ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 270, 2016-10-05 08:30

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אמסלם: בהזדמנות זו אני רוצה לאחל לכולם שנה טובה וגמר חתימה טובה.

דוד אמסלם: על סדר-היום: תקנות היערות, שזה הסיפור שהתחלנו אותו לפני כמעט כשנה, לדעתי.

דוד אמסלם: בדיון האחרון ביקשתי שנציגי המשרדים יישבו ביניהם, ויסגרו לנו את כל הסיפור של התקנות.

דוד אמסלם: אני מתכוון לעשות את הפגישה הזאת הפגישה האחרונה.

דוד אמסלם: אני לא מתכוון לעשות עוד פגישה בעניין.

דוד אמסלם: זימנתי גם את מנכ"ל משרד החקלאות, אבל כרגיל הוא לא הגיע.

דוד אמסלם: כנ"ל המשרד לכלכלה.

דוד אמסלם: אני מתכוון לשבת - כבר קבעתי פגישה עם מנכ"ל הכנסת.

דוד אמסלם: לא ייתכן שאני מזמין מנכ"ל, והבן אדם חושב שהוא יותר מדי חשוב מכדי לבוא לכנסת.

דוד אמסלם: לא בשבילו.

דוד אמסלם: אולי השר שלו יגיע – יזמין אותו - ודאי הוא יבוא לישיבה, אבל הכנסת - לא בשבילו להגיע.

דוד אמסלם: זה פחיתות כבוד.

דוד אמסלם: שולחים איזה פקיד.

דוד אמסלם: לכן אני רואה את זה כחוצפה ועזות מצח של המנכ"לים שהוזמנו.

דוד אמסלם: אני מתכוון לעשות לזה סוף.

דוד אמסלם: אני יושב עם מנכ"ל הכנסת.

דוד אמסלם: אני לא מתכוון להמשיך לנהל ישיבות כשזה המצב.

דוד אמסלם: לא אצלי.

דוד אמסלם: אז היות שאני לא רוצה לפזר את הישיבה, כי יש פה הרבה אנשים שבאו מרחוק, והנושא הוא כבד, ואני מקבל כמעט על בסיס יומי בין 40 ל-50 הודעות, כולל בחג.

דוד אמסלם: אני לא רואה בחג - פתחתי בסוף החג את הטלפון, ראיתי קרוב ל-150 הודעות רק בראש השנה.

דוד אמסלם: אז תבינו מה קורה לאנשים בשטח, מה קורה לאנשים שסובלים מהבעיה הזאת.

דוד אמסלם: אני אעביר את זכות הדיבור קודם כל למשרד החקלאות.

דוד אמסלם: אם לא אצא מפה מסופק, אשב עם היועץ המשפטי שלי, והוא יתקין את התקנות, שלפי ראות עיניי, אגיש את זה לחתימת השר.

דוד אמסלם: ירצה - יחתום.

דוד אמסלם: לא ירצה - לא יחתום, ובזה אני גומר את האירוע.

דוד אמסלם: אני לא עובד כאן כדי לעשות ישיבות.

דוד אמסלם: זאת לא העבודה שלי.

דוד אמסלם: העבודה היא להביא תוצרת.

דוד אמסלם: בבקשה, משרד החקלאות.

<חגי שניר: אנחנו ומשרד להגנת הסביבה סיימנו את העבודה על התקנות.

<חגי שניר: סגרנו בינינו את כל ההערות – גם שלכם וגם שלנו.

<חגי שניר: יש לנו שני נוסחים מוכנים.

<חגי שניר: כיוון שהעברנו לכם אותם מאוחר, הבנתי שאתה מעדיף להסתכל על המהות ולא על כל סעיף וסעיף בנפרד.

<חגי שניר: אציג בשלושה שקפים את מה שעשינו, כדי שכולנו נבין את המטרה.

<חגי שניר: בעצם עשינו פעולות במקביל: בתחום החקיקה עסקנו ברשיון כריתה, הובלה וקנסות מינהליים, ובתחום ההסדרה הוצאנו קולות קוראים – הגנת הסביבה הוציאה, לתמיכה ב- - - זמניים, לתמיכה בפתרונות קצה, ויש לנו נוהל עבודה והכנה לתמיכה בהובלה ובריסוק, כך שמבחינת המשימות, יש לנו ארבע משימות שכבר הושגו, בגדול, ועוד שתיים שהן בישורת האחרונה – הקנסות ונוהל התמיכה בהובלה ובריסוק.

דוד אמסלם: מה זה הישורות האחרונה?

דוד אמסלם: הרי בישיבה האחרונה דיברנו לסגור את זה, שהחקלאי הוא בעצם, אל"ף, אחראי על הסיפור הזה.

<חגי שניר: זה בצווים.

<חגי שניר: זה מה שאני מסביר עכשיו, אני מסביר עכשיו את התהליך.

<חגי שניר: התהליך קושר את המגדל מאל"ף ועד תי"ו על שמו, והוא זה שפונה לקבל את הרשיונות – לא בא כוחו ולא שולחו ולא אחד אחר.

<חגי שניר: יש לו כמה אפשרויות.

<חגי שניר: הוא בעל המטע החקלאי.

<חגי שניר: הוא המגדל.

<חגי שניר: יש לו שלוש אפשרויות: או לרסק במקום, ואז הוא צריך להביא לנו הסכם עם הקבלן שמרסק, להוכיח את הריסוק בשטח באופן פיזי.

<חגי שניר: הוא לא מקבל רשיונות הובלה, ואנחנו מפקחים על זה בשטח, והוא גם יקבל מענק דרך הקול קורא שאנחנו מוציאים.

<חגי שניר: שתיים, קצת יותר מורכב – ההובלה לאתר מסודר, ששם יבוצע הריסוק.

<חגי שניר: הוא צריך להביא לנו במעמד רשיון הכריתה את ההסכם עם האתר המאושר, את ההסכם עם הקבלן שעושה לו את העבודה – גם את הכריתה וגם את ההובלה – והוא כבר צריך להגיש בקשה לרשיון הובלה, ולעמוד בכל התנאים של ההובלה, כלומר לדעת אילו משאיות נוסעות, אילו נהגים נוסעים, ובאילו ימים נוסעים, ולאן נוסעים ומה הכמות.

<חגי שניר: נקודה שלישית היא הובלה לשימוש אחר.

<חגי שניר: דיברנו בתקנות על שימוש של הפקת אנרגיה, למשל, שלאו דווקא מרסקים, אז גם כן – הסכם עם הקבלן שמבצע את העבודה, בקשה להובלה ואישור על השימוש העתידי, כלומר אם יש מתקן שקולט.

<חגי שניר: אלה שלוש האפשרויות שעומדות בפני המגדל.

שולי מועלם-רפאלי: ויש גם סנקציות שתענינה בהמשך השקפים שלך על כל אחת מהנקודות האלה?

<חגי שניר: הסנקציות הן בקנסות ובעבירות המינהליות.

שולי מועלם-רפאלי: אני שואלת, האם הקנסות והעבירות המינהליות הם גם עם ההובלה וגם עם הריסוק?

<חגי שניר: וגם עם הכריתה, כן.

<חגי שניר: בגדול, רשיון ההובלה, כשהמגדל מגיש אותו, הוא מגיש אותו במועד הבקשה לכריתה.

<חגי שניר: הוא צריך לכלול, כפי שאמרתי, את כל פרטי היעד, פרטי המוביל והמועדים המבוקשים.

<חגי שניר: לאחר מכן מונפק לו רשיון.

<חגי שניר: על הרשיון הוא מופיע כבעל הרשיון, המגדל.

<חגי שניר: מופיע מקור העץ – מאיזה מטע הוא הגיע, מספר רשיון הכריתה שמשויך אליו, כדי שנדע לקשר את זה, והיעד והמועד שבו הוא מוביל.

<חגי שניר: הבקרה שאנחנו עושים על זה, זה אישור של האתר שקולט את הגדם.

<חגי שניר: על הרשיון הוא צריך לחתום, שהוא קיבל וכמה קיבל – נותן איזו תעודה, ויש לנו גם הפיקוח והבקרה בשטח עצמו, במטע עצמו ובדרכים שמובילות לאתרים שקולטים.

<חגי שניר: אז בגדול, התהליך מתחיל מהגשת בקשה על-ידי המגדל, שבה אנחנו קושרים אותו עד היעד הסופי, בדיקת תנאי סף – אם הוא עומד בתנאי הסף, הוא מקבל את רשיון הכריתה וההובלה, אם צריך, והבקרה נעשית תוך כדי התהליך בדרך ליעד הסופי.

<חגי שניר: בגדול, תפרנו את כל הקשרים שאמורים להיות כדי שלא יהיה מצב שיהיו מקרים שלא נוכל לתפוס אותם.

דוד אמסלם: זה מה שביקשנו מההתחלה.

דוד אמסלם: הלאה.

דוד אמסלם: מה הסנקציות?

<חגי שניר: תקנות העבירות המינהליות – אפרת תדבר.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: אנחנו הבהרנו את התהליך.

דוד אמסלם: זה מה שביקשנו מתחילת הדרך, שהאחריות היא על החקלאי, שהוא יצרן הגדם עצמו.

דוד אמסלם: בבקשה, לגבי הסנקציות.

<אפרת אביאני: אפרת אביאני, היועצת המשפטית של משרד החקלאות.

<אפרת אביאני: ברגע שהוועדה תאשר את התקנות, את צו הכריתה ואת צו ההובלה, הם יהפכו לעבירות על פקודת היערות.

<אפרת אביאני: הדרך שאנחנו בדרך כלל אוכפים עבירות על חיקוקים שבאחריות משרד החקלאות זה הטלת קנסות מינהליים.

<אפרת אביאני: כדי להטיל קנס מינהלי על עבירה שכבר נקבעה, צריך להתקין תקנות עבירות מינהליות לפי חוק העבירות המינהליות.

<אפרת אביאני: זה חוק באחריות שרת המשפטים.

<אפרת אביאני: התקנות הללו כבר הוכנו.

<אפרת אביאני: כבר נקבע קנס מינהלי לכל אחת מהעבירות שאמורות להיות בצווים הללו, וכבר בוצעו כל הפרוצדורות, נינה הסכמת השר, כל מה שצריך לפי חוק העבירות המינהליות.

<אפרת אביאני: הנוסח מוכן ומאושר ומתואם עם משרד המשפטים, כך שאפשר יהיה גם להגיש את התקנות האלה, שמוכנות כטיוטה.

דוד אמסלם: מה גובה הקנס?

<אפרת אביאני: צריך לדעת, שיש כבר תקנות עבירות מינהליות על עבירות של כריתה ללא רשיון.

<אפרת אביאני: הן כבר קיימות.

<אפרת אביאני: אנחנו בעצם מתקנים את התקנות הקיימות.

<אפרת אביאני: יש לנו לעניין הובלה של עץ בוגר מסוג הדר או אבוקדו 1,000 ליחיד לכל עץ או 2,000 לתאגיד לכל עץ, ולעניין גזעים וגדמים, שזה לא לפי גזעים אלא לפי משקל, זה 2,000 ₪ ליחיד לכל טונה או חלק ממנה או 4,000 ₪ לתאגיד לכל טונה או חלק ממנה.

<אפרת אביאני: זה כמובן משהו שנקבע גם בשים לב לקנסות שכבר קבועים היום בתקנות העבירות המינהליות בהקשרים של יערות, ובהתאם לרף הענישה הכללי שמקובל העבירות מינהליות, אבל כמובן זה יצטרך לעבור אישור ועדה, אז אם יש לוועדה הערות לגבי גובה הקנס.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי שלנו ראה את הדברים הללו?

<תומר רוזנר: הגיע בסוף שבוע שעבר.

<תומר רוזנר: עברנו על זה באופן כללי.

<תומר רוזנר: יש לנו הערות כלליות.

דוד אמסלם: אתה תסגור אתם את ההערות?

<תומר רוזנר: אני רוצה חלק מהדברים להעלות כאן.

דוד אמסלם: בבקשה.

<תומר רוזנר: קודם כל, אני חייב לציין שמקריאה ראשונית של הנוסחים, חלה התקדמות רבה בהגשמת הרצונות של חברי הוועדה לגבי הדברים.

<תומר רוזנר: לא נתייחס כרגע להערות נוסח כאלה או אחרות שנעביר למשרדים כמובן; אתייחס לכמה עניינים עקרוניים.

<תומר רוזנר: אני רק רוצה לציין, שצריך להעביר לוועדה את מכתבי השרים יחד עם טיוטות התקנות השונות - גם את מכתבי שר החקלאות ושר האוצר והגנת הסביבה, שלא הוגשו.

<תומר רוזנר: מה שכבר צויין בישיבה הקודמת על-ידי יושב-ראש הוועדה - בכוונת הוועדה לבקש קיום ישיבה משותפת עם ועדת החוקה, חוק ומשפט לאישור הדברים בהינף אחד.

<תומר רוזנר: לכן אנחנו מבקשים, שהדברים יוגשו במקביל; לא לחכות שהוועדה הזאת תאשר את התקנות, ואז להגיש את התקנות של העבירות המינהליות, את ההצעה, אלא להגיש את כל שלושת הסטים של התקנות כמקשה אחת.

<תומר רוזנר: נקיים, יושב-ראש הוועדה לקח על עצמו לתאם ישיבה משותפת עם ועדת החוקה, שבה כל ועדה תפעיל את סמכותה בנפרד, אבל הישיבה תהיה ישיבה משותפת, לכשתאשר ועדת הפנים.

<תומר רוזנר: באותה ישיבה משותפת ועדת החוקה תאשר - כך אנו מקווים - את הקנסות המינהליים.

<תומר רוזנר: אעיר את ההערות העקרוניות שיש לנו לגבי הצווים והתקנות של העבירות המינהליות.

<תומר רוזנר: הן לא רבות.

<תומר רוזנר: השאלה הראשונה שאנו רוצים לשאול היא לגבי השימושים.

<תומר רוזנר: אתם מציינים בטיוטת התקנות, שאתם מציעים שני שימושים אפשריים.

<חגי שניר: אתה מדבר על כריתה?

<תומר רוזנר: כן.

<תומר רוזנר: אתם מציינים שני שימושים אפשריים, שזה או ריסוק בשטח או הובלה ליעד פינוי.

<תומר רוזנר: השאלה, אם אין שימושים נוספים שאפשריים מבחינת המגדל, כלומר שאלה רק שני השימושים האפשריים.

<חגי שניר: אנחנו ציינו פינוי לאתר טיפול, איסוף או מתקן לשם ריסוק, שימוש להפקת אנרגיה או כל שימוש מועיל אחר, או ריסוק במטע.

<חגי שניר: ניסינו לכלול את כל האפשרויות שאנחנו יודעים היום שקיימות לשימושים בעץ, במיוחד כל שימוש מועיל אחר שיכול לתת מענה.

<חגי שניר: או ריסוק או פינוי.

<חגי שניר: אין משהו אחר שאפשר לעשות עם העץ.

<חגי שניר: אם הוא יישאר, הוא לא יישאר.

<תומר רוזנר: נקודה נוספת, בעקבות הדברים שאמר מר שניר – כמובן, הדברים שהוא אמר אמורים לבוא לידי ביטוי בתקנות.

<תומר רוזנר: גם לגבי הריסוק בשטח צריך להיות הסכם, כפי שהוא אמר, וזה דבר שלא בא לידי ביטוי בנוסח שלפנינו לפחות.

<תומר רוזנר: ההערה המהותית ביותר שלנו היא לגבי נושא יעד הפינוי.

<תומר רוזנר: אתם מדברים על אתר מוסדר או מאושר או דבר כזה, אבל זה לא בא לידי ביטוי בתקנות.

<תומר רוזנר: נאמר שהתקנות נכנסו לתוקף.

<תומר רוזנר: אתם רוצים שתוך 45 יום התקנות ייכנסו לתוקף.

<תומר רוזנר: מה קורה ביום ה-46?

<תומר רוזנר: אני עכשיו רוצה לכרות פרדס.

<תומר רוזנר: מה קורה?

<תומר רוזנר: מה אני צריך לומר לכם?

<תומר רוזנר: אין הרי אתרים כרגע.

<חגי שניר: שאלה טובה.

<חגי שניר: זה בתהליך, זה קורה.

<חגי שניר: הגנת הסביבה יתייחסו לזה.

<תומר רוזנר: אתם מדברים על עבירות פליליות, אדוני.

דוד אמסלם: אנחנו מצפים לקבל תשובות טובות, לא שאלות טובות.

דוד אמסלם: אנחנו מבקשים להבין, אם היעד הוא ריאלי בכלל.

דוד אמסלם: בבקשה, אלון.

<אלון זסק: אלון זסק, סמנכ"ל משאבי טבע, הגנת הסביבה.

<אלון זסק: כבר היום יש שני אתרים מוכנים שיכולים לקלוט מחר בבוקר.

<אלון זסק: גם למועצה עצמה, מועצה אזורית מנשה, יש אתר שיכול לקלוט כבר עכשיו - חוף כרמל יכולים לקלוט.

<אלון זסק: כפי שחגי הזכיר, יצאנו בקולות קוראים.

<אלון זסק: אנחנו צופים שיהיו חמישה-ששה אתרים בזמן הקרוב.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: ב-45 יום אתם מאורגנים על האתרים?

דוד אמסלם: אומר לך גם למה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, כשיבוא החקלאי ויבקש את הרשיון, אנחנו צריכים להעמיד אותו במצב הגיוני.

דוד אמסלם: לא לומר לו: תאכל את הגזם.

דוד אמסלם: אומר לך מה המשמעות – שהוא חייב להביא את המרסקת.

דוד אמסלם: אין לו ברירה אחרת.

דוד אמסלם: זה לא דבר שאני פוסל אותו.

דוד אמסלם: אבל בגדול, זו האופציה היחידה שיש לו.

<צביקה כהן: או לא לכרות.

דוד אמסלם: זה תמיד נכון.

שולי מועלם-רפאלי: אבל השאלה, אם לשם אנחנו רוצים ללכת.

דוד אמסלם: אגב, יש עוד אופציה – שהוא לא יגדל בכלל, אז הוא לא צריך בכלל לכרות.

<צביקה כהן: אם זה מה שאתה חושב, בסדר.

<ישראל דנציגר: לשם אנחנו לא חותרים.

<צביקה כהן: אתה לחצת עלינו להגיע לצו.

<צביקה כהן: הגענו.

<צביקה כהן: כשרוצה לכרות אבוקדו בצפון - לא יודע לאן יפנה אותו.

דוד אמסלם: אני שואל כרגע את אלון, האם אתם סגורים מבחינת

דוד אמסלם: כם בקטע הזה.

<אלון זסק: אומר שוב – כרגע יש לנו שני אתרים, אנחנו צופים שיהיו בין 5 ל-6 בטווח המיידי.

<אלון זסק: גם הוצאנו על זה את הקול קורא לתמיכות, גם עשינו כנסים.

<אלון זסק: יש אנשים שמעוניינים בחומר הזה.

דוד אמסלם: אין בעיה.

<אלון זסק: מכיוון שמדובר בסופו של יום בשוק חופשי, וכל אחד יעשה הטוב בעיניו, כלומר סביר להניח שמועצה אזורית מנשה בתור זו שסובלת רוב הזמן, מן הסתם יש לה אחריות, והיא פתח את האתר לכל דכפין.

דוד אמסלם: אבל שכחת שהצו הזה הוא צו ארצי.

דוד אמסלם: הוא לא רק להם.

<אלון זסק: נכון, אבל יש עוד אתרים, כמו אתר בקריות.

<אלון זסק: יש אתר בחוף כרמל.

<אלון זסק: יש אתר שם, יש אתר בעמק חפר.

שולי מועלם-רפאלי: דרומה.

שולי מועלם-רפאלי: מה המענה לרחובות?

<אלון זסק: יש עמק חפר, יש התעניינות בחבל מודיעין.

<תומר רוזנר: אנחנו מדברים על 45 יום.

<תומר רוזנר: מה זה התעניינות?

<צביקה כהן: השאלה אם אפשר, שבפריפריה, צפונית לחדרה או צפונית לכרמל, נגיד, התקנות ייכנסו לפועל לא 45 יום אלא 100 יום?

<צביקה כהן: משהו כזה.

דוד אמסלם: כמה זמן, לדעתך, צריך כדי שתהיה פריסה ארצית?

<אלון זסק: שוב - זה שוק חופשי.

<אלון זסק: אני לא יכול היום לדעת, האם מישהו ירצה לפתוח את האתר שלו, ולקבל את העצים האלה או לא.

<אלון זסק: זה מסחרי.

<אלון זסק: בכרמיאל יש מפעל שהיום מקבל 15,000 טון.

<אלון זסק: כלומר יש פריסה, יש שוק, יש מתעניינים.

<אלון זסק: יש אנשים שרוצים את זה.

<אלון זסק: לדעת באופן בטוח- - -

<תומר רוזנר: זה אתרים שצריכים רשיון עסק?

<תומר רוזנר: זה אתרים שבפיקוח?

<אלון זסק: זה אתרים שצריכים להיות מוסדרים.

<תומר רוזנר: איפה מוסדרים?

<אלון זסק: ברשיון.

<תומר רוזנר: של מי?

<אלון זסק: של המועצה המקומית.

<אלון זסק: חוף כרחל, למשל, יש לו רשיון.

דוד אמסלם: אסביר.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: מבחינתי, אמרתי שהבנץ' מרק זה הסיפור של הריסוק.

דוד אמסלם: אין לי שום בעיה.

דוד אמסלם: מישהו שרוצה לכרות – מצדי שכולם רק ירסקו את הגזם, יפזרו את זה עם קומפוסט.

דוד אמסלם: לי אין בעיה עם זה.

דוד אמסלם: תתקדם.

דוד אמסלם: כלומר גם אם אין אתרים מבחינתי, זה בסדר.

דוד אמסלם: התקנות עדיין- - -

<תומר רוזנר: אני לא חושב שזה כך.

דוד אמסלם: יש לו שתי אופציות: או לרסק.

<תומר רוזנר: אבל אם הוא לא צריך את זה?

<חגי שניר: האופציה של הריסוק בשטח היא מאוד-מאוד יקרה.

דוד אמסלם: ריסוק גזם זה דבר שבאופן בסיסי טבעי.

דוד אמסלם: מה שהייתי מצפה מכל אחד לעשות זה לפזר אצלי.

דוד אמסלם: זה קומפוסט.

דוד אמסלם: זה דבר חיובי.

דוד אמסלם: זה לא דבר שהוא מפריע לו בשטח.

דוד אמסלם: אם אספר לו שאני כבר מרסק ושם את זה אצלו חינם, הוא יסכים.

קריאה: לא.

דוד אמסלם: למה לא?

דוד אמסלם: קודם כל, זה גורם לו לפחות מים להשקיה, לקומפוסט, להכול.

<חגי שניר: מבחינת הכמות, דיברנו עם מדריגי ההדרים.

דוד אמסלם: שיפזר לשכנים שלו.

<חגי שניר: את הגזם הרך, את הענפים והעלים, הוא מרסק בכל מקרה ומפזר בשטח.

<חגי שניר: וזה מה שדיברת – חיפוי הקרקע וחיסכון במים.

<חגי שניר: הרסק עצמו והשורשים הם החלק הבעייתי שהתוספת הזו – אל"ף, היא מאוד מייקרת לו את התהליך; בי"ת, הוא לא צריך אותה, כי היא יכולה לגרום לו אפילו למחלות קרקע שעדיין אין לו.

<חגי שניר: לכן הם אמרו שזה מאוד נזיל.

<חגי שניר: לא בכל מטע אפשר יהיה לרסק ולפזר בשטח - גם בכלל הכדאיות הכלכלית אבל גם בגלל היבט אגרונומי.

<חגי שניר: לכן חייבים להשאיר אופציה שנייה.

דוד אמסלם: אני לא מכיר היבט אגרונומי.

דוד אמסלם: אני גם לא חושב שמרסקים את השורשים.

דוד אמסלם: זה לא הסיפור.

<חגי שניר: אין ברירה היום.

<חגי שניר: ה- - - לא פשוט לפזר אותם אחר כך בין כל הגידולים.

<חגי שניר: לכן הפתרון של הריסוק, הוא לא פתרון – חוץ מזה שהוא מאוד יקר – אם משהו יקר, מחר בבוקר יברחו לי.

<תומר רוזנר: תקנה שהציבור לא יכול לעמוד בה.

<חגי שניר: כן.

<חגי שניר: יברחו משן.

יעל כהן-פארן: זה מחזיר אותנו לשאלת האכיפה.

<חגי שניר: גם זה.

<חגי שניר: יש אכיפה.

<תומר רוזנר: מה לוח הזמנים?

<תומר רוזנר: מכיוון שאני מבין שהאחריות היא על המשרד להגנת הסביבה בנושא הזה, ועל הרשויות המקומיות – לתת את רשיונות העסק.

<אלון זסק: כבר היום יש שני אתרים שמוכנים.

<אלון זסק: אני מניח שבטווח הזמן של האישור ו-45 יום יהיו עוד ארבעה שמוכנים לקלוט.

<אלון זסק: בי"ת, גם צריך לזכור שזה עונתי.

קריאה: ואז האישור של רשיון ההובלה יהיה רק לאתרים האלה?

<אלון זסק: כן.

<תומר רוזנר: מתי מתחילה העונה?

<אלון זסק: בערך מנובמבר עד אפריל.

<אלון זסק: יש שמועות עקשניות על זה שהם הקדימו את העונה, כי הם ידעו שדודי עובד מהר, אז ידעו שהולך להגיע צו.

דוד אמסלם: עזוב, תומר.

דוד אמסלם: גם הגזם מבחינתי זה האופציה.

דוד אמסלם: אפשר כמעט לרסק הכול.

דוד אמסלם: לא מרסקים שורשים.

דוד אמסלם: שורשים זה סיפור אחר בכלל.

דוד אמסלם: יש מכונה נפרדת להוצאת שורשים.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: זאת לא הבעיה.

דוד אמסלם: התעסקתי בעסק הזה עשרים שנה.

דוד אמסלם: שורשים זה סיפור אחר לגמרי.

דוד אמסלם: קניתי מכונה מיוחדת, שנוכל להגיע לשורשים, לפרק אותם.

דוד אמסלם: זה דבר שלא שווה כלום.

<תומר רוזנר: מה עושים עם זה?

דוד אמסלם: כלום.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

דוד אמסלם: זה לא הסיפור.

דוד אמסלם: הסיפור זה הגזם.

דוד אמסלם: מבחינתי, זה בסדר.

דוד אמסלם: גם העלויות שמדברים עליהן כאן, הן לא בשמיים.

דוד אמסלם: אפשר להזמין רסקת ליום אחד, ולתפור הכול.

<אלון זסק: נזכור שיש עוד 6 מיליון שקלים בקולות קוראים למרסקות שהוציא משרד החקלאות.

<אלון זסק: יצא כבר, שתיים אושרו.

<צביקה כהן: מה שאנחנו מוציאים, אנחנו מאשרים.

דוד אמסלם: אני רוצה להציע לכם משהו, אלון.

דוד אמסלם: היום לכל הערים חייב להיות – מי שגוזם הכי הרבה, זה- - - אסור להם להביא את זה למטמנה, אז הוא בכל מקרה פותח אתר.

דוד אמסלם: צריך להכריח אותם, לקבל את האתר הזה במחירים שאתם תפקחו עליהם, ואתם תשפו אותם בגין קניית המרסקת עצמה.

דוד אמסלם: אגב, זה מה שעשיתי פה – רכשתי באמצעות

דוד אמסלם: כם את המרסקת ב-50%.

דוד אמסלם: היא עלתה מיליון שקל אז.

דוד אמסלם: אתם שיפיתם בחצי מיליון, ופתחתי מחירון לכל הסביבה – מי שרוצה, זה המחיר.

דוד אמסלם: אז אין אופציה אחרת.

דוד אמסלם: הם לא יכולים לשלוח את זה למטמנה.

דוד אמסלם: לפי חוק, אסור להטמין.

דוד אמסלם: אם יש מפעל שרוצה – אהלן וסהלן.

דוד אמסלם: אני בעמדה שקודם כל המדינה מסדירה את מה שהיא רוצה, אז אתה יכול לבוא במגע עם מספר - צפון, מרכז, ירושלים, דרום, לסגור אתם את הסיפור הזה, לשפות אותם בגין מרסקות גדולות שהן בעצם - ואחרי זה – חופשי.

דוד אמסלם: מי שרוצה מפעל – אהלן וסהלן.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: זה מה שאני הייתי עושה.

דוד אמסלם: ככה אני סוגר את זה באופן הוליסטי ונכון והגיוני וחכם.

דוד אמסלם: אבל מבחינתי כרגע, 45 יום זה בסדר.

דוד אמסלם: מצדי, שירסקו.

<תומר רוזנר: מכל מקום, צריך לקשור בגוף התקנות לנושא של האתרים המוסדרים, כפי שאמר מר שניר בסקירה שלו.

<תומר רוזנר: חייב להיות ברור שמדובר באתר פינוי מוסדר.

דוד אמסלם: ודאי.

<תומר רוזנר: שיש לו רשיון.

<תומר רוזנר: זו הערה מהותית.

<צביקה כהן: לא הבנתי.

<תומר רוזנר: צריך להיות כתוב שיש לו רשיון.

דוד אמסלם: הוא יסדיר לך את הערים.

דוד אמסלם: תתקדם.

דוד אמסלם: 45 יום.

דוד אמסלם: אם לא, שירסק.

<נטע דרורי: נטע דרורי מהמשרד להגנת הסביבה - אני רוצה להעיר.

<נטע דרורי: לגבי הנושא של האתרים המוסדרים הסברנו, שבהחלט יכול להיות מצב שהאישור יינתן לשימוש שהוא לא העסק טעון רישוי אלא לשימוש משני בבנייה להקמת גדר.

<נטע דרורי: כל זמן שזה תואם את הדין, כלומר השימוש הוא לא בלתי-חוקי, לא בהכרח זה שימוש שטעון רישוי.

דוד אמסלם: אני מקבל את ההערה.

דוד אמסלם: לא כל עסק טעון רישוי.

<תומר רוזנר: אם המבקש מציין מטרה כזו, צריך לדרוש שהמקום שהוא מפנה אליו, יש לו רשיון.

<תומר רוזנר: זה כל מה שאנחנו אומרים, וצריך לציין את זה בתקנות.

<תומר רוזנר: לגבי העבירות המינהליות, מוצעות כאן שתי עבירות – אחד פר עץ, ואחד - פר משקל.

<תומר רוזנר: אנחנו רואים בעיה עם שני סוגי העבירות – לא לגבי הסכומים אלא לגבי הפרקטיקה של העניין.

<תומר רוזנר: אחד, לגבי פר עץ, הרי ממילא כשהוא בהובלה, אנחנו כבר לא יודעים שהוא עץ, כי מן הסתם הוא לא שלם, אז אין טעם בעבירה של פר עץ – זה לא משהו שהוא פרקטי ואפשר לעשות אותו; ולגבי המשקל, השאלה היא שאלה פרקטית – איך הפקח יידע את משקל העצים.

<אלון זסק: הרי כל התארים המוסדרים – תלוי אילו סמכויות יש לפקחים.

<תומר רוזנר: שיגידו, איך הם מתכוונים לעשות את האכיפה.

<אפרת אביאני: כפי שחלקכם מכירים, למשרד החקלאות יש יחידת אכיפה, שנקראת יחידת הפיצוח.

<אפרת אביאני: יחידת הפיצוח אוכפת כל הזמן עבירות שעניינן תוצרת חקלאית, ויודעת גם לשקול.

<אפרת אביאני: היא יודעת.

<אפרת אביאני: זה לא כזה מסובך.

יעל כהן-פארן: כמה פקחים יש שם?

<צביקה כהן: לא קיבלנו תקנים לפיצוח.

יעל כהן-פארן: אז רת"ג יודעים לעשות את זה?

יעל כהן-פארן: הם יבצעו את זה?

<חגי שניר: אפשר להעריך משקל של משאית מלאה בעצים – לעשות המרה בין קובים לטונות.

<חגי שניר: זה לא משהו שבין 0 ל-100.

<חגי שניר: משאית זה 14 טון, 20 טון.

דוד אמסלם: קודם כל, גם היום שוקלים משאיות.

דוד אמסלם: אני היית שוקל.

דוד אמסלם: אגב, יש הרבה משקלים.

דוד אמסלם: אתה יכול לשלוח אותו לתוך האתר.

דוד אמסלם: הרי כל הסתם, כל משאית שמגיעה לאתר, מן הסתם – אתר פינוי אשפה - נשקלת.

דוד אמסלם: הוא משלם פר טונאז'.

<חגי שניר: אתה מדבר על מישהו שתפסו אותו על הכביש בלי רשיון.

<חגי שניר: איזה אתר?

דוד אמסלם: לא ציפיתי שהוא ייקח על המשאית שלו איזה משקל, וישים אותה – היא לא תעלה.

דוד אמסלם: מפנה אותו – ישר בוא אתי, סע אחריי, תעלה על המשקל.

קריאה: ואם הוא לא יסכים להישקל?

דוד אמסלם: שאלה אחרת.

דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס פה לתקנות.

דוד אמסלם: אני מניח שבסמכויות שלכם, לפקח יש סמכויות כמו שוטר, משהו שהוא אומר לאדם: סע אחריי – האדם חייב להישמע לו.

דוד אמסלם: אם לא, זו עוד עבירה.

דוד אמסלם: אחרת הוא ירצה לרשום לו דוח, יגיד: שלום על ישראל – נוסע.

דוד אמסלם: לכן אני מניח שפה סגרתם את זה.

דוד אמסלם: זה לא ישראבלוף.

<תומר רוזנר: אני לא בטוח שיש להם סמכויות כאלה.

<אפרת אביאני: אני יודעת להסביר על סמכויות יחידת הפיצוח.

<אפרת אביאני: אם מדובר על יחידה אחרת שאמורה לאכוף את זה – אני לא יודעת לתת תשובות.

דוד אמסלם: ביחידת הפיצוח, היום כשמישהו בא ועוקר עצים ללא רשיון, ותופס אותו פקח, אומר לו: סע אחריי – ההוא נוסע אחריו?

<אפרת אביאני: יש ליחידת הפיקוח סמכויות גם מכוח הסמכה של השר לביטחון פנים, גם סמכויות עיכוב.

<אפרת אביאני: לכן כל הנושא הזה- - -

דוד אמסלם: יש להם סמכויות עיכוב?

<אפרת אביאני: כן.

<אפרת אביאני: הם מושכים משאיות לחניונים ושוקלים, ובכל התיקים יש משקל.

<אפרת אביאני: זה ממש לא עניין מורכב.

<אפרת אביאני: זה משהו שהיחידה הזאת עושה בשגרה.

<תומר רוזנר: ומה ההתייחסות שלכם לנושא של העצים הבודדים?

<אפרת אביאני: בעיניי, הרעיון היה להבחין בין גזע עץ, עץ שלם, לבין גדמים.

<אפרת אביאני: הרעיון הוא, שאם זה מופיע כבולי עץ שלמים, יהיה קנס לכל בול עץ, ואם זה מופיע כגדמים, זה יהיה לפי טונה.

<אפרת אביאני: בעיניי, ההבחנה לא מסובכת.

<אפרת אביאני: זה עניין של יישום בשטח, כלומר כשיגיע התיק, והתובע או המפקח יצטרך לקבל החלטה, איזה קנס להטיל, אם לפי טונאז' – יש צילומים, יש ראיות, יש משקל, ומקבלים החלטה, אם צריך להתייחס לזה כאל בול עץ או כאל גדם.

<אפרת אביאני: זה לא מורכב.

דוד אמסלם: יש מצב שאתה יכול לכרות את העץ מלמטה, להעמיס אותו כמו שהוא על המשאית ולשלוח אותו.

דוד אמסלם: אתה מזהה יחידה.

דוד אמסלם: ויש מצב שאתה לא מזהה יחידה, כי ההוא כבר עשה לו בשטח כל מיני תיקונים.

<תומר רוזנר: הערה אחרונה שלנו - לא יודע אם היא כל כך חשובה, אבל כתוב פה שההובלה לא תהיה בימי ששי ושבת.

<תומר רוזנר: אנחנו חושבים שזה- - -

<אפרת אביאני: קיבלנו את ההערה.

דוד אמסלם: גם לא ביום הזיכרון ובחג העצמאות.

דוד אמסלם: עוד הערות?

<תומר רוזנר: לנו לא.

<תומר רוזנר: יש הערות נוסח, שנעביר כמובן.

דוד אמסלם: תסגרו את הסיפור – תעשו פיין טיונינג לגבי הנוסחים – זה פחות חשוב לי אלא המהות.

דוד אמסלם: אני רוצה לעבור עכשיו למשרד הביטחון.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אנחנו פה בעסק הזה סגרנו, פחות או יותר – עוד מעט נחדד את זה יותר – את היציאה.

דוד אמסלם: לגבי הכניסה, אני ביקשתי שאם תשבו גם עם משרד הכלכלה, ותסגרו את הסיפור של הפחמים כפוף להסכם אוסלו, שלא קונים מהם פחמים.

דוד אמסלם: מה עשיתם?

דוד אמסלם: משרד הכלכלה פה?

דוד אמסלם: משרד המשפטים פה?

דוד אמסלם: אתך דיברת בפעם האחרונה.

דוד אמסלם: ישבתם?

<תהילה רוט: תהילה רוט, משרד המשפטים.

<תהילה רוט: כפי שאז אמרתי, הנושא הועבר להתייחסות משרד הכלכלה לבחינה ראשונית.

<תהילה רוט: בהמשך, בשבוע שעבר התקיימה ישיבה, שבה לא לקח חלק משרד הכלכלה, אבל השר- - -

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: הוא היה עסוק, משרד הכלכלה?

דוד אמסלם: גם פה המנכ"ל לא בא.

<תהילה רוט: אנחנו ביקשנו את הזימון.

<תהילה רוט: זאת היתה החלטה של משרד הגנת הסביבה ומשרד החקלאות בנוכחות השרים.

<תהילה רוט: מה שאמרנו, שככל שיוחלט על קידום הליך חקיקה, צריך שזה יהיה בהובלת המשרד המקצועי.

<תהילה רוט: כמובן שמשרד המשפטים ילווה את זה ויהיה מעורב בזה, אבל צריכה להיות החלטה מקצועית בין המשרדים, איזה משרד ייקח על זה אחריות.

<תהילה רוט: ההחלטה של השר אריאל והשר אלקין היתה שתתבצע פנייה משותפת למשרד האוצר ומשרד הכלכלה לבחינת הנושא הזה.

<תהילה רוט: זה היה סיכום הישיבה שהתקיימה ביום ראשון בשבוע שעבר, נדמה לי.

<תהילה רוט: אשמח שמשרד הכלכלה או משרד החקלאות יעדכנו, מה היה מבחינתם ההקשר הזה.

<תהילה רוט: כמובן, שאנחנו נלווה וניקח חלק, אבל זה לא תחום שמשרד המשפטים כמשרד יכול להוביל.

דוד אמסלם: בסוף, שורה תחתונה אחרי כל מה שאמרת לי, זה משרד הכלכלה צריך להוביל את זה?

דוד אמסלם: זה מה שאת אומרת לי?

דוד אמסלם: או שאני צריך שראש הממשלה ינהל את הדיון הזה?

דוד אמסלם: יש מצב?

<תהילה רוט: או משרד הכלכלה או משרד האוצר.

דוד אמסלם: בדיון הקודם כמעט איבדתי את הסבלנות, כי כבר שנה אני מתעסק עם הסיפור הזה של הגדמים.

דוד אמסלם: ביקשתי – בשבילי זה עשר דקות.

דוד אמסלם: אני בעיריית ירושלים דבר כמו זה פותר בערך בחצי שעה, ולא – כמה אנשים לא עובדים בעירייה אחרי רבע שעה, כי אני מבין שהם לא רוצים לעבוד.

דוד אמסלם: זה בעולם המושגים שלי, ואני פקיד.

דוד אמסלם: אני לא חבר כנסת שבא מהירח; אני פקיד שלושים שנה.

דוד אמסלם: אצלי היו כללים.

דוד אמסלם: מי שלא עבד – הלך הביתה, כי התפקיד שלנו כפקידים הוא לשרת את הציבור.

דוד אמסלם: אגב, בטח לא אם אתה מפריע.

דוד אמסלם: מה שביקשתי הוא דבר קטן – תעשו ישיבה אחת.

דוד אמסלם: אמרתי: אם אתם רוצים – יש לי עוגיות בחדר.

דוד אמסלם: תסגרו את הסיפור הזה.

דוד אמסלם: תמצאו את הסעיף ששם צריך לשנות אותו כדי שלא יוכלו לקנות חזרה את הפחמים חזרה.

<תהילה רוט: הנושא הובא בפני השרים כי צריכה להיות כאן גם החלטה מקצועית של איזה משרד יקדם על המורכבויות.

דוד אמסלם: איזה משרד אמור לקדם את זה?

<תהילה רוט: להבנתי, או משרד הכלכלה, או, אם זה בהקשר של מכס, שזו תהיה הפלטפורמה, אז משרד האוצר.

<תהילה רוט: ככל שזה בהקשר של ייבוא, זה משרד הכלכלה.

<תהילה רוט: לכן, כדי שתהיה פנייה אליהם, אנחנו העלינו את זה בפני השרים הרלוונטיים, ועל המורכבויות גם שהנושא הזה מעלה, כהגדרה של ייבוא על כל ההשלכות שיש לזה, שאפשר לקדם את זה.

<תהילה רוט: ככל הנראה, אין מניעה משפטית, אבל זאת גם החלטה של מדיניות, שזה לא דווקא בסמכות משרד המשפטים לקבל אותה אם רוצים להגדיר מכסה של מוצרים מיהודה ושומרון.

<תהילה רוט: הנושא הזה הובא בפני השרים בהמשך לדיון, והם סיכמו, שהם יקדמו את הנושא הזה במעורבות כלל הגורמים הרלוונטיים.

<תהילה רוט: נראה לי שההצגה כאן כאילו זה לא נעשה או ניסיון לגלגל אחריות, היא לא משקפת את הדברים, לפחות מבחינתנו.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: משרד הכלכלה.

<דבי מילשטיין: עו"ד דבי מילשטיין, הלשכה המשפטית.

דוד אמסלם: אגב, זימנו את המנכ"ל שלכם.

דוד אמסלם: את יודעת למה הוא לא הגיע?

<דבי מילשטיין: הוא לא הגיע; הממונה על מדיניות ייבוא יושב פה.

<דבי מילשטיין: רציתי להבהיר מבחינת מונחים ומבחינת המערכת ההסכמית, ולהסביר לכם שאנחנו מדברים כאן על הסכם פריז.

<דבי מילשטיין: הסכם פריז בעצם ייצר מעטפת נכס בין השטחים לבין ישראל.

<דבי מילשטיין: לכן מבחינת החוץ, מה שקובע מבחינת הייבוא למדינת ישראל כולל השטחים, זה בעצם חוקי מדינת ישראל, או מדיניות הייבוא של מדינת ישראל.

<דבי מילשטיין: זה כלפי חוץ.

<דבי מילשטיין: מבחינת מעבר סחורות בתוך המערכת, קובע הסכם פריז, שיש חופש מעבר סחורות בין שני האזורים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: נתחיל לגבי הנכס.

<דבי מילשטיין: בכפוף לחוקים של שני הצדדים.

דוד אמסלם: מצוין.

דוד אמסלם: מדינת ישראל סוברנית לקבל החלטה, מה היא לא רוצה להכניס לארץ?

<דבי מילשטיין: מה שהיא לא רוצה לייבא למדינת ישראל, כולל המעטפת, היא סוברנית במובן של - מה שצריכים לקחת בחשבון במישור הזה זה ההסכמים הבין-לאומיים, שישראל חלק מהם.

דוד אמסלם: אבל אחרי שאתם לוקחים הכול בחשבון, היא סוברנית לקבל החלטה?

<דבי מילשטיין: בכפוף להסכמי ה-WTO.

דוד אמסלם: זה סותר?

<דבי מילשטיין: את החלק הזה של הבדיקה – מאחר שרק פנו אלינו בשבוע שעבר – עוד לא עשינו.

<דבי מילשטיין: יש פה גם עניין של מדיניות ייבוא – כמה אנחנו רוצים להיות סגורים מבחינת חוץ בתוך שטח מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה.

דוד אמסלם: איך זה נקרא?

<דבי מילשטיין: זה הבאת סחורות, לא ייבוא.

דוד אמסלם: תקראי לזה איך שאת רוצה.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים, בגדול, כבר שנה למנוע את הבאת הסחורות לישראל.

דוד אמסלם: איך את עושה את זה?

<דבי מילשטיין: מה שאני יכולה להגיד - לא עושים את זה דרך פקודת ייבוא וייצוא בצו ייבוא חופשי.

<דבי מילשטיין: לכן מבחינת הכלי המשפטי אני יכולה לומר לכם מה זה לא.

<דבי מילשטיין: זה לא זה.

<דבי מילשטיין: מבחינת הבאת סחורות, ומי אחראי מבחינת המעברים וכו', ממה שאני מבינה, זה המשרד המקצועי יחד עם המינהל האזרחי.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: איך זה נקרא?

דוד אמסלם: הרשות הפלסטינית לישראל - מה זה?

<גד אבידור: שיווק.

<גד אבידור: אני גד אבידור.

דוד אמסלם: מה התפקיד שלך?

<גד אבידור: קצין מטה לענייני מסחר ותעשייה במינהל האזרחי, משרד הכלכלה, המינהל האזרחי.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים למנוע מעבר סחורה מהרשות הפלסטינית לישראל.

דוד אמסלם: אם היה מדובר בחומר נפץ, איך היינו מגדירים את זה?

<גד אבידור: חומר נפץ לא עובר.

<גד אבידור: כל שיווק סחורה באשר הוא עובר דרך מעברי סחורות מסודרים.

<גד אבידור: שם מתבצע בידוק ביטחוני.

דוד אמסלם: אגב, איך אתה- - -

<גד אבידור: לא אני אמון על זה.

דוד אמסלם: מי מגדיר איזו סחורה נכנסת לישראל מהרשות?

<גד אבידור: כל סחורה נכנסת באשר היא.

שולי מועלם-רפאלי: נניח, אם ירצו להכניס מעטפות עם אנטרקס, זה גם יכול להיכנס?

שולי מועלם-רפאלי: מה זה התשובה המטופשת הזאת?

דוד אמסלם: האם יש הגבלה כלשהי של הכנסת סחורה מהרשות לישראל?

<גד אבידור: יש הגבלה בתחום הייבוא.

דוד אמסלם: תחליטו - זה ייבוא או העברה?

<גד אבידור: אני מסביר.

<גד אבידור: בתחום הייבוא, אם אנחנו מייבאים חומרי גלם, כי אז יש לנו פיקוח ומגבלה.

<גד אבידור: חומרי גלם שנכנסים מחו"ל אל עבר הרש"פ- - -

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מדברים רש"פ.

<גד אבידור: אם תרצה תשובה יותר מקיפה על עניין הכנסת הסחורה עצמה מהרש"פ לעבר ישראל, נוכל לתת כאן מענה באמצעות המינהל האזרחי.

דוד אמסלם: אני לא בא כרגע בסיפור של המינהל האזרחי אלא בזה של משרד הכלכלה.

דוד אמסלם: ככה הפנתה אותי דבי אליך.

דוד אמסלם: אלא אם כן אתה אומר: זה לא קשור אליי.

<גד אבידור: אני מדגיש את מה שדבי אומרת:

<גד אבידור: אנחנו יכולים להיות רגולטור על תחום הייבוא, כלומר כל מה שנכנס מעטפת מכס אחידה מבחוץ- - -

דוד אמסלם: לא על זה אני מדבר.

דוד אמסלם: אני מדבר לא על זה שסחורה נכנסה מחו"ל לרש"פ דרך ישראל.

דוד אמסלם: אני מדבר, מה היחסים בסחורה שעוברת בין הרש"פ לישראל?

דוד אמסלם: מי אחראי שם?

דוד אמסלם: אתה אחראי על הנושא, לא?

<גד אבידור: אני לא אמון על נושא של בידוק ביטחוני.

דוד אמסלם: עוד לא בידוק ביטחוני.

<גד אבידור: זה כפוף להסכמי פריז.

<גד אבידור: זו לא עבודה של לבוא ולבדוק יום-יום במחסומים.

יעל כהן-פארן: אבל מי מחליט מה מעבירים ומה לא?

דוד אמסלם: אני שואל ברמה העקרונית.

דוד אמסלם: אני לא מצפה שתפתח עכשיו את כל הסכם פריז.

דוד אמסלם: אתה ענית לי, מה קורה אם נכנסת סחורה מחו"ל גם ליהודה ושומרון.

דוד אמסלם: אנחנו לא שם.

דוד אמסלם: אני שואל, מה קורה אם יש מפעל וופלים ברמאללה, ורוצה למכור אותם לרמי לוי.

דוד אמסלם: מישהו מדבר אתו, או יכול לשלוח חופשי?

דוד אמסלם: שלח את הסחורה - לא חשוב מה?

<גד אבידור: אני לא הכתובת.

דוד אמסלם: אם אתם לא הכתובת, משרד המשפטים, אז מי הכתובת?

<תהילה רוט: אנחנו חשבנו שנושא לש כניסת מזון לישראל - יכול להיות שגם אם ההגדרה המשפטית לא תהיה ייבוא בדיוק, אבל אפשר להחיל הוראות מתחום הייבוא, כמו שעשינו אגב השאלה על הוופל בחוק המזון על הבאת סחורה מאיו"ש לישראל.

דוד אמסלם: הוופל נכנס?

<תהילה רוט: לא.

<תהילה רוט: הוופל - אנחנו מחילים הוראות של ייבוא מזון על הבאת סחורה מאיו"ש בהקשר של מזון.

<תהילה רוט: גם אם זה לא נופל למונח הרגיל של ייבוא, ויכולות להיות השלכות מדיניות להגדרת הבאת הסחורה כייבוא, ככל שלא נרצה להגדיר את זה ייבוא מטעמים כאלה ואחרים, אפשר להחיל סט של הוראות על הבאת סחורה כזו, כמו שעשו במזון, כמו שהיה בפקודת בעלי חיים.

<דבי מילשטיין: החקיקה שהשתמשו בה היתה החקיקה של מזון.

<דבי מילשטיין: זה לא היה בתוך חקיקה של ייבוא.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: אני עוסק כאן בדבר שמדהים אותי כל הזמן.

דוד אמסלם: הרי ביקשתי, תהילה, ממך, להביא לנו תוצאה.

דוד אמסלם: כרגע שימי לב מה קורה פה סביב השולחן.

דוד אמסלם: אני, לפי תפישתי, אפשר לבוא מזווית המזון או המוצר עצמו, ואפשר לבוא מזווית התהליך של המוצר.

דוד אמסלם: אני מניח שמדינת ישראל היתה עומדת על הרגליים, ולא היתה מאשפרת למכור וופלים מורעלים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: הייתם מוצאים את הדרך תוך שתי דקות, כי יכול להיות שכל אחד פה היה אוכל את הוופל.

דוד אמסלם: לכן זה היה מטריד אותו.

דוד אמסלם: אבל יש מוצר שכשהוא בסדר כשלעצמו, אבל התהליך של הייצור שלו מסוכן למדינת ישראל, וזה בדיוק המוצר שאנחנו מדברים עליו.

דוד אמסלם: כאן, בגלל שאנחנו לא גרים באזור, זה פחות מטריד אותנו.

דוד אמסלם: יש הסכמי לונדון.

דוד אמסלם: יש הסכמי פריז.

דוד אמסלם: אני שאלתי, אלא אם כן אבקש עכשיו לקבל חוות דעת חיצונית, לשכור יועץ משפטי חיצוני של הוועדה, שייצר לי אלטרנטיבה, כי יש משרד משפטים, אם לא עם מאות עורכי דין, שלא נותן לי את התשובה.

דוד אמסלם: יש משרדים עם מחלקות שלמות של יועצים משפטיים, שלא נותנים תשובה.

דוד אמסלם: יכול להיות שאני צריך לשכור את שירותיו של ויינרוט, שייתן לי תשובה פה.

<חגי פלמר: הילדים שלנו מתים.

<תהילה רוט: אני חושבת שניתנה תשובה.

<תהילה רוט: המכשול הוא לא בהקשר של השאלה המשפטית.

<תהילה רוט: אנחנו חשבנו שלכאורה אפשר להחיל על זה, למרות המורכבות של הסכמי פריז ולמרות העניין שזה לא ייבוא, אפשר להחיל הסדר בדומה לייבוא על הכנסת פחמים לישראל, אבל מכיוון שזו שאלה עם השלכות מדיניות ושאלה מקצועית, מי שצריך לקבל את ההחלטה הזו זה לא אנחנו כמשרד המשפטים אלא הגורמים המקצועיים והמדיניים האמונים הדבר.

דוד אמסלם: הגורמים המקצועיים יושבים סביב השולחן הזה כבר שנה.

דוד אמסלם: יש פה מנכ"ל איכות הסביבה, שהוא מגיע, יש פה משרד הכלכלה, שהמנכ"ל שלהם לא מגיע, כי זה מיותר לו.

דוד אמסלם: אין לו זמן לבעיות הקטנות האלה.

דוד אמסלם: יש כאן משרד החקלאות, יש כאן איכות הסביבה.

דוד אמסלם: יש פה ועדה, יש פה משרד המשפטים.

דוד אמסלם: איזה עוד גורם מקצועי אני צריך להביא לפה?

דוד אמסלם: יש פה משרד הביטחון.

דוד אמסלם: יכול להיות שאת משרד החינוך אני צריך להביא לפה גם.

דוד אמסלם: איזה גורם מקצועי לא יושב פה בשולחן?

<חגי פלמר: תבוא לילה אחד אצלנו עם הילדים.

<חגי פלמר: הבת שלי יוצאת החוצה בבוקר - אחרי שתי דקות היא יוצאת, כולה מסריחה.

<חגי פלמר: תבואו לגור לילה אחד אצלי במצפה אילן.

<חגי פלמר: אחרי זה נראה אם תשבו פה כל כך הרבה ימים, כל כך הרבה חודשים, תחפשו פתרונות, תחפשו מה לעשות.

<חגי פלמר: מה אגיד לבת שלי היום כשאחזור?

<חגי פלמר: שמשרד המשפטים לא הצליח למצוא פתרון לדבר הזה?

<חגי פלמר: זה מטורף לגמרי.

<חגי פלמר: אני אזרח מדינה.

<חגי פלמר: אני מתבייש שזאת המדינה שלי.

<חגי פלמר: לפני 11 שנה עזבנו את המרכז, הלכנו להקים ישוב.

<חגי פלמר: עזבנו את כל הטוב שהיה לנו, במירכאות.

<חגי פלמר: מה אני צריך להסביר לבת שלי היום בצהריים?

<חגי פלמר: ששוב לא הצלחתי להביא לה פתרון לזה שהיא תצא בבוקר, ותוכל ללכת כמו שצריך בישוב שלה?

<חגי פלמר: שהיא לא תוכל לצאת אחרי הצהרים לשחק כדורסל?

<חגי פלמר: הבן הגדול שלי, שלא יכול לעשות כושר לפני הצבא?

<חגי פלמר: די, מספיק עם זה.

<חגי פלמר: אתם לא נורמליים.

<חגי פלמר: תסגרו את הדבר הזה.

<חגי פלמר: ששר הביטחון ילך ויגמור את המפחמות האלה כבר.

<חגי פלמר: זה בלתי-נסבל.

<חגי פלמר: הרבה דברים אחרים הרבה יותר מטופשים אתם מצליחים בדקות למצוא פתרונות.

<חגי פלמר: אבל זה שנה שלמה.

<חגי פלמר: יושב-ראש ועדה יושב ארבע פגישות.

<חגי פלמר: אנחנו באים לפה כמו מטומטמים, משקיעים שעות על גבי שעות.

<חגי פלמר: זה בלתי-נסבל.

<חגי פלמר: חברים, דודי כבר שעה מנסה להבין, מי אמור לפתור את זה.

<חגי פלמר: די.

<חגי פלמר: אי-אפשר לחיות יותר.

<חגי פלמר: אני לוקח את המשפחה שלי, ולצערי הרב אני עוזב את מצפה אילן.

<חגי פלמר: אסביר לרונה רמון למה ישוב על שם בעלה – זהו, נגמר.

<חגי פלמר: אין ישוב.

דוד אמסלם: בואו נתקדם.

דוד אמסלם: תהילה, אני מנסה לחתור לפתרון; לא לפרוצדורה.

דוד אמסלם: הגורמים המקצועיים הם פה.

דוד אמסלם: אסביר למה אני מתכוון.

דוד אמסלם: ברגע שזה עובר את המשרד לאיכות הסביבה, השר לאיכות הסביבה יחתום.

דוד אמסלם: ברגע שזה עובר את משרד החקלאות, שר החקלאות יחתום.

דוד אמסלם: ככה זה עובד.

דוד אמסלם: אני מחפש כל הזמן את הנתיב של הפתרון, אבל אני כל הזמן מתקדם צעד קדימה ושניים אחורה.

דוד אמסלם: לי בסוף חשוב דבר אחד – שיפסיקו לייצר שם פחמים, ובוודאי האבסורד, שאנחנו עוד רוכשים מהם את הפחמים שהורגים אותנו.

דוד אמסלם: זה דבר שלא נשמע לי הגיוני בכלל מתחילת הדרך.

דוד אמסלם: אם זה לא יעזור, אתעסק רק עם הצבא.

דוד אמסלם: אבל אני מנסה לייצר כרגע – כי הכול פה זה משפט.

דוד אמסלם: אין פה היגיון.

דוד אמסלם: הכול רק משפט.

דוד אמסלם: אז ביקשתי ממך – תבקשי מהם.

<תהילה רוט: חשוב לי לחדד – הבעיה היא לא כיום בשדה המשפטי.

<תהילה רוט: לכן העלינו את זה לרמת השרים, וביקשנו מהם את ההובלה, שיוחלט ביניהם ברמת המדיניות, מי הגורם שמקדם את זה, ומקבל את ההחלטות לגבי זה.

<תהילה רוט: זה עלה לשרים אריאל ואלקין.

<תהילה רוט: הנושא הוצף על היבטיו השונים.

<תהילה רוט: ההחלטה שלהם היתה לקדם את הנושא הזה תוך פנייה למשרד הכלכלה.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: אנחנו מתקינים פה תקנות.

יעל כהן-פארן: אבל יש לי שאלה.

יעל כהן-פארן: הייצור הזה של הפחמים הוא לא חוקי.

יעל כהן-פארן: זה כמו שייבוא של חלקים של מכוניות גנובות הוא אסור.

יעל כהן-פארן: את זה אתם אוסרים בחוק.

יעל כהן-פארן: היום בארץ אסור לייצר כך פחמים.

יעל כהן-פארן: מי ששם ערימה ושורף, זה לא חוקי.

יעל כהן-פארן: אותו דבר – המוצר הזה צריך להיתפס מבחינת ההגדרה שלו, להגדיר אותו כמוצר לא חוקי.

יעל כהן-פארן: אופן הייצור שלו הוא לא חוקי במדינת ישראל, לכן ישראל לא צריכה לקלוט כאלה פחמים.

<תהילה רוט: זה לא תחום האחריות שלי, אם כל מוצר שבמדינת האם שלו מיוצר בדרך לא חוקית הוא בהכרח- - -

יעל כהן-פארן: על זה צריך לדבר.

דוד אמסלם: תהילה, אני לא חוזר אחורה.

דוד אמסלם: אמרתי – אני כבר שנה סביב הזנב של עצמי.

דוד אמסלם: הרי אנחנו מחפשים תוצאה.

דוד אמסלם: פירקתי לכם את זה לפני כן – או המוצר לא חוקי, או תהליך הייצור שלו לא חוקי.

דוד אמסלם: אני אומר לך באחריות, שאם היה מפעל כזה במדינת ישראל, לא היינו צריכים את הדיון.

דוד אמסלם: המנכ"ל לאיכות הסביבה היה סוגר אותו, ואם לא, היו באים כמה שוטרים, ועוצרים את הבן אדם, כמו כל זיהום אוויר שאתה עושה.

דוד אמסלם: לכן יש שתי אופציות.

דוד אמסלם: אני לא בוחר לכם מה.

דוד אמסלם: לכן אתם משפטנים דגולים.

דוד אמסלם: אתם צריכים להביא את התוצאה – אם אתם רוצים להביא את זה דרך המוצר, אם אתם רוצים להביא את זה דרך התהליך.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: אני רוצה דבר אחר – שלא ימכרו את המוצרים האלה במדינת ישראל – תעשו את זה איך שאתם רוצים.

דוד אמסלם: בגלל שאתם כל שניה מכדררים לי את זה, אני מבין שיש פה בעיה עם ארבעה משרדים, ולכן רק ראש הממשלה צריך לנהל את הדיון פה, אחרת שום דבר לא זז פה.

דוד אמסלם: כל אחד אומר: זה לא אני – זה ההוא.

דוד אמסלם: זה מה שקורה לי שנה פה.

דוד אמסלם: אמרתי – או אני מוציא חוות דעת פרטית מגורם חיצוני, שאני מבין שהמערכת לא יודעת לייצר אותו, וזה דבר שבושה וחרפה – אני מבין שכל משרדי הממשלה יהיו נבוכים מזה, כולל היועץ המשפטי לממשלה, או האו עצמו יתעסק עם זה, או גם לו זה לא מספיק חשוב שיתעסק עם זה, כי יש לו דברים אחרים.

דוד אמסלם: אני יודע דבר מאוד פשוט – הנושא הזה חייב להיחתך.

דוד אמסלם: שמעת את הבחור.

דוד אמסלם: אם אראה לכם מה אני מקבל ביום, לא תאמינו.

דוד אמסלם: אני כבר לא מסוגל להשתלט על מה שאני מקבל.

דוד אמסלם: אם אראה לכם אילו תמונות אני מקבל, אילו ילדים קטנים כותבים לי איזה מיילים, אתם תבכו.

דוד אמסלם: זה מה שאמרתי לכם בדיון הקודם.

דוד אמסלם: יש דברים שאתם לא חשופים אליהם – הם שולחים לי אותם, אז אני מבין מה קורה שם.

דוד אמסלם: עוד מעט ראש המועצה פה יספר לכם מה קורה שם בזווית שלו.

דוד אמסלם: אני מנסה שנה – שנה – אני לא יודע כמה ילדים חלו במהלך השנה הזו.

דוד אמסלם: היתה פה אשה שלא יוצאת לי מהראש – אשה בת 30, חולת סרטן.

דוד אמסלם: עוד סרטן ריאות.

דוד אמסלם: אני מניח שיש לזה השפעה.

דוד אמסלם: אשה צעירה עם חמישה ילדים.

דוד אמסלם: בכתה, לפני חודש וחצי.

דוד אמסלם: אנחנו כל הזמן – ההוא, והפחמים.

דוד אמסלם: הזוי.

דוד אמסלם: אנחנו מפקירים את הביטחון של האזרחים שלנו, והם לא מתביישים?

<אילן שדה: דודי, נפלה פצצה עכשיו בשדרות.

<אילן שדה: לא קרה כלום.

<אילן שדה: האם יהיה דיון היום, ארבעה דיונים בכנסת כדי להפציץ מחר? לא.

<אילן שדה: לא יהיה שום דיון, ולא היו נפגעים ב"ה, הכול בסדר.

<אילן שדה: הלילה יפציצו בעזה.

<אילן שדה: לא צריך שום דיונים.

<אילן שדה: שנים נגרם נזק, ושמעתם את חגי – הוא שומע את זה יום-יום מהתושבים שלנו כולנו, וכלום.

<אילן שדה: משרד הביטחון כלום.

<אילן שדה: יועצים משפטיים ידונו היום ארבע ישיבות, האם להפגיז משהו בעזה על הפצצה שלא עשתה כלום?

<אילן שדה: ופה זה נושא, יום-יום שעה-שעה נזקים.

<אילן שדה: לא צריך שום יועצים משפטיים.

<אילן שדה: שר הביטחון - גם הוא לא.

<אילן שדה: זה אוטומט עובר.

<אילן שדה: לכן אפשר לעצור.

<אילן שדה: תעצרו את זה מייד.

<אילן שדה: אחרי זה שידונו היועצים המשפטיים.

<אילן שדה: שלא ייתנו במחסום זה או בכל מחסום לפחמים להיכנס.

<אילן שדה: תתחילו עם זה.

<אילן שדה: תגידו חושבים.

דוד אמסלם: אני נמצא בסיפור הזה שנה.

דוד אמסלם: הצו הזה יותר חשוב לי.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול את משרד הביטחון, למה אתם לא פועלים לסגור אותם כי הם מזיקים לתושבי מדינת ישראל?

דוד אמסלם: למה הצבא לא נכנס והורס את המפחמות האלה?

<נעמה גת: זאת שאלה במגרש שלך.

<נעמה גת: ההחלטה לפעול בתחומי הרשות הפלסטינית היא החלטה מדינית.

דוד אמסלם: אם היה מדובר, למשל, בגזים רעילים – גז חרדל, הצבא היה נכנס ועוצר את זה?

<נעמה גת: זה לא שאלה שבסמכותנו.

דוד אמסלם: זאת לא סמכותך לקבל כיועצת משפטית ששלחו אותך.

דוד אמסלם: אני שואל כרגע כמשרד הביטחון.

דוד אמסלם: מבחינתי, את הרמטכ"ל פה.

דוד אמסלם: אני שואל, אם מובן לכם שיש אזרחי מדינת ישראל נפגעים – אגב, יש שתי אופציות שאזרח נפגע – או נפגע פיזית מאיזה כדור, או מהחומר שעושה אותו חולה.

דוד אמסלם: זה היינו הך.

דוד אמסלם: השאלה, האם הצבא בכלל - לא בזווית הפרוצדורלית - שימו את זה שניה בצד.

דוד אמסלם: נניח שעכשיו נוציא את כל הצווים, ונסגור הכול, והם עדיין עושים את הפחמים, מוכרים אותם לעצמם.

דוד אמסלם: אנחנו מהאו"ם?

דוד אמסלם: נאמר: יש גדר – לא עוברים?

דוד אמסלם: שואל את הצבא.

<עדי שוסטר: עדי שוסטר, מינהל אזרחי.

<עדי שוסטר: כפי שנאמר פה, לקבל החלטה לטפל בסוגיית הגדמים עצמם - נדרשת פה החלטה שהיא דרג מדיני בהקשרים האלה.

דוד אמסלם: למה?

<עדי שוסטר: כי זה לא מוגדר ככזה.

דוד אמסלם: מי מגדיר מה?

<עדי שוסטר: הדרג המדיני.

דוד אמסלם: אגב, הרמטכ"ל מודע לזה?

דוד אמסלם: שר הביטחון מודע לדיונים האלה, מודע למה שקורה שם?

דוד אמסלם: הם אומרים: רבותיי, יש פה אנשים שלדעתי, בסדר גודל של 150,000 איש, חשופים לדברים האלה.

דוד אמסלם: לא מעניין את הצבא מה קורה במחלות שלהם?

<עדי שוסטר: מעניין אותנו מאוד.

דוד אמסלם: עשיתם דיון בתוך הצבא פנימה?

<עדי שוסטר: לא מעט דיונים בהקשרים האלה, נדרש דרג מדיני כדי לקבל החלטה כדי לאכוף על-פי צו ביטחוני את ההקשר.

דוד אמסלם: מה היתה ההחלטה?

דוד אמסלם: עשיתם דיון בנושא?

<עדי שוסטר: היתה המלצה בהקשר הזה.

דוד אמסלם: המלצה למי? לשר הביטחון?

דוד אמסלם: אתה אומר שעשיתם דיונים בנושא הזה, ויש לכם המלצה לדרג המדיני, קרי שר הביטחון.

דוד אמסלם: יש המלצה כזו ששלחתם לו?

דוד אמסלם: תעביר לי אותה.

דוד אמסלם: אני אשב אתו על זה.

<עדי שוסטר: לא העלינו המלצה.

<עדי שוסטר: אנחנו דורשים את הכרעת הדרג המדיני כדי לבצע את האכיפה בהקשר הזה.

דוד אמסלם: מה זה הנחיה?

דוד אמסלם: הדרג המדיני יודע על זה?

דוד אמסלם: דיברתם אתו?

דוד אמסלם: ישבתם אתם?

דוד אמסלם: מי זה הדרג המדיני?

דוד אמסלם: שם פרטי ושם משפחה של דרג מדיני.

<נעמה גת: המתאם מכיר את הסוגיה.

דוד אמסלם: מי זה המתאם?

<נעמה גת: אולי.

דוד אמסלם: יש מסמכים כתובים ששלחתם לו?

דוד אמסלם: אתם יכולים להעביר לי את זה?

<נעמה גת: אני צריכה לבדוק.

דוד אמסלם: תבקשי את האישור ממי שאת רוצה.

דוד אמסלם: אני מבקש לקבל את המסמכים, כי אני רואה את זה כרשלנות גדולה מאוד בצבא.

דוד אמסלם: זה נשאר אצל מתאם הפעולות.

דוד אמסלם: זה, מה שנקרא, נשאר אצלו ידע אישי.

דוד אמסלם: אני רוצה לדעת איפה זה נתקע מבחינת הצבא.

דוד אמסלם: אם זה נתקע אצל שר הביטחון, אני אדע.

<אילן שדה: כל ראשי המועצות כתבו לשר, ביקשו פגישה.

<אילן שדה: עדיין אין.

דוד אמסלם: אני מבקש קודם כל לקבל את העמדה של מתאם הפעולות בשטחים, כולל הפרוטוקולים והדיונים שעשיתם בנושא עם מכתבים שהעברתם לו.

דוד אמסלם: אני מבקש לקבל תוך שבועיים את העמדה של מתאם הפעולות בשטחים בנושא הזה.

דוד אמסלם: אני חוזר למשרד המשפטים.

דוד אמסלם: איך אתם רוצים להתקדם בנושא?

<תהילה רוט: אני חושבת שכדאי לפנות למשרדי הגנת הסביבה והחקלאות.

<תהילה רוט: היה דיון אצל השרים שלהם.

דוד אמסלם: אשאל משהו אחר.

<תהילה רוט: היתה ועדה שמשרד המשפטים לא היה חבר בה.

<תהילה רוט: הוועדה הזאת - זה לא נכלל בהמלצותיה.

<תהילה רוט: אולי כדאי לכנס שוב את הוועדה הזאת.

<תהילה רוט: או יעדכנו איפה השרים- - -

דוד אמסלם: עזבי עכשיו ועדות.

דוד אמסלם: מי לדעתך צריך לעשות מה, עכשיו?

דוד אמסלם: תגידי לי איזה משרד צריך לעשות מה, עכשיו.

<דני טל: אפשר להתייחס?

<דני טל: אני מנהל מינהל ייבוא במשרד הכלכלה.

דוד אמסלם: אתה לא מנהל את הדיון.

דוד אמסלם: כשדיברת עם עמיתיך, יכולת לבקש את רשות הדיבור.

דוד אמסלם: אני מניח שהיית מהאו"ם.

דוד אמסלם: גם אצלכם יש שלושה שאני כבר לא יודע מי אחראי על מה.

דוד אמסלם: אני ביקשתי את המנכ"ל שלכם.

דוד אמסלם: אבל הוא לא בא.

דוד אמסלם: הוא עסוק בדברים חשובים, אז הוא שולח שלושה אנשים שמצליחים לבלבל אותי.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע אותה, ואז אעבור אליך.

דוד אמסלם: תהילה, מה לדעתך צריך לעשות כדי לקדם את העניין, בלי ועדות?

<תהילה רוט: אני חושבת שזו לא שאלה משפטית אלא שאלה שנמצאת אצל הדרג המדיני, להחליט באופן מקצועי אצל השרים הרלוונטיים, מי שנכון שיקדם את זה.

<תהילה רוט: אני חושבת שכל הגורמים הרלוונטיים מודעים לזה.

<תהילה רוט: אנחנו עקרונית פנינו למשרד הכלכלה, לקבל את ההתייחסות שלהם לסוגיה.

שולי מועלם-רפאלי: האם משרד הכלכלה היה חלק מהוועדה הבין-משרדית הזאת, שמשרד המשפטים לא היה?

דוד אמסלם: תהילה, לפני כן - איזה משרד לדעתך צריך להוביל את זה?

דוד אמסלם: או גם זה מסובך?

דוד אמסלם: או נקים ועדת שרים?

דוד אמסלם: אני שואל, משפטית.

דוד אמסלם: הרי אם אתחיל עם המשרד לאיכות הסביבה, אבזבז אתם עוד חצי שנה, ואחרי חצי שנה הם יסבירו לי שזה משרד הכלכלה.

דוד אמסלם: משרד הכלכלה יסבירו לי שזה משרד החקלאות, ואז אסיים פה ארבע קדנציות פה, ולא אדע מי.

דוד אמסלם: משפטית, מי לדעתך צריך לטפל בנושא?

<תהילה רוט: אני לא יודעת אם זו שאלה משפטית, אבל אני חושבת שהמשרדים הרלוונטיים- - -

דוד אמסלם: מנסח את זה תומר אחרת – בתחום פעולתו של איזה משרד הנושא הזה משרד?

<תהילה רוט: אני חושבת שהוא יכול ליפול לתחום של משרד הכלכלה או משרד האוצר – עם מעורבות של המשרד להגנת הסביבה וחקלאות, ויכול להיות, אם יש לזה היבטים של חוץ.

<תהילה רוט: ההחלטה איפה מקדמים את זה היא בין המשרדים לשרים הרלוונטיים.

דוד אמסלם: לא קיבלתי תשובה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<דני טל: דני טל, מנהל מינהל ייבוא, משרד הכלכלה.

<דני טל: אתחיל בזה שעד הבוקר בכלל לא ידעתי על קיומו של הנושא.

דוד אמסלם: ומי סיפר לך על זה בבוקר?

<דני טל: היתה התכתבות מיילים.

<דני טל: שאלו: האם אתם חושבים שרלוונטי לבוא ולהציג.

<דני טל: הציגו את הבעייתיות של עצים שנגדמים פה, מרוסקים פה, מועברים לרש"פ וחוזרים באמצעות פחם.

<דני טל: אמרו, האם יש קשר לייבוא?

<דני טל: תיגש לשם.

<דני טל: יש שם יועצת משפטית בכירה שגם הגיעה.

דוד אמסלם: שאלתי אותך – אמרת שרק הבוקר ידעת על זה.

דוד אמסלם: אני מניח שבאזור -07:00.

דוד אמסלם: מי אמר לך על זה?

<דני טל: התכתבות מיילים פנימית.

דוד אמסלם: בין מי?

<דני טל: הגיעה מלשכת השר או מלשכת מנכ"ל, לדעתי.

דוד אמסלם: ואני מבין שהוא ידע על זה רק מ-06:00, לכן הוא הטריד אותך ב-07:00?

<דני טל: זה נשלח במהלך ראש השנה.

<דני טל: אני ראיתי את זה הבוקר.

דוד אמסלם: נעבור לעניין, דני.

דוד אמסלם: רק שימו לב איך אתם מתנהלים, כל המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: שנה דיונים פה.

דוד אמסלם: דני, אתה השליח.

דוד אמסלם: המנכ"ל שלך היה איש חשוב.

דוד אמסלם: הדיון הזה הוא זוטות.

דוד אמסלם: הוא לא משתתף בדיונים כאלה פשוטים.

דוד אמסלם: הוא יודע על הדיון הזה כבר כמה שבועות, אבל אתה השליח – הוא לא פה.

דוד אמסלם: לכן אני מדבר אתך דרכו.

דוד אמסלם: בבקשה.

<דני טל: מינהל ייבוא עוסק, בגדול, בייבוא לתוך שטח מדינת ישראל, כאשר הרש"פ היא חלק מאותה מעטפת.

<דני טל: הנציג שלנו, שיושב במעברי הגבול, גם עוסק בבדיקה ומתן אישורים לייבוא לתוך הרש"פ.

<דני טל: בעצם כל התפישה אומרת: הייבוא ככלי להורדת מחירים.

<דני טל: זו התפישה.

<דני טל: אנחנו מחפשים איך להוריד בירוקרטיה, איך להוזיל ייבוא, איך להוריד את הרגולציה, ואיך לגוון את מקורות הייבוא.

<דני טל: זה בגדול.

<דני טל: אנחנו גם עוסקים בנושא של היטלי סחר על ייבוא שהוא סחר לא חוקי.

דוד אמסלם: מי מגדיר מה לא חוקי?

<דני טל: יש כללים מאוד ברורים לפי ה-WTO.

דוד אמסלם: אגב, אני הבנתי מהיועצת המשפטית שלך, שבין ישראל לרשות לא קוראים לזה בכלל ייבוא.

<דני טל: אסביר.

<דני טל: אם, למשל, בכובע של הממונה על היצף – עכשיו המלצנו על היצף ממדינה אחרת.

<דני טל: אם בכובע של ההיצף אני מקבל תלונה מחברה ישראלית שאומרת: ברשות הפלסטינית מייצרים ומוכרים פה בהיצף, אני לא מתייחס לזה כהיצף, כי זה אותו שוק.

<דני טל: מזה אני משליך גם להיבטים אחרים של מה שאתם מכנים ייבוא מהרשות הפלסטינית.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא מכנים ייבוא.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו משתמשים במילה שיווק, שלימדה אותנו היועצת המשפטית הבכירה, לדבריך, אז אנחנו מנסים לקבל ממך תשובה על השיווק – לא על הייבוא.

<דני טל: אני מגיע גם לתשובות ואולי גם לפתרון, איפה כן צריך להיות הפתרון.

דוד אמסלם: סוף-סוף מישהו אומר לי שאולי יש פתרון.

דוד אמסלם: בבקשה.

<דני טל: כל הפתיח הזה בא להסביר שאם מחפשים את הפתרון בכל מי שמטפל בייבוא אל מדינת ישראל – זה לא רלוונטי.

<דני טל: איפה כן – היועצת המשפטית פה דבי, שהתחילה להסביר, וחבל שלא נתתם לה יותר את הבמה, כי יש לה המון ידע וניסיון – את כל הסכם פריז, יש הגדרות, איך מטפלים – אם יש בעיה של זבל, אם יש בעיה של שפכים, אם יש בעיות אחרות של איכות הסביבה, יש ועדות כלכליות משותפות בינינו לבין הרשות הפלסטינית, שהם מוגדרים- - -

יעל כהן-פארן: אבל הן לא פועלות.

<דני טל: אני מסביר מה המסגרת המשפטית שבה העסק הזה אמור להיפתר.

<דני טל: זה בטח לא במשרד הכלכלה.

<תומר רוזנר: רק במשרד הכלכלה.

דוד אמסלם: שלחת אותנו עכשיו להקים את הוועדה המשותפת עם הרשות?

<דני טל: אני מסביר לך מה הפתרונות הקיימים.

<דני טל: חוק המזון אמנם חוקק על-ידי משרד הבריאות, אבל יש שם התייחסות, מה קורה כאשר אותם מוצרי מזון מיוצרים ברשות הפלסטינית, ומגיעים לתוך שטחי מדינת ישראל.

<דני טל: יש התייחסות מאוד ספציפית בחקיקה לנושא הזה.

<דני טל: יכול להיות שאם תחוקקו חוק שמגדיר- - -

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לתומנו חשבנו שמי שצריך לחוקק את החוק הזה הוא משרד הכלכלה, ולא אנחנו.

דוד אמסלם: הבנתי.

<דני טל: באותה מידה הייתם יכולים להזמין לפה גם את משרד התחבורה, והיה עונה לכם אותו דבר.

שולי מועלם-רפאלי: איכשהו זה לא הצליח לנו עם משרד התחבורה, כי חשבנו שזה מונח אצל משרד הכלכלה, אדוני, ומשרד התחבורה לא היה נראה לנו רלוונטי.

שולי מועלם-רפאלי: חשבנו ככה.

<דני טל: אין לי שום ביקורת, אני רק אומר – זה לא במגרשנו.

שולי מועלם-רפאלי: במשך שנה שלמה יושבים פה אנשי משרד הכלכלה בשביל שבסוף אתה תגיד לנו שזה לא במגרשכם?

שולי מועלם-רפאלי: ואוו.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: דני, תודה רבה.

דוד אמסלם: אני רוצה תשמעו – ישב פה בחור בשקט, יצחק קשת, ראש המועצה.

דוד אמסלם: האמת היא שהוא הכניס אותי ראשון לנושא הזה לפני כשנתיים.

דוד אמסלם: בבקשה, תאר להם את המצב.

<יצחק קשת: גם הדברים נאמרו פה, והדיון הזה סובב הרבה מאוד זמן.

<יצחק קשת: יש הרבה מאוד דברים במדינת ישראל, כפי שנאמר, שיודעים להזיז את הדברים, אבל באיזשהו מקום דברים כאלה, שלכאורה לא מרגישים אותם, או לא חיים אותם, או כפי שנאמר פה, אם היתה נופלת פצצה בשדרות, דברים שקטים, אבל יש אנשים שסובלים שם יום-יום.

<יצחק קשת: אנחנו כשליחי ציבור – אמר פה יושב-ראש הוועדה – הוא מקבל פה הודעות כל יום.

<יצחק קשת: אנחנו כשליחי ציבור לא יכולים להתעלם מכך.

<יצחק קשת: אנחנו צריכים להביא את הקול של הציבור, ולגרום לכך שזה יקרה.

<יצחק קשת: אני אומר לכם את זה בצורה – מבחנתי זה רגע לפני, כי מה שאמרנו לציבור, וישבנו מול הציבור כמה וכמה פעמים, ואמרנו: יש התקדמות, יש הבנה, יש פה יושב-ראש ועדה שדוחף את זה בכל הכוח, אבל ממה שאני מבין פה מהדיון, שזה לא הולך לקרות, ואנחנו מחזיקים את כל הציבור בגב – אומרים: חכו, חכו.

<יצחק קשת: אבל אני אומר לכם את זה, וצריך להעביר את המסר הזה לכל מי שזה קשור אליו - זה רגע לפני פיצוץ, כי אנחנו לא נוכל לחכות יותר עם על הגב, ומבחינתי כל מה שאמרתי לציבור: זה עוד רגע נפתר, לא אוכל לומר לציבור: זה עוד רגע נפתר, כי זה לא נפתר.

<יצחק קשת: תעבירו את המסר הלאה - אנחנו נעביר הילוך, וכל המדינה תשמע על זה, וכל המדינה תתעורר על זה, שהיא לא מתנהלת נכון.

<יצחק קשת: מדינת ישראל לא יודעת לפתור דבר, שלכאורה נראה פשוט, ואנחנו אוטוטו הולכים להעביר הילוך.

<יצחק קשת: האנשים פה צריכים להתעורר, וכל פקיד, בכיר ככל שיהיה, צריך להעביר את המסר הלאה – לומר להם: הגיעו מים עד נפש.

<יצחק קשת: הזמן שניתן לזה – לא ניתן לתת לזה עוד זמן.

<יצחק קשת: ניתן לזה די והותר.

<יצחק קשת: מבחינתנו, כבוד היושב-ראש, אנחנו צריכים להבין לאן אנחנו הולכים, כי הציבור יושב לנו, ואנחנו שליחים, ואנחנו נעשה כל מה שצריך לעשות כדי שזה ייפתר.

<יצחק קשת: אם זה ייפתר בכך שנתנו לזה את הזמן, אז נעבור לשלבים אחרים.

<יצחק קשת: יש לנו גב גדול מהציבור, שרק מחכה לפקודה, לצאת לדרך.

<יצחק קשת: תודה.

דוד אמסלם: תודה, יצחק.

דוד אמסלם: אילן.

<אילן שדה: אני קודם כל מחזק את יצחק בדבריו.

<אילן שדה: שמעתם את חגי ממצפה אילן.

<אילן שדה: נשאלתי על-ידי אנשים – הם הולכים לבנות את הבתים שלהם.

<אילן שדה: כבר חתמתי על כמה היתרים.

<אילן שדה: עוד לא התחילו לבנות את בתי הקבע, אבל נשאלתי, האם להשקיע את כספם או לא.

<אילן שדה: אמרתי להם: תשקיעו.

<אילן שדה: לקחת את האחריות על עצמי.

<אילן שדה: ממה שקורה פה, אני מפקפק כבר.

<אילן שדה: התשובות הן כל הזמן איך לא.

<אילן שדה: התפקיד שלנו – שלכם כפקידים, שלי כראש רשות – לומר איך כן ולא איך לא.

<אילן שדה: כל אחד זורק את הכדור – משרד הבריאות, משרד זה, עוד מעט תחבורה.

<אילן שדה: לא מתביישים?

<אילן שדה: אתם לא מסוגלים?

<אילן שדה: אל תהיו במקום הזה.

<אילן שדה: אי-אפשר בדבר הזה להמשיך אתו כפי שזה קורה.

<אילן שדה: די.

<אילן שדה: מספיק.

<אילן שדה: אמרתי לתושבים, והודעתי את זה – ישבנו לפני שבוע בעיריית חדרה.

<אילן שדה: אקים אוהל ליד משרד ראש הממשלה.

<אילן שדה: יותר מזה כבר אין לנו.

<אילן שדה: יש פה אוויר נקי.

<אילן שדה: אני אשן פה.

<אילן שדה: אוויר הרים צלול כיין.

<אילן שדה: אי-אפשר לחיות באזור הזה.

<אילן שדה: די.

<אילן שדה: זה מגיע ל-200,000 תושבים.

<אילן שדה: חדרה.

<אילן שדה: הכול.

<אילן שדה: כל האזור הזה מזוהם.

<אילן שדה: בלתי-ניתן לחיות פה, ואתם פה – איך לא.

<אילן שדה: אני אומר לכם, תעצרו את הפחמים.

<אילן שדה: תגידו: יש פה בדיקה, תעצרו את זה מלהיכנס.

<אילן שדה: הרי התקנות – לקח לנו זמן, יפה.

<אילן שדה: אני אומר – כל הכבוד.

<אילן שדה: בסופו של דבר זה יתכופף, אבל היתה הבנה שחייבים לפתור.

<אילן שדה: אבל יש שם עצים לעוד שנתיים ויותר.

<אילן שדה: מה, ניתן בינתיים שיחלו מזה?

<אילן שדה: זאת השאלה.

<אילן שדה: ואפשר לעצור.

<אילן שדה: ברגע שלא ייכנסו הנה פחמים, לא יהיה להם מה לעשות עם זה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: ראש מועצת זיכרון, בבקשה.

<זיו דשא: בוקר טוב.

<זיו דשא: שנה טובה.

<זיו דשא: קיבלתי את הזימון לדיון הזה בערב החג, ביום חמישי.

<זיו דשא: שינינו את הלו"ז והגענו, כי הבעיה היא לא רק של תושבי חדרה, פרדס חנה, המועצה האזורית מנשה; זה מגיע גם לזיכרון.

<זיו דשא: גם אנחנו מקבלים לא מעט פניות בנושא.

<זיו דשא: הדבר הזה הוא לא פריפריאלי קטן.

<זיו דשא: הוא מגיע לכל האזור.

<זיו דשא: התופעה של מפחמות לא מסתיימת רק שם – זה מגיע לאזור פרדיס, ויש לנו פעילים סביבתיים שעושים את זה.

<זיו דשא: זו בעיה חריפה ביותר.

<זיו דשא: אני הייתי בטוח שאני בא לדיון שבו רק מלבנים כמה דברים, ומקבלים החלטות.

<זיו דשא: אני מבין שהדיון נפתח מחדש.

<זיו דשא: לא אחזור על דברי נבחרי הציבור.

<זיו דשא: ודאי שבאזורים האחרים סובלים יותר, אבל גם אצלנו מתחילים לסבול מהתופעה הזאת, אבל זה לא יכול להימשך, שיגלגלו את הכדור, ונבוא לדיון בעוד חצי שנה.

<זיו דשא: צריך לשים לזה סוף.

<זיו דשא: זה חיי אדם.

<זיו דשא: זה תרופות, זה מחלות.

<זיו דשא: אנשים לא רואים את ההמשך של הדבר הזה, וכשהמדינה רוצה, היא יודעת לעצור את הדברים.

<זיו דשא: פה אני לא מבין מי רוצה מה לעשות.

<זיו דשא: כל כך הרבה משרדי ממשלה.

<זיו דשא: ועדת שרים- - -

שולי מועלם-רפאלי: הכול כבר היה.

<זיו דשא: פשוט צריך לקבל החלטות במיידי, ולסגור את הנושא הזה, כי זה פוגע בבריאות של אנשים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חגי, אתה רוצה להוסיף מעבר לדברים המרגשים שלך?

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ישראל דנציגר: חברים, קודם כל אני חייב לומר לכם מילים קצת חריפות, אבל אני בוש ונכלם להיות נציג הממשלה ונציג ציבור היום ובשנה האחרונה.

<ישראל דנציגר: החלטנו במשרד להגנת הסביבה, להרים את דגל המלחמה במפחמות.

<ישראל דנציגר: מה שעברתי בשנה האחרונה זה בושה וחרפה, איך אני מטולטל בין משרדים, מנסה להוציא צו פשוט, להפעיל איזושהי מדניות במדינת ישראל כדי להציל 200,000 אנשים שסובלים מפגעים.

<ישראל דנציגר: כולנו צריכים לעשות בין ראש השנה ליום כיפור בדק בית רציני מאוד, אם כך נראות מערכות השלטון שלנו והיכולות שלנו לפעול לטובת האזרחים.

<ישראל דנציגר: סיימתי את ההליכה היומית שלי בנס הרים לפני כמה ימים, ונכנסתי לשתות כוס מים אצל אחד החברים, ובמקרה נכנסתי לשיחה של שלוש משפחות שהגיעו לדבר עם חברים.

<ישראל דנציגר: בכלל לא ידעו במה אני עוסק, ונושא השיחה היה על איך הם קנו דירות לא בפרדס חנה, והם עוזבים את פרדס חנה כי הם לא מסוגלים יותר לגור בגלל בעיית מפחמות בפרדס חנה - טעימה קטנה מ-200,000 אנשים שסובלים מסרטן, מאסטמה, שלא יכולים לישון, והולכים לישון עם משאפים וזריקות, והסירחון, ואנחנו, נבחרי ציבור או ממוני ציבור, לא מסוגלים לפתור את הבעיה הזאת, אז אני קודם כל מתבייש.

<ישראל דנציגר: אני כן שמח שאת הסאגה הראשונית של המשרד להגנת הסביבה ומשרד החקלאות אנחנו היום, סוף-סוף רואים צו, סוף-סוף רואים תמרוץ, סוף-סוף רואים נקודות להגירה של חומר, גם זמני וגם לאורך זמן.

<ישראל דנציגר: זה הצעד הראשון לפעילות.

<ישראל דנציגר: תוך 45 יום ייצא הצו, שאני מברך על זה שבעמל רב סוף-סוף הגיע לסיומו.

<ישראל דנציגר: רשמתי לעצמי רשימה ארוכה של דברים שאנחנו צריכים לוודא שיקרו ב-45 יום האלה כדי שזה יהיה אמתי – לוודא פריסת נקודות פליטה בכל הארץ, לוודא תמרוץ שיוצא, ובסכום הנכון.

<ישראל דנציגר: זה לא עלה פה, אבל זה עדיין לא סגור שם.

<ישראל דנציגר: אנחנו ומשרד החקלאות צריכים לסגור את זה – גיא, אתה ואני צריכים לוודא שזה קורה.

<ישראל דנציגר: צריכים לוודא שגיוס הפקחים קורה בכמות ובאיכות שקבענו.

<ישראל דנציגר: גם נקודה שלא נגענו בה פה היום - חלק אנחנו מגייסים, חלק משרד החקלאות – הכול דרך רת"ג.

<ישראל דנציגר: צריך לוודא שיש יכולות שקילה, לוודא סמכויות של אותם פקחים.

<ישראל דנציגר: כל הדברים האלה הם דברים קטנים, טקטיים, אחרי שהצו יוצא.

<אילן שדה: גם גובה הקנסות.

<ישראל דנציגר: נכון, זה כבר סגור, אבל זה מתקדם.

<ישראל דנציגר: כל זה יוודא שהשלב הראשון בתוכנית שלנו יתחיל להתגלגל.

<ישראל דנציגר: לצערי, זה לקח יותר מדי זמן, אבל תוך 45 יום זה יקרה.

<ישראל דנציגר: אבל - וזה חשוב לזכור – זה לא יפתור את כל הבעיה.

<ישראל דנציגר: יש שנתיים של חומר ביעבד.

<ישראל דנציגר: אני חושב שאני היחיד פה מבין כל יושבי השבט שביקר שם ומבקר שם לעתים תכופות כדי לראות את שורש הבעיה.

<ישראל דנציגר: התוכנית ששמנו היא נחמדה, היא טובה, אבל היא תחילת הדרך.

<ישראל דנציגר: אם אנחנו לא – אחת, נוודא שאסור לייבא פחם מהשטחים לישראל, זה לא יקרה, ואני לוקח על עצמי אחריות לוודא, שמשרדי האוצר והכלכלה יתחילו לפעול לחקיקה בנושא הזה.

<ישראל דנציגר: אצא מפה ואדבר עם משה כחלון.

<ישראל דנציגר: נראה איך אנחנו מנסחים את הדבר הנכון.

<ישראל דנציגר: נוודא שפועלים בנושא הזה, אבל גם זה לא מספיק.

<ישראל דנציגר: אני ממליץ לך, דודי, להזמין לפה את שר הביטחון, ושהוא ייתן תשובה חד-משמעית – למה אנחנו לא נכנסים לסגור את ה-800 מטר המזורגגים האלה ביעבד.

<ישראל דנציגר: אני בלי פלוגה, עם שלוש מרסקות, מוכן להיכנס ולעשות את העבודה.

<ישראל דנציגר: מספיק.

<ישראל דנציגר: די.

<ישראל דנציגר: אנחנו שולחים מטוסים, F35 ולא יודע מה, לרסק כל דבר שקצת מפריע לנו ברחבי בעולם, חגגנו בלוויה של פרס את זה ששלחנו אנשים לאנטבה בשביל לחלץ שבויים של ישראל.

<ישראל דנציגר: אנחנו יכולים לסגור 800 מטר של מפחמות ביעבד.

שולי מועלם-רפאלי: לא צריך להפציץ.

שולי מועלם-רפאלי: פשוט צריך לקבל את ההחלטה שזה לא חוקי, להפסיק לגלגל את זה ממשרד למשרד, להפסיק לומר שהעליתם את זה למעלה, להפסיק לומר שזה לא מונח אצלכם.

שולי מועלם-רפאלי: שכל מי שיושב פה יגיע למסקנה שאי-אפשר יותר להתיר כניסה של פחם לישראל.

שולי מועלם-רפאלי: זה הדבר.

<ישראל דנציגר: אני כבר ביצעתי עם שר הביטחון, עם מר אביגדור ליברמן, בנושא הזה, עם הרמ"ט שלו, אבל הוועדה הזו וכנסת ישראל חייבת להשתתף במאמץ של לדרוש פתרונות ותשובות ממשרד הביטחון, כי כל שאר הדברים שאנחנו עושים הם בסדר - הם לא יפתרו את הבעיה אחת ולתמיד.

<ישראל דנציגר: שר הביטחון של מדינת ישראל צריך לעמוד פה, ולעמוד בכנסת, ולהסביר איך הוא פותר את ה-800 מטר האלה.

<ישראל דנציגר: אני תבעתי לפני שנה את המונח של טרור סביבתי.

<ישראל דנציגר: זה טרור סביבתי, ומי שמדבר על מלחמה בטרור, שיילחם בטרור.

<ישראל דנציגר: אלו הדברים שחייבם לקרות בחודשים הקרובים כדי לפתור את הבעיה הזאת.

<ישראל דנציגר: תודה, דודי.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת פארן.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: אני גם פה כתושבת האזור - יש לי פה ייצוג כפול – אני תושבת פרדס חנה.

יעל כהן-פארן: עוד לא שוקלת למכור את ביתי, אבל המצב הוא קשה.

יעל כהן-פארן: אני בניגוד עניינים, כי אני נושמת את הדבר הזה כל בוקר.

יעל כהן-פארן: יש לי פה גם אינטרס לאומי וגם אינטרס אישי, שגם הילדים שלי יוכלו לצאת בבוקר מהבית, ולא לנשום את האוויר של יום אחרי ל"ג בעומר.

יעל כהן-פארן: ואנחנו יודעים שזה מכיל חומרים הרבה יותר מסוכנים, כי זה לא רק עץ שנשרף שם; יש ריחות אחרים – נאמר את זה בצורה עדינה.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לך, אדוני היושב בראש, בואו נאשר היום את התקנות, גם אם הן לא מושלמות.

יעל כהן-פארן: יש לי כמה הערות עליהן, אבל לא לחכות לוועדת חוקה, לעוד 45 יום.

יעל כהן-פארן: הרי אם היום נאשר אותם בהצבעה כאן, 45 יום עד שהם ייכנסו לתוקף, זה כבר אמצע נובמבר.

יעל כהן-פארן: אם רק נתחיל לאשר אותם בתחילת נובמבר, זה יהיה אמצע דצמבר.

<תומר רוזנר: לא הוגשו.

<תומר רוזנר: מה שקיבלתם זה טיוטה.

יעל כהן-פארן: זה הזמן.

יעל כהן-פארן: בואו נקבע דיון - יום לפני יום כיפור נאשר את זה.

יעל כהן-פארן: אני פונה אליך.

יעל כהן-פארן: התושבים של האזור, אני, מתחננים, מתחננת שזה יקרה עכשיו.

יעל כהן-פארן: צריך לאותת לחקלאים שנגמר הסיפור, תשנו דיסקט, תראו איך אתם מתנהלים אחרת.

יעל כהן-פארן: לעניין התקנות והאכיפה שלהן, אני רואה פה בעיה מאוד קשה, בזה שרק שלושה פקחים של רת"ג אולי יאכפו את העניין הזה.

יעל כהן-פארן: זה לא ייתכן.

יעל כהן-פארן: הרי זו רגולציה חדשה שהם מחילים פה על החקלאים על המובילים, שלא ברור איך זה יתנהל.

יעל כהן-פארן: אם מההתחלה יהיו איזה שלושה פקחים, שאולי יאכפו את זה, איך זה יתנהל?

<ישראל דנציגר: 27 – שלושה של משרד החקלאות ועוד 24.

יעל כהן-פארן: אבל יחידת דוד זה בתוך השטחים.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים על שטח מדינת ישראל בקו הירוק- - -

<ישראל דנציגר: 12 במעברים – יחידת דוד, עוד 12 לא במעברים שמסתובבים, ועוד 3 של חקלאות.

יעל כהן-פארן: לא של חקלאות.

יעל כהן-פארן: הוא אמר שפיצוח לא עוסק בזה אלא רק רת"ג.

יעל כהן-פארן: דרך רת"ג.

יעל כהן-פארן: זה מה שהם אמרו עכשיו.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת כמה עשרות או מאות חקלאים אתם צריכים לפקח עליהם בתהליך הזה.

יעל כהן-פארן: זה לא הגיוני.

יעל כהן-פארן: זה נשמע מעט מדי.

יעל כהן-פארן: במעברים אני לא סופרת את זה, כי זה כבר השורה האחרונה, אם הם מגיעים למעבר.

יעל כהן-פארן: אתה רוצה לדאוג שהם לא יגיעו בכלל למעבר; שהחקלאי יפקחו עליו.

<ישראל דנציגר: אני אחזור שוב – 27.

יעל כהן-פארן: אני לא בטוחה שזה מספיק, וגם השאלה היא, למי הם צריכים לדווח שנתפסו, שבוצעה כך וכך אכיפה?

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר הכול פה יישפט ברמת הפיקוח.

יעל כהן-פארן: גם התקנות ייחתמו היום – שאני מבינה שזה לא יקרה.

יעל כהן-פארן: אז ייחתמו בעוד שבוע – הלוואי.

יעל כהן-פארן: מי בסוף נותן את הדיווח?

יעל כהן-פארן: בואו נגדיר בתקנות שכל שלושה חודשים הם צריכים לדווח לוועדת הפנים של הכנסת על ההתקדמות של הביצוע ועל הפיקוח, ואיך מפקחים, ומי תפס את מי וכמה קנס הוא קיבל.

יעל כהן-פארן: כל הדברים הללו, בפרטים הקטנים ניבחן בהצלחה של הדבר הזה.

יעל כהן-פארן: אני חוזרת לדברים האחרונים שנאמרו, כי גם משרד הביטחון וגם משרד המשפטים או הכלכלה חייבים למצוא את הפתרון לגזם שמונח שם ולפחמים, שלא יגיעו לישראל.

יעל כהן-פארן: אני לא מבינה למה יש כזה קושי להגדיר את זה כמוצר לא חוקי שאסור לשווקו בישראל, אסור לייבא אותו לישראל.

יעל כהן-פארן: זה כמו חלפי מכוניות גנובות.

יעל כהן-פארן: כך אני רואה א זה, ממש כך.

יעל כהן-פארן: הם מייצרים את זה בצורה שהיא לא חוקית במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: נכון, היינו רוצים שיהיה במסגרת הסכם פריז ועדות, מה לעשות, אנחנו במצב מאוד קשה וזה לא קורה, אבל צריך לפתור כי אנשים נחנקים.

יעל כהן-פארן: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: הרבה דברים אמרתי במהלך הדיון.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להוסיף שני דברים.

שולי מועלם-רפאלי: אחד, מבחינתי המציאות הזאת של עוד דיון ועוד דיון, כמו שאמר היושב-ראש, היא לא מציאות שאנחנו יכולים להסכים לה.

שולי מועלם-רפאלי: יש שם ילדים ואנשים ונשים שחיים באיזו תחושה שהחיים שלהם הולכים ומתקצרים, ופה בבית הזה, שאמור לתת את המענה, דנים איפה זה חונה, ולמי זה שייך, ואיך מתקדמים, ולמה זה לא שייך לי או למי זה כן שייך.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהדבר שהכי מקומם הוא לדבר על כל מיני ועדות, שלכל מי שיושב סביב השולחן הזה – גם לאנשי הצבא, גם לאנשי משרד הכלכלה, ידוע שהן לא עובדות.

שולי מועלם-רפאלי: ועדת המים בינינו לבין הרש"פ לא עובדת חמש שנים, מר טל ממשרד הכלכלה, אז יפה להציע עכשיו שנעשה את זה דרך הוועדות המשותפות לרש"פ ולמדינת ישראל, אבל הן לא עובדות, וכרגע לא משנה מה עמדותיי ומה עמדותיך – הן פשוט לא עובדות.

שולי מועלם-רפאלי: אתה יכול לומר: משרד הכלכלה לא בעסק.

שולי מועלם-רפאלי: אז נדע שמשרד הכלכלה בוחר להיות לא בעסק, כי הוא בעסק, מה לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: ולא במקרה זה חונה במשרד הכלכלה.

שולי מועלם-רפאלי: והדבר היותר מהותי הוא השאלה, איך הופכים את הבאת הפחם משם לכאן ללא חוקי.

שולי מועלם-רפאלי: אם היועץ המשפטי של הוועדה יודע לומר- - -

<תומר רוזנר: חוק.

שולי מועלם-רפאלי: אז האם זה חוק שלנו, זה חוק של הממשלה, זה חוק שכבר מונח היום באיזשהו מקום, ורק צריך להרים אותו ולהקדם, כי נראה שהביצה והתרנגולת הזאת ממשיכה להיות מוטלת, כי לאף אחד לא כדאי להפסיק את זה; לא כדאי לחקלאים, לא כדאי לאנשים שעושים את זה מעבר לקווים ברש"פ, ואיכשהו בסוף זה חוזר לפה, וגם פה לא כדאי למישהו לעצור את זה, אז השאלה היא למי זה לא כדאי, ואיך יוצרים את זה שזה יפסיק להיות לא כדאי, ואיך יוצרים מציאות שיהיה ברור לגמרי, ובעיקר, לטעמי, זה צריך להיות מאוד ברור לשר הביטחון.

שולי מועלם-רפאלי: הרבה לפני שמפציצים, ו-48 שעות לוקח להרוג את מי שלוקח להרוג, בדרך הרבה יותר קלה אפשר לעצור את הזוועה הזאת, שחונקת ילדים, נשים וגברים למוות.

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד פה לא רוצה להתחיל להוכיח כמה זמן זה לוקח, כי גם בחיפה אנחנו לא רוצים לעשות את העבודה הזאת, אבל ברור לחלוטין שכביסה שנתלית לבנה והופכה שחורה, זה לא רק נדבק לבגדים; זה חודר דרך כלי הנשימה של כל מי שחי שם, ואף אחד שהוא קצת אחראי לא רוצה לקחת אחריות, ולומר: אני מסכים שהילדים שלי או אני ננשום את השחור הזה שנדבק לבגדים שלנו, וניתן למי שמחליט פה לדיין את זה, להמשיך את הדיון כאילו יש עוד המון שנים.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמשרד החקלאות והמשרד להגנת הסביבה כבר הבינו את זה, והבינו שאי-אפשר לבוא לפה ולומר: זה לא חונה אצלנו, ומשרדים אחרים עוד קצת במקום הזה.

שולי מועלם-רפאלי: זה הזמן לחשוב, איך הופכים את התוצר הסופי הזה ללא חוקי, כי זה נראה הדרך היחידה שבה זה לא יהיה כדאי להתחיל בכלל את התהליך בחקלאים ובאנשים שיוצרים את הפחם הזה, ובמי שמוביל אותו לכאן ולשם ולכל מקום ברחבי מדינת ישראל.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אייל שני: אייל שני, אני הנציג של פרדס חנה פה.

<אייל שני: אני רוצה להצטרף למה שאמרו כל הקודמים.

<אייל שני: אנחנו בבוקר מקבלים את כל זיהום האוויר מכיוון חדרה, וכשמשתנה הרוח בערב אנחנו מתחילים לקבל את המפחמות.

<אייל שני: בחדרה יש עכשיו שיפור, ומדברים על לעבור לגז, אבל כרגע המצב הוא סטטי.

<אייל שני: משנה לשנה – אני עוקב אחרי כל פניות המוקד, וגם אליי מתקשרים אנשים, ושואלים, ואנחנו כל שנה עוברים יותר ויותר מערבה.

<אייל שני: ואם פעם זה היה תופעה שרק מזרח כרכור בקומות הגבוהות היו מקבלים את זיהום האוויר הזה של המפחמות, עכשיו אנחנו מקבלים מהבית של- - -, שהוא צמוד קרקע, במרכז המושבה, ואספר לכם סוד - וגם במערב המושבה, הם לא מבינים מה הם קמים בבוקר עם ריח של מדורה.

<אייל שני: הם לא מבינים מאיפה זה.

<אייל שני: בשנים קודמות זה לא היה.

<אייל שני: זה מגיע עכשיו כמעט לכל נקודה בפרדס חנה.

<אייל שני: עד לזיכרון זה מגיע.

<אייל שני: זה הולך ומתגבר – כל שנה, כל רגע.

<אייל שני: השיא הוא תמיד בספטמבר.

<אייל שני: תמיד זה בחגים, כי לפני הגשמים הראשונים הם שורפים יותר, כדי שיהיה להם לכל התקופה, אבל זה לאורך כל השנה, לא רק עכשיו.

<אייל שני: ומגיעים תושבים חדשים לפרדס חנה, וכמו שאמרו פה קודם – חלקם רוצים לעזוב.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: עוד מישהו רוצה לומר משהו?

דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסכם ברשותכם.

דוד אמסלם: אחת, אני מבקש מהוועדה, תומר אני מבקש שעם לאה תוציאו ליושב-ראש הכנסת מכתב חריף.

דוד אמסלם: הזמנתי שלושה מנכ"לים לדיון הזה – מנכ"ל איכות הסביבה, מנכ"ל החקלאות ומשרד הכלכלה.

דוד אמסלם: תיאמנו אתם את המועדים, ולהוציא את המנכ"ל לאיכות הסביבה שני המנכ"לים האחרים לא הואילו בטובם להגיע כי הם חשבו שזה לא חשוב.

דוד אמסלם: אגב, לכן אנחנו במצב הזה.

דוד אמסלם: כנראה שהם חושבים שזה לא חשוב.

דוד אמסלם: הם לא הגיעו לפה, כי זה לא מספיק בוער.

דוד אמסלם: תאמינו לי שאם זה היה בוער, הם היו מגיעים לכאן ראשונים, היו מחבקים אותי חצי שעה לפני הדיון, כפי שהם עושים בדיונים אחרים שזה מעניין אותם.

דוד אמסלם: לכן אני רואה זאת כחוצפה ועזות מצח.

דוד אמסלם: שנה אני מתעסק בנושא הזה, שנה.

דוד אמסלם: כשהתחלתי אתו, חשבתי שדיון אחד – אני רק מעיר לכם, ואתם מתנצלים.

שולי מועלם-רפאלי: עוד עשינו אותו בנגב, חשבנו שזה יהיה דיון חגיגי.

דוד אמסלם: אני שנה לא מצליח לצאת מהמבוך הזה.

דוד אמסלם: בושה וחרפה.

דוד אמסלם: פה אני מבין שאולי ראש הממשלה צריך לנהל דיונים על גזם.

דוד אמסלם: כל אחד אומר: זה לא אני.

דוד אמסלם: אם אני הייתי ראש ממשלה, לא היה דבר כזה.

דוד אמסלם: בעולם המושגים שלי אין דבר כזה.

דוד אמסלם: אם אנחנו הצפנו משהו לפני שנה, אחרי שלושה חודשים ביקשנו פתרון, הפתרון יהיה.

דוד אמסלם: הפקידים צריכים לשבת אחד עם השני, שלא ילכו הביתה, שיישבו יום אחרי יום, ואחרי שלושה חודשים יביאו את הפתרון.

דוד אמסלם: זה אחרי שיצאו לחופש ועישנו נרגילה.

דוד אמסלם: אבל שנה אני סביב הזנב של עצמי, שנה, ואני לא מאמין שאחרי שנה אנחנו עדיין נמצאים במצב הזה.

דוד אמסלם: תחדד לו במכתב - אני לא מתכוון לנהל עוד את ועדת הפנים בסדר הזה.

דוד אמסלם: מצדי לא יהיו דיונים יותר בוועדת הפנים.

דוד אמסלם: אם מנכ"לים יחשבו שהם לא מגיעים לפה, יבואו השרים שלהם.

דוד אמסלם: לא תהיה פה חקיקה, לא יהיה כלום בכל מה שקשור לוועדת הפנים.

דוד אמסלם: לי נמאס מהזלזול הזה.

דוד אמסלם: מדובר פה בחיי אדם.

דוד אמסלם: אני מסכים עם כל מה שאמרו ראשי המועצה.

דוד אמסלם: הם אומרים: זה כבר שנה.

דוד אמסלם: הבחורה שהיתה פה עד היום לא יוצאת לי מהראש.

דוד אמסלם: ביקשתי סליחה בראש השנה עליה.

דוד אמסלם: היא אמא לחמישה ילדים, בת שלושים, חולת סרטן.

דוד אמסלם: לא ייאמן.

דוד אמסלם: בכתה פה עם דמעות לפני שתי ישיבות.

דוד אמסלם: וכל אחד, יש לו זמן לעשות הכול חוץ מזה.

דוד אמסלם: אני לא מקבל את זה.

דוד אמסלם: אני פגוע, ואני מרגיש כמעט חסר אונים בסיפור הזה, כי אני לא יודע לנהל דיונים מהסוג הזה.

דוד אמסלם: דיון לא נעשה לשם הדיון או לשם הטלוויזיה.

דוד אמסלם: דיון בסוף יש החלטות, וצריך לבצע אותן.

דוד אמסלם: אתם לא חשופים למה שאני מקבל.

דוד אמסלם: אני מקבל עשרות פניות על בסיס יומי, גם מילדים קטנים.

דוד אמסלם: לכן אולי אתם לא מתרגשים כל כך – עוברים דרך הקפיטריה, לוקחים קפה, והולכים ומתכננים את החג, אבל אתם לא מבינים מה קורה שם ביום-יום לאנשים.

דוד אמסלם: לכן אני מצפה, שתביאו לנו את הפתרון בלוחות הזמנים שאדבר עכשיו.

דוד אמסלם: אז אל"ף, זה מה שאעשה.

דוד אמסלם: דבר שני, אני מבקש במסגרת התקנות – אני מחלק את העסק לשני חלקים: לנושא של איכות סביבה, משרד החקלאות, גזם וכו' – תעשו פיין טיונינג לתקנות עד הסוף.

דוד אמסלם: תסגרו את הסיפור של הדיווח לוועדה, אני מקבל את מה שאמרה חברת הכנסת פארן.

דוד אמסלם: תומר, שב אתם.

דוד אמסלם: אני קובע מייד אחרי סוכות – תגישו.

<תומר רוזנר: מתי הם יגישו?

<תומר רוזנר: אנחנו נעביר להם את ההערות עוד יומיים.

דוד אמסלם: מצדי, אל תלכו מפה היום.

דוד אמסלם: תסגרו הכול אחרי הדיון.

<תומר רוזנר: הם צריכים להגיש מכתב של שר החקלאות עם מכתב התייעצות.

דוד אמסלם: אני לא אנהל לכם את היומנים.

דוד אמסלם: היום, מחר – מייד אחרי סוכות אני קובע דיון נוסף רק בנושא אישור התקנות האלה והצו.

דוד אמסלם: אני קודם כל אעביר את זה פה, ואעביר את זה לחוקה.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם בזה.

דוד אמסלם: אני חושב שיש לזה אמירה ציבורית.

דוד אמסלם: אני לוקח על עצמי גם לתאם עם ניסן את הוועדה המשותפת כדי לגמור את העניין הזה.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם בנושא הזה.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש, כפי שאמרתי, מייד אחרי סוכות.

דוד אמסלם: אודיע לכם עוד היום את הלו"ז לגבי הישיבה הבאה.

דוד אמסלם: אני מבקש לקבל עד אז את העמדה של מתאם הפעולות בשטחים - כתובה - לגבי הנושא הזה כולל הפרוטוקולים, ולראות את העמדה שהגשתם לו, מה היו ההמלצות, ומה היתה תשובתו.

דוד אמסלם: אני מבקשת לקבל את זה באופן מוסמך כדי שאבין מבחינתי מה עמדת הצבא.

דוד אמסלם: אני רוצה לחדד – גם בהנחת עבודה שאנחנו סוגרים את כל האירוע הזה, יכול להיות שהמפחמות ימשיכו לעבוד, ואני רוצה להבין, האם הצבא מתייחס רק לגדר או הוא גם מתייחס לאיכות האוויר.

דוד אמסלם: מה קורה עם האוויר שמגיע מהצד השני לכאן?

דוד אמסלם: האם אין לו מה לעשות?

דוד אמסלם: איך הוא פותר את הבעיה הזאת בנושא הפרקטי, כפוף לכל ההסכמים הבין-לאומיים וכו'?

דוד אמסלם: אני מבקש שלא יכתבו לי את זה, אלא מה הם מתכוונים לעשות, אילו זה, כפי שהגדיר את זה המנכ"ל לאיכות הסביבה, שזה טרור סביבתי.

דוד אמסלם: איך מתייחס הצבא לטרור סביבתי.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של משרד הכלכלה, אני מציע לכם לשבת, כי אני רואה אתכם כאבן הראשה של הסיפור.

דוד אמסלם: אני מבקש שתזמנו דיון עם משרד המשפטים, עם משרד החקלאות.

דוד אמסלם: קחו רק יועצים משפטיים.

דוד אמסלם: זמנו רק יועצים משפטיים.

דוד אמסלם: גם אם תזיזי את הראש ככה, אני מבקש שתעשי את זה, כי אני מזהה את זה אצלכם.

דוד אמסלם: גם אם לא, תתנדבי לעשות את זה, ותזמני את היועץ המשפטי של המשרד לאיכות הסביבה, משרד החקלאות, הצבא, משרד המשפטים.

דוד אמסלם: תעשו דיון של משפטנים.

דוד אמסלם: זו שאלה משפטית כרגע ביניכם.

דוד אמסלם: תגישו לנו הצעת חוק שבאה להסדיר את הנושא הזה, ככה שלא תהיה אפשרות להעביר פחמים ממדינת ישראל.

דוד אמסלם: כמו במזון, כמו ברכבים הגנובים, כמו בהרבה דברים אחרים.

דוד אמסלם: ולא – אני מודיע לכם – היועץ המשפטי שלי ינסח את הצעת החוק במסגרת חוק ההסדרים – אתם יכולים לומר את זה לשר האוצר – כל סוגיית החקיקה של האוצר לא תעבור בלי שנעביר את החוק הזה.

דוד אמסלם: לא רק דיור מעניין; מעניין גם אנשים שמתים.

דוד אמסלם: לכן, כדי שלא תייצרו בקצה איזושהי בעיה שיכולה להיות בעיה קואליציונית, אני מבקש מכם עכשיו, מה שאמרתי.

דוד אמסלם: איך שאני יוצא, אתם מזמנים את הישיבה הזאת.

דוד אמסלם: מודיעים לשר שלכם מה החלטתי.

דוד אמסלם: וזה בישיבה הבאה שאגיע, תבואו עם הצעת החוק.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אם זה לא יהיה, אקדם את זה במסגרת הוועדה, את הצעת החוק.

דוד אמסלם: ואז אני אשאל את השאלה, כמו תמיד, מה אתם עושים בכלל?

דוד אמסלם: בסוף יש אני, היועץ המשפטי והמנהלת.

דוד אמסלם: שלושה אנשים.

דוד אמסלם: לא יודע מה משרדים שלמים עם מאות אנשים עושים כל היום מהבוקר עד הלילה.

דוד אמסלם: רק לספר לנו למה אי-אפשר ולמה יש פה בעיה ושם יש בעיה.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש מייד אחרי סוכות להביא לי את הפתרון – גם הצבא וגם משרד הכלכלה.

דוד אמסלם: חתימה טובה לכולם.

דוד אמסלם: תודה רבה, הישיבה נעולה.