמידים ישראלים ולתלמידים ילדי שגרירויות, שנמצאים באזור המרכז.

<רונן ראובן צפריר: בית הספר מנוהל על ידינו ובעזרתו של משרד החינוך, האגף לחינוך התיישבותי, ובעצם פועל בשני מסלולים שעובדים במקביל – מסלול שמכוון לבק-אלוריה, החל מכיתה י' ומעלה, ומסלול ישראלי שמכוון לבגרות הישראלית.

<רונן ראובן צפריר: אנחנו מזהים ומגלים בעצם שלאורך השנים שבית הספר קיים, אנחנו עדים לצמיחה גדולה מאד של עולים, שהשנה הנוכחית הזאת קצת נעצרה, אבל בעצם בשנים הקודמות העלייה הכפילה את עצמה משנה לשנה.

<רונן ראובן צפריר: בית הספר התחיל עם 80 תלמידים, היום הם 420 תלמידים.

<רונן ראובן צפריר: הצפי הוא להגיע ל-600 תלמידים.

<רונן ראובן צפריר: הצפי הוא להגיע ל-600 תלמידים שרובם בעצם הם תלמידים שעולים לארץ.

<רונן ראובן צפריר: חלקם כמובן משולבים בפנימייה, והשילוב בפנימייה עצם עושה את ההבדל הגדול והמשמעותי ביותר ברגע שהם עוברים את החוויה של הפנימייה, כי זה בעצם איזה שהוא סוג של בית ספר משלים לחיים, לא רק לרמה של הבגרויות.

<רונן ראובן צפריר: אני רוצה לציין מספר בעיות שאנחנו נתקלים בהן, שבעיקר נובעות מהקליטה של המשפחות עצמן, לאו דווקא של הילדים.

<רונן ראובן צפריר: אני אשמח לענות לשאלות במידה ויש לגבי זה.

<רונן ראובן צפריר: לגבי המשפחות אני חייב לומר שאנחנו צריכים לספק יותר פתרונות בקהילה להורים שמגיעים לארץ, לספק פתרונות למורים שמגיעים לארץ – אם זה מתחיל מההכרה בהשתלמויות שלהם והכרה בתעודות שלהם ובניסיון שלהם.

<רונן ראובן צפריר: זה דבר שאנחנו מזהים לאורך השנים שהוא מאד מאד בעייתי ומורכב, למרות שמשרד החינוך עשה לא מעט שינויים לטובה בסיפור הזה, עדיין אנחנו מזהים את הקושי.

<רונן ראובן צפריר: מורה שנמצא בתהליך במסלול הבגרות הצרפתית למשל, נמצא בימים שבהם הוא משתלב בחו"ל כחמש פעמים בשנה והימים האלה בעצם לא נחשבים לו כ - - -

מירב בן ארי: אורח הכבוד.

<רונן ראובן צפריר: בשנת 2007 אלי היה שותף להקמת בית הספר.

<רונן ראובן צפריר: אז כמו שאמרתי בעצם, הימים האלה לא משתלמים כמו שצריך ואנחנו לא מקבלים בעצם את הפתרונות שההורים צריכים אותם על מנת להקל עליהם בקליטה של הילדים שלהם.

<רונן ראובן צפריר: זה ככה בגדול.

עודד פורר: אני כן הייתי שמח אם היית במתמקד באיך בנויה תוכנית הלימודים אצלכם.

עודד פורר: זאת אומרת מגיע תלמיד כיתה י' - הוא לומד עם תלמידים צברים?

עודד פורר: הם לומדים רק בנפרד?

עודד פורר: יש לימודים משותפים?

עודד פורר: איך זה עובד?

<רונן ראובן צפריר: אנחנו מחלקים אותם לשני מסלולים וזה בעצם שתי כיתות בכל שכבה, כאשר הכיתה הישראלית והכיתה הצרפתית לומדות אחד ליד השנייה, ממש קיר אחר מפריד ביניהם.

<רונן ראובן צפריר: יש שיעורים שהם שיעורים משותפים, הפסקות כמובן משותפות וכל מיני פעילויות משותפות, אבל כל מסלול מתמקד בבגרות הספציפית שלו.

<רונן ראובן צפריר: ואם אני אציין את ההבדלים, אז אם אנחנו מסתכלים על פילוסופיה במסלול הצרפתי, זה משהו שלא קיים במסלול הישראלי.

<רונן ראובן צפריר: אם לומדים פיזיקה, מתמטיקה או שפה נוספת, אז בעצם המסלול הצרפתי - - -

עודד פורר: ומה מתקיים במשותף?

<רונן ראובן צפריר: במשותף יש להם פעילות שהן בעצם קשורות א' לרמה של שפה שנייה שהם לומדים ביחד.

<רונן ראובן צפריר: לעתים הם מחוברים בשיעורי חינוך גופני ואומנות.

<רונן ראובן צפריר: טיולים כמובן הם עושים ביחד עם כלל התלמידים בפנימייה ועם כלל תלמידי בית הספר.

<רונן ראובן צפריר: כמובן גדנ"ע, שזה גם נושא שאנחנו רוצים לדבר עליו, הסיפור של הגדנ"ע.

<רונן ראובן צפריר: ובעצם אנחנו עושים את המקסימום כדי לחבר אותם, אם זה גם ברמה של ההורים, פעילויות משותפות שבעצם מביאות אותם לאיזה סוג של כיתה אחת גדולה שמחולקת לשתי כיתות, כשכל מסלול פועל דרך שלו, עם הצוות שלו ועם המורים שלו וחיבורים שקורים כל הזמן תוך כדי תנועה.

עודד פורר: אני אבקש מאילנה טישלר, מנהלת כפר הנוער בן שמן.

עודד פורר: אצלכם המסלול עובד טיפה שונה.

<אילנה טישלר: אצלנו המסלול עובד טיפה שונה.

<אילנה טישלר: אני אקדים בקצר היסטוריה: המסלול נפתח לפני 10 שנים תודות לחבר הכנסת אלי אלאלוף, שהחליט להביא את הנוער אלינו במסגרת תוכנית נעלה.

<אילנה טישלר: לפני 3 שנים פרשנו מתוכנית נעלה והקמנו תכנית צרפתית בתוך הכפר, שמתמקדת בקליטת עלייה ולא ילדים ללא ההורים.

<אילנה טישלר: ישנן שתי אפשרויות לתוכניות: האחת, פנימיית יום, שהילדים מוסעים לכפר, מגיעים בבוקר ועוזבים ב-6 בערב, ארבע פעמים בשבוע ופעם אחת בשמונה; והאפשרות השנייה היא בפנימייה רגילה.

עודד פורר: כמה זה עולה להורים?

<אילנה טישלר: בפנימייה הרגילה עולים לא משלמים בשנתיים הראשונות.

<אילנה טישלר: נמצא פה יואל מהמשרד והוא יוכל לתת את התנאים, ולאחר מכן זה לפי ההכנסות של ההורים, פרוגרסיבי.

<אילנה טישלר: בפנימיית היום, גם, ברוב המקרים זה נקלט על ידי משרד החינוך ויש השתתפות סמלית של 230 שקלים לחודש לחניך.

<אילנה טישלר: אנחנו קולטים החל מכיתה ט', כאשר בניגוד גם למקווה ישראל וגם לחוות הנוער הציוני, אנחנו מתמקדים בבגרות עולים.

<אילנה טישלר: זה אומר שמהרגע שילד מגיע לכפר, בשנה הראשונה הוא מקבל אולפן של 22 שעות שבועיות ושילוב במקצועות יסוד, עם מורים דוברי צרפתית, ומהשנה השנייה הוא משתלב בתכנית כשהמיקוד הוא להכין אותו לבגרות עולים ישראלים.

<אילנה טישלר: אני יכולה לומר בגאווה רבה שהמחזור של שנת תשע"ב סיים עם 100% בגרות.

<אילנה טישלר: אנחנו נותנים להם במקביל לאולפן ולכיתות שהן מיוחדות להם, גם תגבור פרטני והתלמידים על פי בחירתם משתלבים גם בכיתות הישראליות.

<אילנה טישלר: זאת אומרת אם חניך אומר אני מבקש לבחון 5 יחידות ביולוגיה עם הכיתה הרגילה, אנחנו מאפשרים לו את זה עם תמיכה.

<אילנה טישלר: עכשיו עם עוזר לתמורה יש הרבה שעות פרטניות.

<אילנה טישלר: אנחנו יכולים לאפשר להם תמיכה פרטנית.

עודד פורר: כמה תלמידים כאלה יש אצלכם?

<אילנה טישלר: יש כיום כ-50 תלמידים בכפר.

עודד פורר: סליחה, רק כמה במקווה?

<רונן ראובן צפריר: יש בפנימייה 45 וכ-420 בבית הספר הישראלי צרפתי, מתוכם 250 זה עולים.

<אילנה טישלר: אצלנו האקסטרני נפתח רק השנה.

<אילנה טישלר: בנוסף יש צוות דובר צרפתית הן בפנימייה והן בבית הספר, המחנכים הם דוברי צרפתית והילדים משתלבים החל מי"א גם בהכנה לצבא.

<אילנה טישלר: יש לנו אחוז גיוס גבוה מאד לצבא, שזה אומר השתתפות בתכניות אחרי, לקראתך וכדומה, על מנת שהם ירגישו חלק מהחברה הישראלית.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: פיני כהן, חוות נוער הציוני.

<פיני כהן: כן, בחווה יש את מה שנקרא בשעתו המגמה הצרפתית, שנוסדה על ידי מינהל הסטודנטים ועליית הנוער.

<פיני כהן: מינהל הסטודנטים פרש מהר מהתכנית ולמעשה התכנית התחילה בשנים 1966-1967.

מירב בן ארי: איך זה קשור למינהל הסטודנטים, סתם שאלה?

<פיני כהן: הם הקימו את זה.

<פיני כהן: אתה בוגר ראשון יודע יותר טוב ממני.

אלי אלאלוף: לא, לא.

אלי אלאלוף: אני הייתי שם, אז אני - - -

<פיני כהן: בוגר של תכנית עודד.

אלי אלאלוף: אז זה עודד הקים את התכנית.

אלי אלאלוף: עודד היה הבסיס להקמה של מינהל הסטודנטים.

<פיני כהן: יפה.

<פיני כהן: בכל אופן, המגמה הצרפתית קיימת כל השנים האלה והגיעה לפני 25 שנה לחוות הנוער הציוני, כשהסוכנות התפשטה מכל הנושאים של חינוך ילדי תיכון.

<פיני כהן: בשנים הראשונות היינו צמודים לסוכנות ובשנים האחרונות הסוכנות למעשה פרשה מכל מעורבות בעניין, להוציא קליטה.

<פיני כהן: אפשר לומר שהיום המעורבות של הסוכנות היא אפס בנושא קליטה.

<פיני כהן: יש פה ניסיון לעזור לנו לגייס ילדים מצרפת, שיבואו ללמוד מישראל.

<פיני כהן: אני לא מדבר על עולים שאותם מטבע הדברים קל יותר לגייס או להביא אותם אלינו, והם מחפשים פתרון לפעמים עוד טרם עלייה.

<פיני כהן: הילדים שמגיעים אלינו במעמד של תייר, אין שום סיוע משמעותי היום בצרפת כדי לגייס אותם, וכאלה אפר לגייס רבים-רבים ורובם ככולם היום נשארים בארץ.

עודד פורר: כמה כאלה לומדים אצלכם?

<פיני כהן: אצלנו בכפר 90 ילד, רובם בפנימייה.

עודד פורר: מה אתה אומר?

עודד פורר: גדלת.

<פיני כהן: גדלתי, אם כי אני לא אופטימי.

<פיני כהן: יש ירידה בעלייה.

מירב בן ארי: רגע, 90 ילדים מהצרפתים?

<פיני כהן: צרפתים.

<פיני כהן: לא אמרתי עולים.

<פיני כהן: מחציתם עולים, מחציתם תיירים.

מירב בן ארי: תיירים?

<פיני כהן: תיירים, כן, שמגיעים לפה במעמד תייר ויכולים לעשות עלייה.

<פיני כהן: הם יכולים לעלות לארץ לבד רק כשזה במסגרת תכנית נעלה, או - - -

עודד פורר: כשזה במסגרת תכנית נעלה?

<פיני כהן: לא, לא.

מירב בן ארי: אז מי משלם?

<פיני כהן: זו תכנית שכמו שאני אומר הקימה אותה עליית הנוער ועדיין שותפה לה עליית הנוער - - -

עודד פורר: אז אתם בכלל לא עובדים דרך הפורמט של נעלה?

<פיני כהן: לא.

<פיני כהן: הם ניגשים לבחינות הבגרות של ממשלת צרפת לבק-אלוריה.

מירב בן ארי: ומי מממן את השהות שלהם אם הם תיירים?

<פיני כהן: או, פה אני מגיע.

<פיני כהן: המימון הוא כמו כל ילד ישראלי אחר, של משרד החינוך הצרפתי.

<פיני כהן: אבל אליה וקוץ בה.

<פיני כהן: היות ואנחנו מחויבים לתכנית הלימודים של ממשלת צרפת, שהיא מורכבת ומלאה ואנחנו בכל את רוצים לתת גם יהדות, גם לימודי קודש, אצלנו יש דרישה אצל חלק מהתלמידים, גם עברית וגם היסטוריה של עם ישראל, ותסלחו לי, גם תנ"ך, שלא קיים במסגרת תכנית הלימודים הצרפתית.

<פיני כהן: אנחנו מוצאים את עצמנו מתקשים מאד ונאלצים להיכנס לגירעון כדי לתת להם נושאים שמעבר לתכנית הלימודים הצרפתית.

<פיני כהן: זה קושי גדול מאד, הייתי אומר שזה קושי מרכזי שם.

אלי אלאלוף: אבל העלות לתלמיד או למשפחה שלו, לתייר, כמה היא?

<פיני כהן: לתייר היא אפס, כמו נעלה.

<פיני כהן: בוא נאמר שיש השתתפות של אגרת שירותים רצינית, אבל לא מעבר לכך.

אלי אלאלוף: גם לא בפנימייה?

<פיני כהן: גם לפנימייה.

מירב בן ארי: מי משלם?

<פיני כהן: ממשלת ישראל.

עודד פורר: אני רוצה לשמוע את העמדה של - - -

אלי אלאלוף: יש לי עוד שאלה מהבית.

אלי אלאלוף: חלק מהתחרות שלך היא מול בית הספר הצרפתי של הכנסייה, ברחוב הנביאים.

אלי אלאלוף: מה קורה שם?

<פיני כהן: קשה לעמוד בתחרות.

<פיני כהן: היהודים לא מרגישים שם טוב היום.

<פיני כהן: היו שם אינצידנטים בשנים האחרונות, שביום הזיכרון רצו לעמוד והתלמידים הערבים לא מתלהבים מזה.

עודד פורר: מה זאת אומרת?

אלי אלאלוף: יש בית ספר - - -

<פיני כהן: בית ספר ברחוב הנביאים.

אלי אלאלוף: גם ביפו יש.

<פיני כהן: הם למשל עושים בחינות בגרות אצלנו בבית ספר בימים אלה.

אלי אלאלוף: צריך לעשות הכל למשוך אותם אלינו, לא להשאיר אותם במסגרת הכנסייתית.

אלי אלאלוף: זה אבסורד שהם מגיעים לארץ ו - - -

<ליזה כהן: אין כמעט עולים שהולכים לשם.

אלי אלאלוף: גם לא עולים, אבל יש גם - - -

<פיני כהן: יש, אבל יש.

אלי אלאלוף: יש גם תיירים.

עודד פורר: תודה.

אברהם נגוסה: זה נכון ששמעתי שממשלת ישראל משלמת על תיירים?

<פיני כהן: בוודאי.

<פיני כהן: כל תכנית נעלה זה תיירים שמגיעים לארץ.

אברהם נגוסה: הם חלק מנעלה?

<פיני כהן: לא, זו תכנית קודמת לנעלה.

<פיני כהן: עתיקה מנעלה.

אברהם נגוסה: הילדים הצרפתים שמגיעים כתיירים לפנימייה שלך, מי משלם להם?

<פיני כהן: ממשלת ישראל.

<אילנה טישלר: הם מקבלים סטטוס זמני, הם מקבלים מספר זמני ממשטרת ישראל והם יכולים ל - - -

<פיני כהן: זו אותה פרוצדורה כמו ילדי נעלה.

<פיני כהן: זה עוד קטן מילדי נעלה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אני אבקש ממיכאל בן סעדון, מנכ"ל ארגון עולים קעליטה, שעוסק בטיפול בעולי צרפת.

<מיכאל בן סעדון: תודה רבה עודד.

<מיכאל בן סעדון: אז קודם כל אני רוצה לברך את כל מי שעוסק במלאכה, אם זה אליאנס, אם זה מקווה ישראל, בן שמן, חוות הנוער, גבעת וושינגטון, ובטח שכחתי הרבה גופים.

אלי אלאלוף: כפר מימון פה?

אלי אלאלוף: לא פה.

<מיכאל בן סעדון: הם לא פה פיזית, אבל איתנו בקעליטה, בעבודה מדהימה.

<מיכאל בן סעדון: אני חוש שהיום אנחנו יודעים מה המודלים שעובדים, כבר מכיתה א' ועד כיתה ט', אנחנו יודעים מהניסיון שאפשר לשלב את העולים במערכת הישראלית הרגילה.

<מיכאל בן סעדון: זה דורש שיפורים, זה דורש התערבות ואת זה משרד החינוך עושה בשיתוף עם כי"ח, ומכיתה י' עד י"ב אנחנו יודעים שהמסלול הצרפתי במודלים שונים כמו במקווה או בחוות הנוער, זה עוד מצוין.

<מיכאל בן סעדון: מה שהיום צריך לעשות זה להרחיב, ואנחנו בקעליטה שותפים להרחבה של חוות הנוער הציוני ומאד חשוב שגם הממשלה תצטרף, כי לא רק הפילנתרופיה צריכה לתרום, כמו שזה קרה במקווה ישראל, אני חושב שמשרד החינוך צריך עוד יותר לתרום ולראות אסטרטגית מה ההרחבה הנדרשת.

<מיכאל בן סעדון: במערכת הישראלית אני חושב שיש התחלה של תכנית מעולה בנתניה, שאני חושב שצריך להרחיב אותה לכל בתי הספר בארץ, וזה קשור להחלטת ממשלה 2446, שאני קצת מודאג, כי בעצם היא תסתיים בסוף השנה.

<מיכאל בן סעדון: עבדנו עם מאיה השנה על יישום ההחלטה ולצערי עבדנו במרץ רב, אבל היישום יתחיל רק בדצמבר-ינואר.

<מיכאל בן סעדון: אז אני קורא לכולם שתשפיעו בבקשה על משרד החינוך, כדי שנתחיל את היישום הפעם כבר בקיץ.

<מיכאל בן סעדון: היא מאד נלחמה כדי שנערך מראש וצריך להיערך מהיום.

<מיכאל בן סעדון: אז אין זמן ואני מאד מקווה שההחלטה הזאת תהפוך להחלטה תלת שנתית לפחות.

<מיכאל בן סעדון: כי חינוך, אתם בוודאי יודעים, זה לא שנה.

<מיכאל בן סעדון: זאת החלטה שתקפה רק לשנה ורק לעולים של אותה שנה.

<מיכאל בן סעדון: אז היא בסיס מאד טוב לרפורמה ואני מקווה שנצליח יחד אתכם להרחיב אותה.

<מיכאל בן סעדון: לסיכום, עוד נקודה אחרונה.

<מיכאל בן סעדון: אני חושב שכדאי שנגדיר לעצמנו יעדים.

<מיכאל בן סעדון: אני יודע שאחוזי הבגרות של עולי צרפת הם נמוכים יותר מהממוצע הארצי.

<מיכאל בן סעדון: אני חושב שמטרה ראויה היא שלפחות נהיה בממוצע הארצי או יותר גבוה.

אלי אלאלוף: עולי צרפת במסלול הישראלי.

<מיכאל בן סעדון: כן.

עודד פורר: תיכף אני אתן לך להתייחס, מאיה.

<מיכאל בן סעדון: עוד נקודה מדאיגה זה הנשירה מצה"ל.

<מיכאל בן סעדון: אנחנו יודעים שהנשירה מאד גבוהה בצה"ל, מפני שכנראה שההכנה של ההורים ושל הנוער בכיתות הגבוהות לא מספיק חזקה.

<מיכאל בן סעדון: זה שתי נקודות שאני חושב שצריך להתייחס אליהן כיעדים.

<קריאה: ושירות לאומי?

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: לפני שהוא עוזב, כי אני יודע שחבר הכנסת אלאלוף צריך לצאת ובכל זאת היה לו חלק בתכנית האלה, האם אתה רוצה לומר כמה מילים?

אלי אלאלוף: אז תודה עודד שהזמנת אותי לדיון.

אלי אלאלוף: זה דיון בין חברים.

אלי אלאלוף: באמת.

עודד פורר: אני אשמח אם תתייחס גם למה שקורה בנתניה ואשדוד, שגם היו פניות אליך וגם אלי לגבי חינוך ילדים שם.

אלי אלאלוף: הם המשיכו שם, אבל אני אתייחס.

אלי אלאלוף: קודם כל אני באמת מברך את כל מי שפועל בתחום הזה, כי זה לא היה פעם סקסי במערכת הממשלתית והסוכנותית.

אלי אלאלוף: זה הרבה מאד עקשנות של כל אחד מהגופים לעשות את זה, ואני בשורה להגיד לכם – אין לכם ברירה אלא להמשיך זה.

אלי אלאלוף: זה עוד לא מתואם מספיק, זה עוד לא ממומן מספיק וכו', וזו הבעיה.

אלי אלאלוף: הבעיה הראשונה זה הצורך בתיאום של כל המערכות האלה.

אלי אלאלוף: כל אחד מהם חייב לרוץ לבד לגייס את התלמידים שלו וזה עולה לו כסף, זה עולה לו גם משאבים נוספים להתרכז בזה וזה בזבוז.

אלי אלאלוף: מה גם שזה לא מאפשר לילד לקבל תמונה כוללת ולבחור את המסלול הרצוי לו.

אלי אלאלוף: אני חושב שיש פה מערכות אדירות, ובלי לפגוע באף אחד, כל מי שאני מכיר הוא פשוט עושה עבודה מדהימה, בניגוד להיגיון.

אלי אלאלוף: היה יותר קל להביא ישראלים "רגילים", ולא להתעסק בעלייה מצרפת.

אלי אלאלוף: אז אם רוצים לעשות את זה, קודם כל צריך להיות איזה תיאום בין כל המוסדות האלה.

אלי אלאלוף: נקודה אחת מוזנחת, זה אומר שזה הזנחה של ילדים שלא מגיעים לכל האפשרות של מסלול לימודים מקצועי.

אלי אלאלוף: אין היום בשום מערכת פה מסלולים מקצועיים.

אלי אלאלוף: יש הרבה מאד צעירים שבחלקם לא מגיעים למערכת הלימודים הקלאסיים, הרגילים של הבגרויות הרגילות, והם דווקא כאלה שאנחנו סומכים עליהם שהם גם ימצאו טוב יותר, מהר יותר, את תעסוקתם.

אלי אלאלוף: וזה גם מלווה בפעילות חברתית שמתקנת מצבים שהם לפעמים לא קלים.

אלי אלאלוף: אז הנושא הזה חייב להיכנס והנושא הזה צריך להיות.

אלי אלאלוף: אני חושב, ועודד אתה מכיר את הנושא ובקיא בו, זו נקודה שמתאמת, מדרבנת, מגייסת את כל המערך של הצעירים בארץ ושל הצעירים מצרפת כדי שיבואו לארץ, וזה יכול להגדיל בצורה מאד מאד משמעותית את המספר, כי יש פוטנציאל, למרות שאולי פה יש הרגשה שזה יורד וזמני.

אלי אלאלוף: לצערנו מה שאנחנו יודעים היום על צרפת זה בפורומים שונים, שמדאיגים אפילו את הצרפתים שלא מחפשים תמיד את טובתנו, אז המצב הוא מאד קשה.

אלי אלאלוף: אני חוש שצריך להכפיל את הדגם של מקווה, מפני שיש פוטנציאל לאנשים ללמוד באזורים כמו אשדוד וכמו נתניה, וזה מה שדיברנו אז.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: מפני שיש אפשרות לדעתי להמשיך ויש נכונות עירונית לתמוך בזה, וזה הכי חשוב.

אלי אלאלוף: בלי לפגוע באף אחד, משרד החינוך בלית ברירה ממשיך בזה.

אלי אלאלוף: זאת אומרת המסגרות האלה, שמאפשרות גם ללמוד בצרפתית וגם להתחיל להבין את החיים הישראלים, הן מסגרות שפחות מפחידות את ההורים ולכן הם מוכנים גם לשלוח אותם.

אלי אלאלוף: אני חושב שבית הספר הפרנקו ישראלי, ביום שתוכנן על ידי מיכאל וחשבנו להגיד 200 תלמידים, חשבנו שזו חוצפה והיום זה כבר 450 והוא בולם.

אלי אלאלוף: הוא בולם וזה נותן תחרות טובה מאד.

אלי אלאלוף: לכן אני מאד ממליץ, כל המסגרות אני רואה פה מסביב לשולחן, שאני יכול לזהות, התחילו במספרים קטנים.

אלי אלאלוף: אבל אוי ואבוי אם לא היינו מוכנים לאור המצב הזה.

אלי אלאלוף: כלומר, לא להתייאש מזה שמתחילים במספרים קטנים.

אלי אלאלוף: המסגרת הרצינית אחר כך מושכת את התלמידים שלה.

אלי אלאלוף: לכל אחד יש את האופי המיוחד.

אלי אלאלוף: חוות הנוער הציוני – אני מכיר את היכולות שלה וכל אחד יכול לשווק את המערכת שלו בצורה שונה, וכדאי שהתלמידים וההורים יידעו שאלה מסגרות שונות, משלימות, לא מתחרות, כי זה הדבר שימשוך עוד יותר ויותר.

אלי אלאלוף: לגבי בן שמן – אני שמח לשמוע שיש פנימיית יום.

אלי אלאלוף: זה מדהים.

אלי אלאלוף: כל הכבוד, זו מסגרת שמתאימה לכל ההורים שגרים בסביבה, שאפשר להביא אותם הביתה חזרה בערב כי הם מפחדים ובצדק.

אלי אלאלוף: אני תמיד אומר, בלי לפגוע בפנימיות, שעדיף בבית מאשר בפנימייה.

אלי אלאלוף: אז אני ממש מברך אותך על זה שנכנסת לקואליציה, גם זה טוב, אבל גם - - -

עודד פורר: צריך להעלות את מספרי העולים.

עודד פורר: עכשיו, כשחזרנו למשרד הקליטה, נשנה את המגמה.

אלי אלאלוף: כן, כן, אני בטוח.

אלי אלאלוף: אני מאלה שמאמינים גם כשאין פוליטיקה, אז זה בסדר.

אלי אלאלוף: אבל בהחלט, אני חושב שזו מגמה שצריך לחזק אותה, ויש עוד מקומות בארץ שיכולים למשוך.

אלי אלאלוף: אני אתן דוגמא אחת, יוזמה להתחיל להביא לתחום שונה, ואני אספר על הנושא של בית החולים אסותא, באשדוד.

אלי אלאלוף: חברה, לפני חודשיים אף אחד לא חשב שיש קשר בין העלייה לצרפת לאסותא אשדוד.

אלי אלאלוף: אף אחד.

אלי אלאלוף: זה שאני במקרה עובר שם פעם בשבוע ומתפאר מהיופי של הבניין, חברה, עכשיו יש 158, לא 58 רופאים שמוכנים כבר להגיע מצרפת וכמה עשרות אחיות.

אלי אלאלוף: זה אומר שצרפת היום היא אטרקטיבית מסביב לפרויקטים מוגדרים.

אלי אלאלוף: זה שליש מהרופאים שיהיו בבית החולים החדש הזה, שיכולים להיות פרנקו - - - אז חברה, יש הרבה מה לעשות.

אלי אלאלוף: אני בטוח שלא תתייאשו אף פעם ואני אשמח לעזור כמה שאני אדרש.

אלי אלאלוף: אני מתנצל, יש לי עוד דיון בנושא של עבריינות וחולי נפש.

עודד פורר: תודה, אלי.

מירב בן ארי: אני אהיה קצת ואלך.

<מיכאל בן סעדון: אלי, בעקבות התכנית שאתה מוביל באסותא באשדוד, יש פנייה מעיריית אשדוד להקים בית ספר כמו מקווה ישראל באשדוד, כי הם שמים לב שיהיו הרבה רופאים שיעלו לארץ, בממדים גדולים וזה רק משמח.

אלי אלאלוף: תודה, חברה.

עודד פורר: מאיה שריר ממשרד החינוך.

<מאיה שריר: טוב, אני מבקשת כמה משפטים כלליים על קליטת תלמידים עולים.

<מאיה שריר: תלמידים עולים שמגיעים למערכת החינוך מגיעים לרשות, היכן שהם גרים והם נרשמים לבתי הספר בהתאם לבחירת ההורים.

<מאיה שריר: הם נרשמים לזרם שהם בוחרים ולבית הספר שהם בוחרים.

<מאיה שריר: אנחנו דואגים לתלמידים העולים בכל מערכת החינוך.

<מאיה שריר: קודם כל יש לנו סטנדרטים לקליטת תלמידים עולים, שכל מנהל בית ספר, כל מורה, מחויב להתנהל על פי הסטנדרטים.

<מאיה שריר: יש לנו תיק תלמיד עולה, שמלווה את הילד שלוש שנים, הילד ממלא את הדברים, המורה ממלאת את הדברים ויש מעקב אחריהם.

<מאיה שריר: כמובן שהמשימה הראשונה היא הוראת עברית כשפה שנייה.

<מאיה שריר: קודם כל הילדים צריכים ללמוד עברית ברמה תקשורתית חברתית וזה לא מספיק.

<מאיה שריר: כפי שאמרתם, מערכות החינוך בעולם מאד שונות ממערכת החינוך בישראל.

<מאיה שריר: יש פערים בכל המקצועות, גם מתמטיקה נלמדת אחרת, כותבים אחרת תרגיל חילוק, פערים גם באנגלית וכמובן מקצועות קודש, היסטוריה, גיאוגרפיה, הכל.

<מאיה שריר: אז אנחנו דואגים גם לשיפור השפה, גם להשלמת פערים בכל מקצועות הלימוד עד לבגרות.

<מאיה שריר: כפי שאילנה תיארה, הוצאנו השנה חוזר מנכ"ל מעודכן על התאמות לתלמידים עולים בבחינות בגרות, שהן מאד מאד מקלות.

<מאיה שריר: הן מקלות על ילדים במיוחד שמגיעים בכיתה י', גיל 15, אנחנו מודעים לזה שזה קשה.

<מאיה שריר: הם נבחנים בעל פה, יש בחינות דו-לשוניות בשפת אם ובעברית.

<מאיה שריר: אבל מעבר לכך - - -

עודד פורר: כן, זה בכללי.

<מאיה שריר: מעבר לכך אנחנו דואגים גם לשילוב חברתי.

<מאיה שריר: הם צריכים להיות משולבים גם בחברת התלמידים וגם במדינת ישראל.

<מאיה שריר: אנחנו דואגים לפיתוח ולביסוס זהות יהודית וזהות ישראלית, הכנה לקראת צה"ל וגם - - -

עודד פורר: מאיה, סליחה.

<מאיה שריר: רק עוד משפט אחד.

<מאיה שריר: אנחנו עובדים הרבה מאד עם המשפחות ועם הקהילה ועם צוותי החינוך של בתי הספר ולשם כך אנחנו מפעילים צוות של מגשרים, שאחת הבקשות בתכניות שאת עוד הובלת, של צרפת-אוקראינה-בלגיה – הייתה באמת תגבור המגשרים.

<מאיה שריר: הם עושים עבודה טובה ואנחנו תגברנו.

עודד פורר: אני אשמח אם תגידי מה נותנים יותר, בהקשר של העלייה מצרפת.

עודד פורר: עכשיו, זה לא שעולה צרפתי מגיע לו יותר מעולה אחר, אבל צריך להבין שממצב שבו בכל שנה היו עולים כ-1,600 עולים מצרפת, בארבע השנים האחרונות עלו למעלה מ-21,000 עולים מצרפת.

עודד פורר: אתם במשרד החינוך עכשיו מתחילים להרגיש את מה שקרה פה ארבע שנים אחורה וגם את מה שעוד הולך לקרות.

עודד פורר: זה פי עשרה ממה שהייתם רגילים לטפל בו.

עודד פורר: השאלה היא אם יש איזו שהיא אג'נדה ספציפית לעניין הזה, ואני לוקח את זה בכוונה כן לשתי רשויות ספציפיות.

עודד פורר: בואי ניקח את זה לנתניה ולאשדוד, שמתמודדות עם הבעיה הזו והבעיה הזו היא בעיה.

עודד פורר: היא ללא ספק בעיה.

<מאיה שריר: טוב, אז בשנת 2015, בשנה אחת עלו 2,075 תלמידים עולים מצרפת, מתוך 7,000 תלמידים עולים שעלו לארץ.

<מאיה שריר: אם אנחנו מסתכלים על כל 10 השנים האחרונות, שזה זכאות להיבחן בבחינות בגרות עם התאמות של עולים, אז זה 6,797 תלמידים.

<מאיה שריר: במסגרת התכנית של החלטת הממשלה 2446, הוספנו בהתאם למיפוי צרכים בשטח בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, ראינו שמה שנדרש זה המגשרים והארכת יום לימודים, ואלה הדברים שאכן נתנו אותם, אבל התקיימו כבר מספר ישיבות בוועדת העלייה והקליטה, בטענה נגד.

<מאיה שריר: זאת אומרת עולים שהגיעו מצרפת בשנת 2015 קיבלו, יום לפני לא.

<מאיה שריר: או עולה מאיטליה לא קיבל.

<מאיה שריר: היו שתי החלטות כבר במסגרת ועדת העלייה והקליטה - חבר הכנסת אברהם נגוסה יצא, אבל הוא הוביל את זה - שלא תהיינה יותר תכנית שמבדלות בתוך תכנית של העולים ש - - -

עודד פורר: לא, לא, צריך להפריד בין נושא הדרך החדשה לקידום שילובם של יוצאי אתיופיה עם הנושא של התכניות המבדלות, לבין החלטות הממשלה.

עודד פורר: עכשיו, עם כל הכבוד, את משרד החינוך מחייבות החלטות הממשלה, לא החלטה של ועדה כזו או אחרת.

<מאיה שריר: כן.

<מאיה שריר: ברור.

עודד פורר: עד כמה שההחלטות של הוועדות גם חשובות והממשלה כממשלה צריכה להתייחס אליהן.

עודד פורר: השאלה היא האם הנושא של טיפול בילדים עולים מצרפת, הרי אין אותו דבר בבית ספר שמגיע מספר מסוים של תלמידים, לזה שפתאום תוך שנה הצמיחה היא פי שלושה ופי ארבעה במספרים.

<מאיה שריר: הבעיה היא שבאותו בית ספר, למשל היה דיון על כך שהגיע אב שהילדים שלו עלו מברזיל, אז באותו בית ספר לומדים 20 תלמידים עולים מצרפת ושניים מברזיל ואלה מצרפת קיבלו ואלה מברזיל לא.

<מאיה שריר: לכן עשינו את זה לאחר שעות הלימודים, יש הארכה של שעות הלימודים – תכנית מיל"ת.

<מאיה שריר: הם קיבלו גם אוכל, גם הזנה וגם שיעורים.

עודד פורר: איפה זה מתקיים?

<מאיה שריר: לכל היישובים הוצאנו קול קורא והיישובים האלה בצהרונים.

עודד פורר: באשדוד ובנתניה?

<מאיה שריר: בוודאי, אשדוד ונתניה ורעננה וירושלים וחיפה.

<מאיה שריר: זיהינו את היישובים ששם יש הרבה והם גם קיבלו תוספת של מגשרים, של רכזים.

עודד פורר: מירב, את רוצה?

מירב בן ארי: אני חייבת לשאול משהו ואחרי אני אשמח אם גם ברוך יתייחס.

מירב בן ארי: אני מנסה להבין, זאת אומרת מהדברים שאת אומרת ואחרי זה תגידי לי אם אני טועה פה.

מירב בן ארי: אני חוזרת לתקופה לפני שהייתי חברת כנסת, עבדתי 10 שנים עם נוער בסיכון בנתניה, אלין מרכז, כך שאני מכירה גם את אלי, שהיה הבוס הגדול שלי, מיכאל מקרן רש"י ואני מנסה לחשוב איפה היה המשרד, כי אני נתקלתי בילדים הצרפתיים שלי – אני קוראת להם הילדים שלי, כי ברוך יודע שטיפחנו אותם בפעילות של רש"י, אחרי בית ספר.

מירב בן ארי: אתם מהנהנים, כי אתם יודעים שבאתי משם ואני באמת תהיתי איפה.

מירב בן ארי: עכשיו תביני, אני כולה שנה פלוס חברת כנסת, זאת אומרת עד לפני שנה ומשהו עבדתי עם בתי ספר בנתניה, בשכונות שיקום, זאת אומרת במקום שהכי צריך ואני לא יודעת.

מירב בן ארי: אני לא נחשפתי לפעילות.

מירב בן ארי: אני גם רוצה גם להקשות.

מירב בן ארי: הקשבתי למה שאמרת.

מירב בן ארי: מה קורה א' עם המשפחות.

מירב בן ארי: אוקיי, עזבי את מיל"ת ואת התכנית, כי את מיל"ת אני מכירה ואת פנימיות היום.

מירב בן ארי: מה קורה מבחינת ליווי משפחות, כי לי היה קושי מאד גדול מול המשפחה.

מירב בן ארי: כי אם הילד לא ידע עברית, המשפחה גם לא ידעה לתקשר עם בית הספר.

מירב בן ארי: והדבר שעוד יותר קשה, והרגשתי את זה בעלייה מצרפת, זה שאנחנו כמדינה אמרנו זה לא אתיופיה, שזה מדינת עולם שלישי, זה לא חבר העמים, אלא אמרנו צרפת זו מדינה חזקה וכך ראינו גם את האוכלוסייה שמגיעה, כי באמת, לרובם לא היו בעיות של עוני, הם היו בסדר.

מירב בן ארי: מצד שני, היו להם קשיים כל כך רבים בלימודים, שאפיינו את אותם נערים שגדלו בדורה בנתניה או שנולדו בארץ.

מירב בן ארי: לכן אני באמת תהיתי עם עצמי והקשבתי לכל מי שדיבר, איך אני לא ראיתי את התכנית הזאת.

מירב בן ארי: איך לא ראיתי את ההורים שהתמודדתי איתם והיה לי מאד מאד קשה.

מירב בן ארי: ואותו ילד שאמר אלי אלאלוף פה ובצדק, שבכלל לא התאים לבית ספר רגיל.

מירב בן ארי: אתה יודע, אני חושבת על איתן סוטו ואני אומרת לעצמי אם הייתי שולחת אותו לבית ספר מקצועי, אולי עוד היינו מצליחים להחזיק אותו, אבל.

מירב בן ארי: ואני אספר לך משהו אישי, חבר הכנסת פורר, ששאלתי את איתן, אותו ילד צרפתי – שמעתי אותו קורא.

מירב בן ארי: הוא היה בכיתה ח', הוא קרא כמו ילד בכיתה א'.

מירב בן ארי: כמו אחיין שלי הוא קרא.

מירב בן ארי: ואמרתי לו איתן, למה אתה לא זה, אז הוא אמר לי – פדיחות.

מירב בן ארי: אז הם לא קוראים בכיתה, אז הם לא חלק מזה, הם כאילו מעלייה חזקה, אבל לא קיבלו שום סיוע.

מירב בן ארי: אז באמת, אם לא הייתי מגיעה משם, הייתי אומרת אולי אני מנותקת, אבל באתי לדיון הזה במיוחד, כי ראיתי פערים שעכשיו את מגלה לי אחרים.

עודד פורר: צריך להגיד למען האמת החלטת 2446 התקבלה בסוף שנת 2014 לשנת 2015.

עודד פורר: זה התחיל רק בשנת הלימודים האחרונה, הזו.

מירב בן ארי: בתשע"ו?

עודד פורר: כן.

עודד פורר: זה התחיל רק בשנת הלימודים הזו.

מירב בן ארי: אז אולי.

עודד פורר: זו החלטה שקיבלה עוד הממשלה הקודמת.

מירב בן ארי: לא, למה אמרתי ברוך, כי הוא כאילו בא מבית ספר, לא מפנימייה בנתניה ויש לו הרבה צרפתים.

מירב בן ארי: אז אני לא יודעת.

עודד פורר: אני רוצה לשמוע גם אותו.

עודד פורר: מי זה ברוך?

עודד פורר: אני רוצה לשמוע גם אותך ולפני זה אני רוצה לשמוע גם את הסוכנות היהודית.

עודד פורר: אני אגיד לך אריאל, מה מעניין אותי לשמוע דווקא במובן הזה.

עודד פורר: אחת הטענות היא, שכתוצאה מהמשבר הזה בקרב הילדים והדור הצעיר בארץ, גם מספרי העולים לישראל זה חלק מהשיקולים שפוגע בהם מלעלות לארץ, מהדאגה החינוכית ואני רוצה לשמוע את ההתייחסות של הסוכנות בעניין הזה.

<אריאל פיקאר: טוב, אז אני גם אתייחס לסיפור של הגיוס, כי זה נאמר כאן, אז אני אתייחס גם לזה.

<אריאל פיקאר: אז נכון, לפני הכל נכון – יש עכשיו ירידה של 30% מהעלייה בצרפת.

<אריאל פיקאר: זה כבר לא סוד, אז אנחנו אומרים את זה.

<אריאל פיקאר: זה גם מתפרסם וזה בסדר להגיד את זה, וזה עוד יותר בסדר, כי כשאנחנו מנסים להבין איך הגענו למצב הזה, כמו שאמרת בהתחלה, אז אולי אפשר להגדיר את זה ככה: כל ה-20,000 שהגדרת עכשיו, בשלוש השנים האחרונות הם חברה שעלו בגלל שיש כל מיני גורמים שדחפו אותם מחוץ לצרפת.

<אריאל פיקאר: אם זה בעיית האנטישמיות, בעיית הכלכלה הצרפתית.

<אריאל פיקאר: יש כל מיני בעיות, או אפילו העובדה שהם ציונים, אז אחד ועוד אחד, הבן אדם אומר אני כן ציוני, יש אנטישמיות וכבר אין כסף בצרפת, אז אני מגיע לישראל.

<אריאל פיקאר: אנחנו כנראה עכשיו מגיעים לאוכלוסייה חדשה.

<אריאל פיקאר: הרי גם המחקרים האחרונים מראים שכ-60,000 מיהודי צרפת מתכוונים לעלות מחר בבוקר, זה מצד אחד; ומצד שני, יש 30% פחות.

<אריאל פיקאר: כאילו מ-8,000 אנחנו נגיע ל-6,000 והאנשים האלה הם כנראה שכבה חדשה.

<אריאל פיקאר: זה כמו מתווה הגז, רק שזה לא גז, זה עולים.

<אריאל פיקאר: זה שכבה חדשה של אנשים שאומרים אנחנו צריכים מה שנקרא פול פקטור, דברים שיגרמו לנו לעלות לישראל.

<אריאל פיקאר: אחד מהדברים זה דיור, וזה לא לוועדה הזאת.

<אריאל פיקאר: אחד מהדברים זה תעסוקה, וזה חלק כנראה כן מהוועדה הזאת.

<אריאל פיקאר: כל מיני אנשים, היום 50% מהעולים מצרפת ככלל, הם אנשים שהם ללא תואר אקדמי.

<אריאל פיקאר: אם כולם חושבים שהצרפתים עולים ישר מהסורבון למדינת ישראל, אז זה לא המצב.

<אריאל פיקאר: 50% מהם, שהם בגילאי עבודה, מגיעים ללא תואר אקדמאי.

<אריאל פיקאר: זה אומר שזה אנשים שהם צריכים כנראה מסלולים מקצועיים וכנראה לא רק מגיל 18 והלאה, אלא יכול להיות שזה כבר מגיל 16.

<אריאל פיקאר: זה הסיפור הזה.

<אריאל פיקאר: והסיפור של החינוך.

<אריאל פיקאר: עכשיו, מצד שני, המגוון.

<אריאל פיקאר: אז עכשיו מיכאל על עוד בית ספר אולי באשדוד, אז יש מגוון די רחב של בתי ספר בישראל ואנחנו יכולים לחשוב שזה יכול לתת מענה.

<אריאל פיקאר: מצד אחר אני אגיד שהסוכנות היהודית ביחד עם משרד העלייה והקליטה כן פיתחו השנה יותר ויותר ירידים, כולל אפילו יריד ממוקד בנושא חינוך, שאף פעם לא היה דבר כזה, שאנחנו באנו ואמרנו למשפחות – הנה, אתם יכולים לבוא ולבחור את בית הספר המתאים - עד כדי כך שחתכנו גם מהעולם החרדי את זה וזה סיפור אחר - אבל בכל זאת אני חייב להגיד את המשפט הזה עכשיו.

<אריאל פיקאר: זה מצד אחד.

<אריאל פיקאר: מצד שני, תסתכל על הסיפור של מסע.

<אריאל פיקאר: מסע היום זה כ-80 מארגנים, שמגיעים לצרפת ומגייסים בעצמם.

<אריאל פיקאר: אז ברור שהגיוס הוא קשה, אבל יש כל כך הרבה אפשרויות שהסוכנות מנסה להיות ממלכתית ולעשות ירידים בדברים מהסוג הזה.

<אריאל פיקאר: נכון, כשמגיעים למשתתף הקצה זה יותר ויותר קשה.

<אריאל פיקאר: עכשיו יותר מזה, היום מנהלי בתי הספר בצרפת, וחבר הכנסת פורר התייחס לבית ספר יבנה, אז זה אחד מהם וזה גם לא סוד.

<אריאל פיקאר: היום בתי הספר לעלייה בישראל, אתם מתחרים בכל דבר בבתי הספר היהודיים בצרפת.

<אריאל פיקאר: דיברתי על זה עם יובל קצת לפני.

<אריאל פיקאר: היום כל מנהל בית ספר בצרפת - והם כולם חברים שלי ו - - - מנהל משלחת בצרפת ארבע שנים - הם אומרים לי תשמע, הסיפור הזה שפעם היו לנו רשימות המתנה נגמר וזה אומר שפעם, אם היו תלמידים שרצו להגיע לישראל, אז היינו שמחים.

<אריאל פיקאר: היום, אם הם ייצאו מבית הספר בכיתה י', בכיתה י"א או לפני זה, זה אומר שיש לי תלמיד אחד פחות ומבחינה כלכלית אני צריך גם להתמודד עם זה.

<פיני כהן: אם אפשר רק הערה.

<פיני כהן: אצלנו אחוז התלמידים שלא באים מבתי ספר יהודים, נמצא בקו עלייה חד משמעי.

<פיני כהן: זאת אומרת גם היהודים בצרפת מתקשים או לשלם בצרפת או - - -

<אריאל פיקאר: כי קשה לו מאד להיכנס לבית ספר יהודי מבחינת העלויות.

<פיני כהן: בדיוק.

עודד פורר: וכמו שאתה אומר, לא כולם מגיעים מהסורבון, על אותו משקל, לא כולם מגיעים מ - - -

מירב בן ארי: רגע, אבל אתה חייב לתת לנו הסבר.

מירב בן ארי: אמרת שיש 30% ירידה בעלייה.

מירב בן ארי: אנטישמיות עדיין יש.

מירב בן ארי: משבר דיון זה כבר שנים, כבר 10 שנים יש משבר דיור.

מירב בן ארי: אז מה בעצם לדעתך הגורם המרכזי?

<אריאל פיקאר: זה.

מירב בן ארי: החינוך?

מירב בן ארי: אז אני אומר, לטעמי - - -

עודד פורר: אתה יכול לדבר גם על המספרים של היהודים מצרפת שעוזבים לאנגליה ולקנדה.

עודד פורר: אפשר לדבר על זה.

<אריאל פיקאר: אז למרות שהנושא של הוועדה הזאת זה חינוך, לעניות דעתי זה לא החינוך הסיפור המרכזי, זה התעסוקה.

<אריאל פיקאר: וזה לא אומר שהם צריכים עבודה לפני שהם עולים לישראל, כי את זה הם יודעים שהם לא יקבלו, אבל זה מסלולי תעסוקה מאד מאד ברורים.

<אריאל פיקאר: היום מבחינת קליטה, ואם כבר דיברנו על הסוכנות ועל משרדי ממשלה, אז מבחינת תכניות הקליטה יש המון תכניות קליטה, אם זה מסע, אם זה תכניות הקליטה של הסוכנות ושל המשרד לעלייה וקליטה, במה שנקרא לצעירים.

<אריאל פיקאר: זה אומר עד גיל 30-35.

<אריאל פיקאר: מעבר לזה, לעלייה מצרפת, ואני שוב אומר, לעלייה מצרפת, כמעט ואין תכניות קליטה לאוכלוסיות מצרפת.

<אריאל פיקאר: וזה אומר שאם בן אדם נכנס לסוכנות היהודית ואומר – אני מבין שאני לא אקבל את התנאים הסוציאליים שאני מקבל בצרפת, כי אין דבר כזה בישראל.

<אריאל פיקאר: אני חייב לקבל מכם מה שנקרא מסלולי תעסוקה, ובאופן פרו-אקטיבי, לא באופן רי-אקטיבי.

<אריאל פיקאר: לא אני מגיע לישראל ואז יציעו לי דברים שאני אוכל לעבוד בהם או ללמוד בהם או הכשרות תעסוקתיות, אלא במה שנקרא בפרו-עלייה, בטרום עלייה, בעידוד עלייה, תגידו לי מה האפשרויות ותחתמו איתי על חוזה.

<אריאל פיקאר: לא חוזה עבודה, אלא תגידו לי שישה חודשים לפני עבודה מה אני אעשה בישראל - - -

עודד פורר: לא, אבל זה באמת לא הדיון.

<אריאל פיקאר: זה באמת לא בתחום.

<אריאל פיקאר: אז זה בקשר לסיפור הזה ומבחינת הגיוס.

<אריאל פיקאר: המשפט האחרון בכל זאת, בביקור האחרון של שר העלייה והקליטה הקודם, השר אלקין, שהוא כבר לא שר הקליטה אבל הוא ממשיך להיות שר, אז אפילו הייתה פגישה עם מנהלי בתי הספר היהודיים והצענו לעשות אפילו מה שנקרא להגיע לכל בית ספר פעם בשבוע כדי להציע את האופציות האלה גם של מסע וגם של התיכון.

<אריאל פיקאר: אז לכאורה המנהלים אמרו כן.

<אריאל פיקאר: יכול להיות שמול השר הם קצת נלחצו, אבל גם עם המשרד עכשיו אנחנו ננסה לקדם את זה.

<אריאל פיקאר: עוד פעם, אם הדרך זה הארגון של המנהלים היהודיים בצרפת, זה יכול להיות, אבל תזכור תמיד שאתה מתחרה גם שם.

<פיני כהן: בוודאי.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: ברוך.

<פיני כהן: מדינת ישראל מתחרה בכולם מעצם הווייתה.

<ברוך גרשטיין: תודה.

<ברוך גרשטיין: שמי ברוך מעיריית נתניה, אני מייצג את מינהל החינוך, עוזר מנהלת אגף על יסודי.

<ברוך גרשטיין: בעיריית נתניה יש לנו למעלה מ-300 תלמידים עולי צרפת.

<ברוך גרשטיין: אני רוצה להגיד בפתח דבריי שיש לנו שיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך, עם משרד הקליטה ועם כי"ח ועושים עבודה מצוינת.

<ברוך גרשטיין: בשנה האחרונה עיריית נתניה השקיעה למעלה ממיליון שקלים בעולי צרפת, בתלמידי צרפת, בעיקר ההשקעה הנדרשת בתיכונים ובחטיבות הביניים, כי שם אנחנו צריכים להגיש אותם לבחינות הבגרות ובפרט אם תלמיד מכיתה בכיתות ט' ו-י', ואנחנו צריכים לתת לו את כיתת האולפן ואחרי זה אתה חייב להצמיד לו מורה אישי כדי שילווה אותו, כדי שהוא יצליח בבגרויות.

<ברוך גרשטיין: אני חושב שעיקר הבעיה היא בהגדרה של עולה חדש.

<ברוך גרשטיין: יש איזה משהו בין מה שמשרד החינוך מגדיר לבין התפיסה של עיריית נתניה, שכל תלמיד שעלה מצרפת, מבחינתנו כל הזמן, כל המענים שאנחנו יכולים לתת ברמה עירונית, הוא יקבל אותם לאורך כל הדרך.

<ברוך גרשטיין: בשנת תשע"ה עיריית נתניה כתבה את תכנית המעטפת.

<ברוך גרשטיין: זו תכנית של עיריית נתניה יחד עם כי"ח, יחד עם משרד הקליטה ומשרד החינוך.

<ברוך גרשטיין: איגום משאבים כדי לראות איך אנחנו עושים הכי טוב לטובת העולים האלה.

עודד פורר: משרד החינוך זה חמש שנים, נכון?

<מאיה שריר: לא.

עודד פורר: התקצוב לטובת תלמיד עולה.

<ברוך גרשטיין: אבל הוא הולך ויורד.

<מאיה שריר: לא.

<מאיה שריר: סבסוד של שעות זכאות לרכישת השפה העברית כשפה שנייה הוא שנתיים.

<מאיה שריר: היום הוא מה-1 בינואר 2014, אבל אנחנו מאריכים את זה על ידי מגוון תכניות כמו סל"ע, כמו שע"ל, משעולים, יש מגוון תכניות וההתאמות לבגרות זה 10 שנים.

עודד פורר: תודה, ברור.

<ברוך גרשטיין: אוקיי, עיקר התלמידים שלנו, העולים מצרפת מתמקדים בעיקר בחמישה בתי ספר בנתניה.

<ברוך גרשטיין: יש 12 כיתות עולים, כיתת אולפן אחת.

<ברוך גרשטיין: הם קיבלו 10 קורסים תגבור לבגרות בקבוצות קטנות של 10-15 תלמידים, כשמורה מחוץ לבית הספר מגיע ומתגבר אותם, כדי שיהיה להם תעודת בגרות.

מירב בן ארי: השיעורים אחרי הצהריים?

<ברוך גרשטיין: יש בצהריים, אבל יש מה שאת מכירה, איפרגן-תה"ל, שנותנים לעולים חדשים, כדי שיעברו גם את הבגרות של העולים החדשים.

<ברוך גרשטיין: כמו שיש לבית ספר סל טיפוח או מדד טיפוח, כך אני חושב שזה מה שחסר.

<ברוך גרשטיין: חסר מעבר לתקציב הרגיל שמשרד החינוך נותן, צריך לתת סל טיפוח פרטני.

<ברוך גרשטיין: זאת אומרת שכל בית ספר יציג מה בדיוק, מעבר לסל הרגיל, איזה בעיות יש לו עם התלמידים העולים ולא לתת את זה באופן גורף, אלא באופן פרטני.

<ברוך גרשטיין: שינויים שנעשו בשנה האחרונה באמת עם משרד החינוך, רק חבל שזה קרה רק בינואר – יש לנו גם את המגשרים וגם אנשי המקצוע של כי"ח וגם הכנסנו שני רכזים של עיריית נתניה, שהם פשוט שטים, עוברים תלמיד-תלמיד, לא מוותרים על אף אחד.

<ברוך גרשטיין: אני יכול לספר לכם אפילו סיפור שרק בשבוע האחרון אני מרים טלפון לרכז שלי - איפה הוא - בכלל לוקח איזו שהיא תלמידה שהיו לה כל מיני כוונות אובדניות, הוא אישית מלווה אותה כדי שתקבל את הטיפול האישי.

<ברוך גרשטיין: אני חושב שמה שחסר זה בעיקר בעלי מקצוע, אם זה פסיכולוגים, יועצים, צריך לעזור למשפחות האלה כדי שהקליטה שלהן תהיה יותר טובה.

<ברוך גרשטיין: מצד שני יש גם בעיה של תרבות.

<ברוך גרשטיין: אתה יכול להביא את היד אל השוקת.

<ברוך גרשטיין: ובדיוק יש בחינת מגן, אבל אם המשפחה החליטה שהיא נוסעת עכשיו שבוע לתחרות קריקט באילת, אז הוא נוסע לתחרות קריקט באילת.

<ברוך גרשטיין: ואם המשפחה החליטה שהיא נוסעת חזרה לאיזה שבוע-שבועיים נופש לצרפת, אז היא נוסעת, והנושא הזה, של ההתאקלמות שלהם, ייקח עוד קצת זמן.

<ברוך גרשטיין: דבר אחרון שעשינו, אחד המנהלים שלנו, בשיתוף של כי"ח, של העירייה ושל כולם, בנינו משוב ועד ה-30 ביוני אנחנו רוצים לראות כיצד התלמידים תופסים אותנו.

<ברוך גרשטיין: כל המשאבים שנתנו להם – האם הם מרוצים, לא מרוצים וכל הדברים האלה.

<ברוך גרשטיין: ועוד דבר אחרון נוסף, זה נושא של סדנאות הורים, שלאט לאט, גם עם כי"ח וגם ברמה העירונית, סדנאות הורים במיוחד להורים של עולי צרפת.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: משרד הקליטה, שרי פייר.

<שרי פייר: אני מאד מתחברת לכל מה שנאמר פה.

<שרי פייר: המשרד בעצם מתכלל את החלטת הממשלה 2446 בנושאי חינוך, כפי שמאיה ציינה.

<שרי פייר: רציתי לציין שבאמת הנדבך הנוסף הוא המעטפת המשפחתית, ולשם כך, מי שבאמת צריך לתת את הטיפול זה הרשויות המקומיות.

<שרי פייר: המשרד יצא בקול קורא, גם בשנת 2015 וגם בשנת 2016.

<שרי פייר: למשל בשנת 2016 – 41 רשויות קיבלו תמיכה מהמשרד לצורך תחומים של תכניות לגיל הרך, חינוך בלתי פורמאלי, תרבות ואומנות, קשישים, דברים נוספים שפחות קשורים לכאן וגם קיץ של עברית, ברשויות שיש בהן מעל 50 ילדים בגילאי 5 עד 18.

<שרי פייר: דיברתם גם על לימוד העברית למבוגרים והתכנית שאתה הובלת, עודד, הנושא של הוואוצ'רים.

<שרי פייר: הבנו שבעצם העלייה מצרפת, אמנם ההחלטה מדברת גם על יוצאי אוקראינה ובלגיה, אבל זה מאד בולט לגבי עולים מצרפת, כשחלק מהחיים שלהם הם חוזרים לנהל – בעיקר אבי המשפחה – חוזר לנהל לעתים בצרפת, ונתנו להם אפשרות ללמוד עברית בצורה נוספת לאולפן.

<שרי פייר: או במקום אולפן או בתוספת לאולפן.

<שרי פייר: בינתיים זה כדור שלג שצובר תאוצה ואני מקווה שכפי שנאמר פה, הדברים גם יתמשכו.

<שרי פייר: אתה ביקשת להדגים על שתי רשויות – על נתניה ואשדוד – אז כדי לסבר את האוזן, נתניה קיבלה בימים אלה תמיכה של 350,000 שקלים לטובת התכניות שאני דיברתי עליהן כרגע; ואשדוד קיבלה סכום דומה, לא אשדוד קיבלה 232,000 שקלים, שאלה בהחלט סכומים מכובדים.

<שרי פייר: שאלה כאן חברת הכנסת לגבי ילדים ונוער בסיכון, וזה באמת איזו שהיא אשליה שבאים כולם מצרפת ממעמד גבוה.

<שרי פייר: אנחנו רואים בהחלט היסחפות לכיוון של מקומות פחות נורמטיביים, ולכן גם במסגרת החלטה 2446, ניתנו תכניות לילדים ולנוער בסיכון.

<שרי פייר: גם מערכות תמיכה משלימות באינטרנט וגם תכניות אחר הצהריים.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: דניאל חפץ, עמותת עמי.

<דניאל חפץ: שלום.

<דניאל חפץ: אנחנו גם מעורבים בנושא החינוך.

<דניאל חפץ: שמחתי לשמוע את התכניות, אבל הם מייצגות באופן חלקי את העלייה מצרפת.

<דניאל חפץ: להערכתי פחות מ-10% מהתלמידים לומדים במסגרות האלה ויש הרבה בתיכונים העירוניים, אם זה בירושלים, באשדוד, בנתניה.

<דניאל חפץ: יש דברים שצריך להזכיר אותם: הנושא של שנות אולפן, שבשנה הראשונה יש סל גדול, שמסתיים.

<דניאל חפץ: בשנה השנייה הוא עדיין קיים, אבל הוא מוקטן ואנחנו יודעים שבתום השנה הראשונה התלמידים לא שולטים מספיק בשפה וזה משהו שאנחנו מקבלים מהשטח, שחסרות שעות אולפן בשנה השנייה לעלייה ושצריך לתגבר את הנושא הזה.

<דניאל חפץ: אגף תלמידים עולים מפעיל המון תכניות ואפשר לראות את זה באתר האגף, אבל אני כבר שנים מבקש לקבל דיווח על כמה בפועל התלמידים העולים מצרפת משתתפים בתכניות האלה, כמה הם מותאמים.

<דניאל חפץ: לצערי, אנחנו יודעים שזה מתקיים פה ושם ומתקיים לפעמים בהרבה, אבל יש גם עדיין הרבה מאד' תלמידים שלא נהנים מהתכניות האלה.

<דניאל חפץ: זה יכול להיות שפשוט לא הוגשה בקשה על ידי המנהל בזמן, כדי שזה יהיה במסגרת שלו.

<דניאל חפץ: יש המון תירוצים, אבל סליחה שאני אגיד את זה ואני אגיד את זה בכל זאת, אולי בצורה שבעיני חלק מהאנשים זה לא ימצא חן וזה לא ישמע מכובד – ההרגשה שלי היא שיש הרבה דברים בחלון הראווה, וכשנכסים לחנות אומרים לך חסל במלאי, או שזה לא מתקיים או שזה כבר עבר, או שזה כבר לא מתאים לתנאים.

<דניאל חפץ: אז באמת יש הרבה תכניות.

<דניאל חפץ: אני חושב שהוועדה יכולה לבקש ממשרד החינוך, מאגף תלמידים עולים, שייתן דו"ח עדכני, לא מלפני שנתיים או שלוש, כמה תלמידים עולים מצרפת משתתפים בפועל בכל התכניות שהוא מציע, כי באמת יש הרבה תכניות.

<דניאל חפץ: מהשטח אני יודע שלא שמעטים משתתפים בהן וזה לא אחיד.

<דניאל חפץ: שלא יביאו גם תמונה מבית ספר מסוים או מעיר מסוימת, צריך לראות את כל התמונה ואנחנו יודעים שהתלמידים מפוזרים בהרבה מקומות.

עודד פורר: תודה.

<דניאל חפץ: אני מבקש גם יותר גמישות בנושא של התכניות האלה, כי כדי לקיים אותן יש כללים מאד נוקשים ואז זה - - -.

<דניאל חפץ: רצו לקיים את התכנית, השעות לא מתאימות, מספר התלמידים בדיוק – צריך כך וכך תלמידים וחסרים אחד שניים אז זה לא מתקיים.

<דניאל חפץ: דברים כאלה, שצריך לדעת לעגל את הפינות כדי שלא ניפול לנושא של נוער בסיכון, שאנחנו לצערנו גם יודעים שהוא קיים.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: ענת נחמיה לביא, הפורום הציבורי לכפרי הנוער והפנימיות.

<ענת נחמיה-לביא: שלום.

<ענת נחמיה-לביא: אני רוצה קודם כל להודות על היוזמה ועל קיום הדיון.

<ענת נחמיה-לביא: שתי הערות עקרוניות.

<ענת נחמיה-לביא: אני מייצגת שותפות פילנתרופית שמקדמת את כפרי הנוער והפנימיות בישראל, ודווקא מהנקודה של הפילנתרופיה, אני שמחה שבחרת להתחיל במנהלי כפרי הנוער, כי כפרי הנוער וכל מה שהם עושים בנושא של קליטת עלייה זה מודל, ואני לא חושבת שהמדינה רואה את זה היום כמודל.

<ענת נחמיה-לביא: ולכן ההצעה הראשונה שלנו – יש כאן

<ענת נחמיה-לביא: מערכת שכבר יודעת לקלוט עלייה, עוד הרבה לפני קום המדינה ואנחנו רואים, דווקא כגוף פילנתרופי אנחנו רואים שהרבה פעמים, כדי לעשות את הייעוד שלה בקליטת העלייה, היא נעזרת בפילנתרופיה כי המדינה לא נותנת מספיק.

<ענת נחמיה-לביא: חבר הכנסת פורר, אתה בעצמך מהשיחות איתנו יודע למשל שמשרדי ממשלה מעבירים תקציבים לרשויות ואת כפרי הנוער הם לא רואים, למרות שכפרי הנוער לפעמים עושים עבודה לא פחותה מהרשות המקומית, בטח בנושא של ילדים ונוער בסיכון.

<ענת נחמיה-לביא: אז זו בקשה אחת שלנו, לראות, ללמוד את מה שקורה בכפרי הנוער בקליטת עלייה.

<ענת נחמיה-לביא: ראינו כאן מודלים שונים ומעניינים, שילוב של אקסטרני ופנימייה, שילוב של מסלולים נפרדים ומסלולים משותפים, ויש כאן הרבה מה ללמוד לפני שמפתחים תכניות חדשות.

<ענת נחמיה-לביא: זו הערה אחת.

<ענת נחמיה-לביא: הערה שנייה - וגם על זה דיברנו, חבר הכנסת פורר, כשהיית מנכ"ל משרד הקליטה - בפגישה עם שמואל אבואב - שיתוף הפעולה הוא קריטי, לא רק הבין משרדי אלא הבין מגזרי, גם לחברה האזרחית ואנחנו רואים כאן, וגם לפילנתרופיה – יש רצון ויש תפקיד לקחת חלק בקליטת עלייה.

<ענת נחמיה-לביא: שיתוף הפעולה הבין משרדי – חינוך, רווחה ועוד משרדים רלבנטיים – אולי שולחן עגול שאפשר ליזום דרך הוועדה הזאת, כדי לקדם את המשימה הספציפית של העלייה הצרפתית, אני חושבת שהיא קריטית, כי כמו שחבר הכנסת אלאלוף אמר, הרבה גופים עובדים לפעמים בנפרד, לפעמים תוך שיתוף פעולה חלקי, אבל שיתוף פעולה מלא יוביל למציאות הרבה יותר טובה בתחום הזה.

<ענת נחמיה-לביא: תודה.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: רצית לדבר אדוני, מה שמך?

<פטריק ביתן: כן, בהחלט.

<פטריק ביתן: שמי פטריק ביתן, אני סטודנט לדוקטורט בסוציולוגיה וחינוך באוניברסיטת בן גוריון - - - מיל.

<פטריק ביתן: בשנת 1977 עליתי לארץ מצרפת ובשנים ההן היה רק הנסי-פרנסה בירושלים, - - - אז זה מנהל בית הספר והסוכנות היהודית.

<קריאה: עליית הנוער.

<פטריק ביתן: כן.

<פטריק ביתן: מה שכן, אני חושב שמכל מה שנאמר כאן, מה שלא נאמר שלדעתי הוא חיוני, זה שהדור הוותיק של עולים מצרפת יעזרו לדור היותר צעיר.

<פטריק ביתן: אני חושב שזה דבר שבמסגרת מה שחבר הכנסת אלאלוף הציע, דבר שבאמת באותה מסגרת אינטגרטיבית יכול להיות.

<פטריק ביתן: מה שהיה ולהערכתי גם עלה כרגע, שיש קשר ישיר בין הצלחת הקליטה של הורים, קרי: דיור ועבודה, לבין הצלחה של הקליטה של הילד.

<פטריק ביתן: הדבר השני שגם עלה, שלהערכתי הוא גם מרכזי, זה כל הנושא הזה של מה קורה עם אותם ילדים לאחר מכן בצבא, ולכן ההצעה הקונקרטית היא ליצור מסגרת של מעטפת של סוג של חונכות, שתעזור לאותם הילדים ואני נתקל בלא מעט כאלה שקשה להם המעבר לצבא.

<פטריק ביתן: ובסופו של דבר, אני חושב שמה שיש היום במשרד החינוך, שגם כן יכול להיות עם אותם ילדים, זה ליצור מצב שתוך כדי הלימודים הם יהיו מעורבים בפעילות קהילתית חברתית.

<פטריק ביתן: בתקופה שלי זה היה המשמר האזרחי.

<פטריק ביתן: להערכתי זה דבר שיכול להיות ושיכול גם לעזור להם, אבל לא פחות חשוב, וזה גם היה בדור שלי, שכבר בצרפת אנחנו התחלנו בתהליך של הכנה קליטה וזה לא התחיל אך ורק בארץ.

<פטריק ביתן: אני חושב שאינטגרציה שפשוט בשורה התחתונה הדור הוותיק יעזור לדור הצעיר ולדאוג לעבודה של ההורים, ודאי גם לדיור שלהם, זה מה שבסופו של דבר יאפשר לאותם התלמידים להיקלט.

<פטריק ביתן: אני חושב שקבוצת הסיכון היא אותם התלמידים מכיתה ט' עד י"ב.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: ראשית אני מודה לך שיזמת את הדיון ואני חושב שהדיון הוא מאד חשוב.

מרדכי יוגב: אני כל פעם מקפיץ אותו, גם בוועדת העלייה והקליטה, לקליטה של כלל העולים.

מרדכי יוגב: בשנת 2015 עלו מעל 31,400 עולים.

מרדכי יוגב: ביום העצמאות מסרו מספרים נוספים.

מרדכי יוגב: זה המספר הרשמי שידעתי, ועם צפי בשנת 2016 ל-40,000, כשהורידו את הצפי ל-33,000 שמתממש, וכרגע אני יודע על כ-60% וזו בעיה שלנו, של קליטה לא מספקת.

מרדכי יוגב: כשם שוועדת העלייה והקליטה זה לעניינים מעשיים, אני סבור שאנחנו צריכים לפנות גם למשרד ראש הממשלה, ואני אומר את זה כקואליציה - לא מצאתי שם שיש סמנכ"ל או מנכ"ל שמבין שזה – איך אני אומר – קול דודי דופק, ו-8,000 מצרפת, 8,000 מחבר העמים זה שתי גלויות חזקות, מה שנקרא, שמתדפקות על דלתותינו ועוד 16,000 מכל העולם, עד ה-19 מתימן והמספרים האחרים, 1,000 מפה ו-800 משם.

מרדכי יוגב: זה תקופה שאסור לנו לפספס.

מרדכי יוגב: זה אחד הערכים היותר משמעותיים בציונות.

מרדכי יוגב: בשביל זה באנו לפה ואנחנו מחויבים לאלה שמתדפקים על דלתותינו.

מרדכי יוגב: זו ההחלטה של מדינת ישראל.

מרדכי יוגב: אני גם חושב שמערכת החינוך – ופה אני כבר מתמקד בוועדת החינוך – היא אולי המערכת היותר מאורגנת, שהרי כל ילד מגיל – אלא אם כן מעונות – ומשרד הכלכלה נמצא שם עד גיל 3 – אבל מגיל 4 עד גיל 18 ואנחנו היינו רוצים שזה יהיה עד גיל 21, נמצא שם.

מרדכי יוגב: רוצה לומר כל מנהל שהגיע לתיכון בנתניה או הגיע לגן ילדים ברמת גן – הוא היה צריך מיד לתת דיווח ממוחשב, שהיה מתוכלל בכל המערכות והיו מורידים וואוצ'ר פר-קפיטה לכלל הצרכים, בכך שאם יש 30 נערות או נערים או ילדים מצרפת, אז יהיה לזה תקן של מגשר ולכל אחד מהם יהיה פר-קפיטה אולפן עד שלוש שנים, וואוצ'ר לתנועת נוער או למועדון או למתנ"ס, עד שלוש שנים וארגז כלים שמאפשר לו.

מרדכי יוגב: אם הוא בגיל המתאים לקראת גיוס, ואנחנו מכירים גם מקרים פרטניים יותר מהעדה הצרפתית, שנער בסיכוי עצום או נערה בסיכוי עצום הופך לנער בסיכון מכמה סיבות או רק אחר כך מתגלים הכישרונות שלו, אבל הוא לא הצליח לגשר בין י"א-י"ב לצה"ל, או לשירות לאומי או לבגרות או למעבר בגרות.

מרדכי יוגב: לכן אני חושב שאנחנו צריכים לייחס דיון מקיף יותר, כי הדיונים פה קורים על ההסמכה של רופאי השיניים מצרפת, ואני לא מזלזל בזה, אבל יש גם פסיכולוגים ויש גם בעדה האתיופית ויש ויש ואנחנו חייבים להבקיע את זה לכלל ילדי העולים, שהמדינה תבין שיש פה שנים של הזדמנות.

מרדכי יוגב: אז כמובן להתייחס ספציפית לבעיה של עולי צרפת, גם קהילה גדולה וגם צורך גדול, אבל גם לפתוח את רחב יותר לכלל העולים.

מרדכי יוגב: גם עוד עניין למשרד החינוך: חובה למשל בקיץ זה ומי פה נציגי משרד החינוך, סליחה?

מרדכי יוגב: מה השם?

<מאיה שריר: מאיה שריר, מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים.

מרדכי יוגב: כן, אני חושב ואולי אתם עושים את זה, אבל נראה לי חובה שבהשתלמויות הקיץ הזה, תהיה יחידה מיוחדת לכלל המנהלים והמורים, לתשומת הלב לכלל ילדי העולים, מכלל המגזרים, איך מורה באופן הבין אישי מראיין, יודע מה קורה אצלו בבית ויודע להגיד למנהל ולמנהל המחוז מה עוד צריך ולתבוע עוד שעות או עוד אולפן בשבילו ולתת תמונת ראי מהצד לעובדים סוציאליים לדוגמא.

מרדכי יוגב: אני הזדעזעתי, בתור סגן ראש מועצה, שבאדם יש עובדת סוציאלית על 250 משפחות.

מרדכי יוגב: הייתי בבנימין.

מרדכי יוגב: הזדעזענו גם בוועדת העלייה והקליטה לפני כחודש, ואתה הרי מכיר את הנושא מצוין, שבראשון לציון יש עובדת סוציאלית לקליטה ל-600 משפחות עולים.

מרדכי יוגב: איך היא מגיעה אליהם בכלל?

עודד פורר: היא לא מגיעה.

מרדכי יוגב: אם כן אני מדבר פה על ראייה מדינתית ועל חסר בחינוך.

<יהודית גידלי: זה לא שונה ביחס לגבי משפחות ישראליות.

מרדכי יוגב: יכול להיות, אבל אנחנו יודעים הרי שלעולה יש את אותו קושי גדול של המעבר העצום ושל השינוי התרבותי ושל היכולת שלו להתמודד.

מרדכי יוגב: אז תמיד אפשר להגיד אף פעם לא היה, אבל זו חובתנו, אנחנו מדינה חזקה.

מרדכי יוגב: חובתנו היום להושיט את היד ולתת את ארגז הכלים הזה, ובצד החינוכי א' להתייחס והייתי שמח שיהיה עוד דיון על כל ילדי העולים בכללותם, שיפרשו בפנינו פה את כלל הילדים במערכת והצפי, וכך שכלל המנהלים והמורים בהשתלמויות הקיץ הקרוב והבא אחריו, יהיו יחידה מחייבת, וכך גם אם יש חומרים שניתנים בפילנתרופיה של דרך אגב מינהל ההתיישבות, לחינוך התיישבותי, אז בהחלט ללמוד מהנעשה שם ולקחת מודלים של התייחסות אל התלמידים הנמצאים שם ומי שעולה ללא עורף, איך משרד החינוך - - -

עודד פורר: צריך - - -

מרדכי יוגב: אני אסיים בזה.

מרדכי יוגב: מי שעולה ללא עורף משפחתי, אם הוא פה בתכניות נעלה או בתכניות אחרות, או שהעורף המשפחתי אינו מספיק חזק כי זיהו שהאבא בכלל עם חצי רגל חזרה בצרפת, כי הוא לא מצליח לסיים את הפנסיה או לעבוד, אז איך משרד החינוך או כלל הגורמים מצליחים להמשיך איתו לפחות עד גיל 21, עוד כמה שנות גישור פה, כדי שהמערכת הזאת – ואין אחרת – היא זאת שרואה את 99% מילדי ישראל.

מרדכי יוגב: ולכן למערכת החינוכית יש פה משקל מאד גדול, ואם חסר תקציב בעניין, אז איך אנחנו גם את זה מצביעים כלפי משרד ראש הממשלה, כי זאת הזדמנות שאסור – קול דודי דופק – אסור שזה ייפול לנו בין הידיים.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: אגב, יש פה נציג מהמינהל לחינוך התיישבותי?

<יואל גרומבק: אני.

עודד פורר: יש לך עוד משהו להוסיף לפני שאנחנו מסיימים, כי אני רוצה לסכם את הדיון.

<יואל גרומבק: כן, אני אשמח.

<יואל גרומבק: שמי יואל גרומבק, רפרנט צרפת במינהל.

<יואל גרומבק: אני רוצה להתמקד חזרה בנושא של התכניות המיוחדות של המינהל, לטובת המתבגרים שמגיעים עולים לארץ.

<יואל גרומבק: למי שלא יודע, אנחנו מטפלים בכפרי נוער, ישיבות תיכוניות - - -

עודד פורר: ברור, ברור.

<יואל גרומבק: אולפנות וארבעת המקומות שמכינים לבגרות הצרפתית נמצאים בכפרי נוער שלנו.

<יואל גרומבק: אני רוצה לציין שני דברים.

<יואל גרומבק: אחד, הנושא הפנימייתי הוא נושא שמאד מאד עוזר לקליטה של התלמידים ולא משנה באיזו מסגרת.

<יואל גרומבק: מעצם זה שהם חיים בשותפות עם ילדים ישראלים, רכישת השפה היא הרבה יותר מהירה ויותר טובה וההצלחה נמצאת.

<יואל גרומבק: אני רוצה שניזהר משני דברים.

<יואל גרומבק: אחד, לא להתפזר יתר על המידה.

<יואל גרומבק: היום יש ארבעה מקומות שמכינים בגרות צרפתית, מעבר לבעיות של קבלת אישור מטעם השגרירות ומשרד החינוך הצרפתי כדי לקדם עוד מקומות נוספים על מה שדובר כאן.

<יואל גרומבק: מעבר לבעיות הללו, צריך מאד להיזהר לא להתפזר עוד ועוד ונראה לי שעדיף להתמקד בארבעת המקומות הקיימים, לחזק ולשפר מה שיש לשפר בכל אחד מהם בכל תחום ותחום, ו - - -

<אילנה טישלר: ולהתמחות בבגרות עולים.

<יואל גרומבק: ואולי, אם יש ילדים ברשויות מסוימות שזקוקים לזה, דווקא לתגבר מערך הסעות או דברים כאלה ולא להתחיל להתפזר בעוד ועוד מקומות, כי גם ככה לא קל למקומות לגייס, כמו שנאמר, וגם צריך מיומנות מיוחדת כדי לעשות את זה, ולא כל בית ספר יידע לעשות את זה; ולחזק את ההשתלבות של התלמידים דרך כפרי הנוער.

עודד פורר: תודה.

עודד פורר: חברים, ראשית אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לדיון.

עודד פורר: אני אציין מוטי, רק בהקשר למה שאמרת, אני מצטרף לעניין הזה.

עודד פורר: העובדה שהעלייה בעלייה היא ברורה בשנים האלה ואני חושב שיש פה הזדמנות שמדינת ישראל עלולה להפסיד אותה.

עודד פורר: בסופו של דבר אנחנו צריכים להפוך את המאזן – מתוך 14.5 מיליון יהודים בעולם, רק 6-6.5 מיליון גרים בישראל.

עודד פורר: צריך להפוך את המאזן הזה שהרוב יחיו בארץ.

עודד פורר: אבל כן צריך להבין בהקשר הזה איך נראית מפת העולם של העולם היהודי.

עודד פורר: הקהילה היהודית הכי גדולה באירופה נמצאת בצרפת – חצי מיליון יהודים, הם פה, הם רוצים לעזוב את צרפת.

עודד פורר: אחד מכל צרפתי שני, לא קשור אם הוא יהודי או לא, שוקל הגירה מצרפת, קל וחומר אם אנחנו מסתכלים על המספרים של היהודים ולצערי קמו בשנים האחרונות קהילות צרפתיות במקומות שלא היו קודם: באנגליה, בקנדה ולו בגלל שהם יודעים להקל על הקליטה שלהם בתחומים שאנחנו לא הגענו אליהם.

עודד פורר: כמו שנגע בזה אריאל, לא רק בנושא החינוכי, זה נכון, אבל אנחנו התכנסנו פה כדי לדון על העניין החינוכי.

עודד פורר: אני רק אוסיף שעולי צרפת גם שונים קצת מעולי המערב, אם אני משווה את זה לקהילה היהודית השנייה בגודלה, אם זה אנגליה, שאגב כשמגיעים עולים מאנגליה ומארצות הברית הם חיים בתל אביב, הם לא יודעים עברית.

עודד פורר: הם לא צריכים, כי בתל אביב אתה מסתדר מצוין עם אנגלית, אין שום בעיה.

עודד פורר: צרפתית – אולי בנתניה כבר אפשר להסתדר לבד בלי ללמוד, אבל גם כאן אנחנו מדברים על דור ההמשך ועל הילדים בבתי הספר ובהחלט יש כאן בעיה.

עודד פורר: אני צריך לסכם ואני רוצה לסכם את הדיון הזה גם עם איזה שהן החלטות לסיכומים שיצאו בסיכום כתוב של הוועדה.

עודד פורר: ראשית, הוועדה קוראת לממשלת ישראל להאריך ולתגבר את החלטת הממשלה 2446, שעוסקת בקליטת עלייה מאזורים שבהם באמת אנחנו רואים מספרי עולים הולכים וגדלים, ובהקשר הזה להפעיל את התכניות החינוכיות כבר החל מהקיץ הקרוב ולא לחכות עוד פעם לסוף השנה, עם אישורי התקציב וכו', ולהקדיש לזה מה שנדרש לצורך כך.

עודד פורר: כלקח גם מיישום אותה החלטה, הוועדה קוראת לממשלה ולמשרד החינוך להקים ועדת תיאום לעניין הזה ולעניין אותה החלטת ממשלה והיישום שלה ברמה החינוכית, שתכלול את משרדי הקליטה והחינוך בוודאי, אבל גם נציג לארגוני העולים מצרפת, שיידע להביא את הבעיות מהשטח וגם לבתי הספר שבהם יש את מספר העולים הגבוה ביותר.

עודד פורר: אתם צריכים לשמוע מה קורה שם מקרוב ולא רק כשמגיעים כאן לוועדה.

עודד פורר: בהקשר הזה לשקול ולבחון אוספת מסלולי לימודים מקצועיים בהקשר העלייה - - -

<אריאל פיקאר: אגב, יש אחד בירושלים.

עודד פורר: אני מדבר על תוספות בעניין הזה.

עודד פורר: לטפל בנושא ההכרה לגמול למורים הצרפתים ובאישור התעודות למורים הצרפתים.

עודד פורר: הכוונה פה למורים שעושים ומטפלים גם בבגרות הצרפתית.

עודד פורר: הוועדה פונה למשרד החינוך להרחיב את נושא סל האולפן לתלמידים אל מעבר לשנתיים הראשונות.

עודד פורר: הנושא הזה הוא דרוש, הוא חשוב והוא קריטי וגם מבחינת משאבים, אני בטוח שהוא יוזיל משאבים במקומות אחרים, שהתלמידים יוכלו לקבל את אותו תגבור בעברית.

עודד פורר: הוועדה קוראת למשרד לבחון את המודל של הבגרות הצרפתית המשולבת גם במקומות כמו נתניה ואשדוד, על מנת לתת פתרונות בהקשר הזה.

עודד פורר: בנוסף, הוועדה קוראת למשרדים לבחון הכרה מיוחדת של כפרי הנוער, עם תקצוב ייעודי כמו רשויות מקומיות.

עודד פורר: צריך להבין שחלק מכפרי הנוער מתפקדי כרשות מקומית לכל דבר.

עודד פורר: זאת אומרת הם ממש הרשות המקומית באותו מקום ותקצוב נוסף יאפשר להם גם לקלוט יותר תלמידים.

עודד פורר: יש לומר שהחלטה 2446 הובילה לתוספת ולעשייה מוגברת בתחום הזה, אבל זה לא מספיק וצריך להבין שהתוספת הזו תידרש עוד יותר בהמשך, גם אם לא יהיה גידול בעלייה, כי מספרי העולים שעלו בשנים האחרונות, אתם תראו אותם במערכת החינוך רק בשנים הקרובות.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: הישיבה נעולה.