הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 49, 2016-01-11 11:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: התאריך 11 לינואר 2016.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שקט באולם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו דנות היום בנושא שהוא בעיניי חשוב ביותר, כאוב ואנחנו מדברים ומדברות על מקרי התאבדויות בקהילה הטרנסג'נדרית – האחריות והכשלים בהתמודדות הרשויות.

עאידה תומא סלימאן: לפני שאני מתחילה את הדיון, אני רוצה להסב את תשומת לב כל הנוכחים והנוכחות, קודם כל לעניין שאנחנו בינתיים מצולמים אבל תיכף נעלה בשידור ישיר ואני עיכבתי את השידור הישיר כדי לשאול אם מישהו או מישהי מעוניין או מעוניינת לא להיות מצולמים, כדי שנכוון אותם למקום ישיבה ולדאוג שלא יהיו מצולמים בשידור.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא ענין השמות, אם מישהו או מישהי רוצים לדבר בישיבה אבל לא רוצים שהשם יופיע בפרוטוקול של הועדה, שבדרך כלל גם מתפרסם באתר, אני מבקשת מעכשיו לציין את זה או בתחילת הדברים אבל, בעניין הצילום, האם יש מישהו או מישהי שלא רוצים להיות מצולמים?

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שלא.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השלישי שהייתי רוצה להעלות אותו – אנחנו נעצור כדי לקבל על זה יעוץ ובגלל זה איחרתי את פתיחת הישיבה, הוא עניין נוכחות של קטינים וקטינות אתנו בישיבה, עם הרצון שלהם להשתלב בדיון.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לפתור את זה מבחינה משפטית קודם, אני צריכה לקבל יעוץ אז תסלחו לי, בגלל זה התעכבנו.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על השתתפות חברי הכנסת וחברות הכנסת, חלק מהם חברי הועדה וחלק כיבדו אותנו בנוכחותם היום ואני מבינה שהנושא חשוב וקרוב ללבם.

עאידה תומא סלימאן: מקרי ההתאבדויות של צעירים וצעירות מהקהילה הטרנסית, עוררו הרבה כאב והיוו כתב אישום חברתי ומוסדי נגד המוסדות ונגד חברה הישראלית באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: נגד החברה בגלל היחס המפלה שמפלה החברה הישראלית, עדיין, על כל מרכיביה, נגד הקהילה ונגד חבריה, אם זה מתבטא בקבלה למקומות עבודה, אם זה באלימות, אם זה באי-רצון לקבל אנשים לשכירות של דירה, בשכנות לדירות שלנו, או אם זה כלפי המוסדות שעדיין כנראה, מוסדות המדינה, עוד לא עיכלו ועוד לא הפנימו, שחלק מאזרחי המדינה – במקרה הזה הקהילה הטרנסג'נדרית, יש להם את הזכות ולהן את הזכות, קודם כל להגדרה עצמית, לזהות ולחיים שווים כמו כל – אפילו את המשפט הבא אני לא יכולה להגיד, כמו כל אזרחי מדינת ישראל, כי לא כל אזרחי מדינת ישראל חיים בשוויון אבל, לפחות יכולים לחיות בשוויון באידיאל האזרחי שהיינו מקווים שהמדינה הזו תגיע אליו באיזשהו יום.

עאידה תומא סלימאן: ההתאבדויות של מאי פלג ז"ל, ברק קשת ז"ל וויקטוריה ז"ל מעוררות הרבה רגשות אבל גם הרבה שאלות מהותיות, על היחס המפלה של החברה וגם של המדינה.

עאידה תומא סלימאן: בשנת 2014 הוכתרו מאמצים – אני חייבת להגיד, כמעט מהפכניים או מהפכניים של שרת הבריאות דאז, חברת הכנסת יעל גרמן, שנמצאת אתנו היום והוכיחה השרה דאז שהכול עניין של רצון פוליטי, החלטה פוליטית והחלטה מדינית והיא באמת הובילה את השינוי של נוהלי הניתוחים –יש כאלה שאומרים 'לשינוי מין', יש כאלה שאומרים 'לשינוי מגדר'.

עאידה תומא סלימאן: הנהלים השתנו ונעשו הרבה הקלות –בואו נגיד כך, או אולי לא הקלות אלא הנהלים נעשו יותר נורמאליים.

עאידה תומא סלימאן: לצערנו הרב, לא הגענו למצב השוויוני ולא המשיכה השרה בפעילות שלה כשרת הבריאות כדי לשנות עוד דברים, והגענו למצב הקיים היום, כאשר עולות כל מיני שאלות שמשליכות על חיים ומוות של חברי וחברות הקהילה, שאלות שקשורות לדרך שמשרד הבריאות מתייחס לנושא, שאלות שקשורות לדרך שוועדות מתייחסות ואיך משרד הפנים עם רשות האוכלוסין מתייחס לנושא.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לשתף אתכם במשהו שקרה עכשיו בבוקר, לפני שנכנסנו לישיבה הזו.

עאידה תומא סלימאן: פתאום הבנו שיכול להיות שבכניסה לכנסת היום, הקהילה על חבריה וחברותיה שנכנסים לבניין, יכולים להיתקל במצב כזה שבתעודת הזהות יהיה רשום מין מסוים ובחזות יהיה משהו אחר אז היה חשוב לנו להדגיש בפני המשמר של הכנסת, שיש דיון כזה שמתקיים היום ושלא יהיו שום יחס או התנהגות שעלולים לפגוע בבאי-הדיון הזה ובמשתתפי ומשתתפות הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שהצלחנו לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הדיון והיום אני חייבת להגיד, הדיון שלנו הוא דיון, בואו נגיד, נרשמו הרבה משתתפים ומשתתפות, יש פה חומר מאד רציני והייתי רוצה שננהל אותו ביעילות.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מאלישע אלכסנדר, מנכ"ל "מעברים".

<אלישע אלכסנדר: אני מציג את המצגת יחד עם מיכל סטולר מפרוייקט "גילה".

עאידה תומא סלימאן: מצוין, בבקשה אבל אני מאד מבקשת בארבע דקות מכסימום.

<אלישע אלכסנדר: תודה רבה.

<אלישע אלכסנדר: אני אלישע, אני מנכ"ל "מעברים", אני בן ארבעים, אני טרנסג'נדר בעצמי.

<אלישע אלכסנדר: מאד התרגשתי לשמוע על ההנחיות שניתנו למשמר של הכנסת.

<אלישע אלכסנדר: הבעיה של אנשים טרנסג'נדרים לא נמצאת רק בכנסת אלא בכל מקום בעצם, זה משהו שצריך להיות רחב יותר וזה גם משהו שאנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: לצערי אני עדיין לא אחראית על כל מקום.

<אלישע אלכסנדר: עדיין לא.

<קריאה: המסר העקרוני שיצא מפה הוא שחשוב, בכל זאת מסר.

<אלישע אלכסנדר: אני ליוויתי את ברק לבטוח הלאומי, היפנתה אותו אלי דר' רות גופן שנמצאת פה, והיא אמרה לי: "תשמור עליו" כי נראה לה שהחיים שלו קשים והיא צדקה, ולא הצלחנו.

<אלישע אלכסנדר: זה משהו שמאד קשה לי.

<אלישע אלכסנדר: גם את מאי היכרתי בשנים האחרונות, קצת פחות טוב, כי היא הייתה אקטיביסטית גם בנושא של מתמודדי נפש, לא רק אנשים טרנסג'נדרים וגם המוות שלה היה מאד מאד קשה.

<אלישע אלכסנדר: את ויקטוריה לא היכרתי אבל יש פה גם חברות שלה.

<מיכל סטולר: שמי מיכל סטולר, אני מטפלת סוציאלית בהכשרה שלי וכיום רכזת של פרוייקט "גילה להעצמה טרנסית".

<מיכל סטולר: פרוייקט "גילה" הוא ארגון שקם מתוך הקהילה הטרנסית בשביל הקהילה הטרנסית.

<מיכל סטולר: בואו נתחיל.

<מיכל סטולר: אתחיל במספר מן הסוף, התופעה של התאבדות בקרב אנשים טרנסים היא לא משהו חדש בישראל.

<מיכל סטולר: הנתון הזה של 41% הוא נתון שהגיע ממחקר אמריקאי מאד רחב שהיה וחוזר על עצמו בהרבה מאד מחקרים בעולם.

<מיכל סטולר: אובדנות היא משהו שקיים בקהילה שלנו, ולשמחתנו גם אפשר לפתור אותו.

<מיכל סטולר: יש כל מיני מחקרים שמראים שעם טיפול פסיכותראפי מתאים, אפשר להפחית משמעותית ולצמצם את האובדנות.

<מיכל סטולר: קצת על רקע - - - d.s.m., הגדרה של הפרעת זהות מיגדר, היום אנחנו מדברים על דיספוריה מיגדרית, תחושה של לחץ, חרדה ואי-נוחות שקשורות בפער בין התפיסה העצמית של המיגדר ובין איך שהחברה תופסת אותו.

<אלישע אלכסנדר: זה בעצם מה שגורם בין היתר לנושא של אובדנות, כלומר, לא הטרנסג'נדריות עצמה אלא היחס של הסביבה והנגישות לטיפולים שונים.

<אלישע אלכסנדר: בשקף הבא אפשר לראות שאפשר להקל ואפילו - - - על הנושא של דיספוריה מגדרית שגורם, בין היתר, לאובדנות, על ידי קבלה מהסביבה, הכרה במיגדר בכל הרשויות –משהו שלא מתקיים כיום, אי אפליה, ניפוץ סטיגמות וגם להנגיש טיפולים, להתאים את המראה מבחוץ לתחושה הפנימית.

<אלישע אלכסנדר: בנוסף – וזה משהו שמאד בולט בהרבה מהסיפורים הטרנסג'נדרים הוא שאומרים: טוב, הוא לא התאבד בגלל שהוא היה טרנסג'נדר אלא בגלל מיליון דברים נוספים אבל, הבעיה היא שבגלל שאנחנו כל כך חשופים לדיכוי באפליה ואלימות אז יש לנו הרבה מה שנקרא 'תחלואה נלווית' והרבה פעמים אנחנו נופלים בין הכיסאות.

<אלישע אלכסנדר: כל מערכת מצפה שמערכת אחרת תדאג לזה ומדובר בבעיה רוחבית.

<אלישע אלכסנדר: אין פה משהו אחד שהוא ספציפי ואנחנו יכולים להגיד: טוב, פתרנו אותו, סידרנו את הועדה לשינוי מין ואז הכול נפתר, זה לא ככה, זו בעיה רוחבית ונתנו גם נייר עמדה.

<אלישע אלכסנדר: אני יודע שזה קצת ארוך אבל, כל רשות שם מקבלת פיסקה.

<אלישע אלכסנדר: מאד חשוב לי שאם יש פה נציגי משרדים אז שיקראו את הפיסקה המתאימה וזה רק על קצה המזלג.

<אלישע אלכסנדר: אנחנו צריכים לעשות שינוי רוחבי בכל המוסדות השונים.

<אלישע אלכסנדר: משהו מאד מאד חשוב הוא נושא של הכשרות בכל מקום, במערכת החינוך, במערכת הרווחה, במערכת הבריאות, בבריאות הנפש.

<אלישע אלכסנדר: אתם יכולים לראות את הציטוטים למעלה וזה משהו מלפני שבועיים אני חושב, בחור טרנס שחשב להתאבד אבל במקום זה הלך להתאשפז.

<אלישע אלכסנדר: הצוות בבית החולים פנה אליו בלשון נקבה, למרות שהוא ביקש שלא יעשו את זה, הם לא הבינו עד כמה זה משמעותי כי הם לא הכירו את הנושא בכלל - - -

איילת נחמיאס ורבין: איזה בית חולים זה אם מותר לדעת?

<קריאה: מְשנֶה?

איילת נחמיאס ורבין: משנה, כן.

<אלישע אלכסנדר: "גהה" אבל באמת זה קורה בכל מקום, לא הייתי רוצה להגיד שזה משהו מסוים, גם לפעמים תלוי על מי נופלים.

<אלישע אלכסנדר: אנחנו צריכים ליצור ידע מקצועי, לחקור את הנושא, אין לנו מספיק מידע לתת לכם כדי להגיד: הנה, יש אפליה.

<אלישע אלכסנדר: במקרה של אפליה בתעסוקה למשל, הנציבות לשוויון הזדמנויות בעבודה עשתה מחקר ואנחנו יכולים להגיד: הנה, יש אפליה בתעסוקה.

<אלישע אלכסנדר: אנחנו יכולים להגיד מה אנחנו מרגישים מהבטן אבל אין הרבה גיבוי מחקרי לדברים שאנחנו אומרים בארץ אבל יש בעולם, אז אנחנו צריכים עזרה במחקרים, אנחנו צריכים עזרה במימון.

<מיכל סטולר: מה שכן, יש הרבה מידע שנאסף מהשטח, שני הארגונים שלנו – פרוייקט "גילה" ו"מעברים", פועלים כבר כמה שנים ואנחנו מקבלים עשרות פניות בחודש כך שאנחנו רואים את זה, את האפליה בתעסוקה, אפליה גם ברשויות שאמורות לסייע בתעסוקה, בדיוק לא מזמן, הגיעה מישהי שליוויתי איכשהו במשרד התעסוקה, היא ניסתה לקבל סיוע ולא הסכימו ולא הבינו שאם לא מקבלים אותה לעבודה שלא בתור אישה זו בעצם אפליה אז היא לא יכלה לקבל סיוע במציאת עבודה למעשה.

<מיכל סטולר: אנחנו רואים את זה באמת בכל מפגש עם הרשויות, אנחנו פונים אליהן ומדווחים על אפליה והתחושה היא שאין מענה.

<מיכל סטולר: אין לנו הרבה מענים להציע.

<מיכל סטולר: שנינו ארגונים טרנסים עם אפס תקציב פחות או יותר מן הרשויות וככל שיש - - -

נחמן שי: מיכל, מהם המקורות כספיים שלכם?

<מיכל סטולר: פרוייקט "גילה" ממומן על ידי תרומות מהקהילה, הוצאנו לוח שנה שאסף כמה עשרות אלפי שקלים ומתוך זה אנחנו מצליחים בחצי שנה האחרונה להעסיק רכזת וזהו, אין לנו שום - - -

נחמן שי: ו"מעברים"?

<אלישע אלכסנדר: "מעברים" ממומן באמצעות 11,000 שקל שנתיים מעיריית תל אביב, מכל מיני בזארים יד שניה שאנחנו עושים ויש לנו המון דברים שקשורים לשווי כסף, הצלחנו לקבל דמי שירות שהם בחינם, אבל אנחנו חנוקים.

<אלישע אלכסנדר: אנחנו מקבלים ששים פניות של אנשים טרנסג'נדרים בחודש, זה החודש האחרון.

אילן גילאון: וברשות למניעת אובדנות אתם נעזרים?

<אלישע אלכסנדר: אנחנו עכשיו יצרנו קשר עם היחידה למניעת אובדנות ואנחנו מתחילים איזשהו תהליך בנושא אבל, אנחנו גם מאד נשמח לכל משרד שרוצה לעשות דברים יחד אתנו ועם פרוייקט גילה - - -

עאידה תומא סלימאן: משרד הרווחה לא עושה כלום אתכם?

<אלישע אלכסנדר: ממש לא, משרד הרווחה כן עושה אבל זה לאט מדי וזה ענין של חיים, אז המשרדים עובדים לאט ואנחנו שמחים לעבוד עם משרדים אבל אנחנו חנוקים.

<ישראלה לב: תרשו לי להוסיף, אני הרבה במרכזי "גאיה" בתל אביב ויחד עם אלישע ואני אומרת - - -

עאידה תומא סלימאן: כתוספת?

<ישראלה לב: ממש נכנסתי לאחרונה כתוספת ואני אומר את זה, בשלושה חודשים האחרונים הגיעו אלינו קרוב לשלש מאות אנשים חדשים, לטיפולים בכל מיני תחומים, זאת אומרת, אנחנו כרגע באפס כסף, ומלא מלא אנשים שזקוקים להרבה התערבויות.

עאידה תומא סלימאן: המצוקה הכלכלית של הארגונים כבר הובנה, תיכף נשמע גם מן המשרדים השונים שנמצאים אתנו ואני ארצה שתענו לטענות הללו.

עאידה תומא סלימאן: סיימתם?

<אלישע אלכסנדר: יש לנו עוד הרבה מה לומר אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה אבל בטח גם מי שידברו ישלימו את הדברים שלכם ויוסיפו.

<אלישע אלכסנדר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכם.

עאידה תומא סלימאן: גברת יעל גור, מנהלת מרפאת לוינסקי.

<יעל גור: שלום.

<יעל גור: מרפאת לוינסקי היא מרפאה ששייכת למשרד הבריאות, מרפאה למחלות מין ו-hiv.

<יעל גור: מאומצת על ידי משרד הבריאות ובשנים האחרונות, גם על ידי הרשות לקידום מעמד האישה, בהיבט של עבודת out reach וטיפול בנשים במעגל הזנות.

<יעל גור: אנחנו הרחבנו את הפעילות גם לגברים ונשים טרנסג'נדריות במעגל הזנות ובעצם המפגש שלי עם הפורום הזה הוא סביב הקשיים שמבטאות נשים טרנסג'נדריות במעגל הזנות.

<יעל גור: יש הרבה דוברים והרבה מה להגיד אז אני אתן את רשות הדיבור ליונתן, להתייחס לשני היבטים ספציפיים.

<יעל גור: יונתן עובד סוציאלי, טרנסג'נדר במרפאת לוינסקי.

<יונתן מרטון: שלום.

<יונתן מרטון: כשמדברים על טרנסג'נדרים אז הסוגיה של הזהות חייבת להיות על השולחן כיוון שאנחנו, בזירות הזנות השונות, רואים הרבה מאד טרנסיות צעירות וגם לא צעירות, שנמצאות בזנות.

<יונתן מרטון: חשוב לדבר על הכרוניקה הזאת של הצטרפות למעגל הזנות שהיא מן כרוניקה ידועה מראש כזאת, נכנסות לזנות בגיל מאד מאד צעיר בגלל שאין להן גב משפחתי, אין להן גב כלכלי, נזרקות מביתן ואז הן פשוט מחפשות את "קבוצת השווים" שלהן, מוצאות אותן טרנסיות צעירות שנמצאות בזנות ובעצם יש פה איזושהי חיברות לזנות ובשלב הזה אנחנו למעשה פוגשים אותן כבר ברחוב, כשמצד אחד אנחנו מנסים להושיט יד ולעזור להן עם הכלים המעטים שיש לנו – אם זה באמצעות בטוח לאומי, קבלת אחוזי נכות, שיקום תעסוקתי וזה מצד אחד.

<יונתן מרטון: מצד שני הן צריכות איזשהו פתרון מיידי, זאת אומרת, הן צריכות לגור איפה שהוא, הן צריכות לקנות אוכל, הרבה פעמים חברות אחרות אוספות אותן לבתים שלהן אבל גם שם הן צריכות להשתתף בהוצאות, הן צריכות משהו מידי ובעצם הן נשאבות לזה, ברגע שהן מתחילות עם הזנות אז נורא נורא קשה, קשה להן לצאת החוצה.

<יונתן מרטון: אם מדברים על מענים שצריכים להיות אז הדבר הראשון שצריך לדבר עליו הוא יצירת רצף מענים לטרנסיות.

<יונתן מרטון: יש כרגע דירת מעבר אבל דירת מעבר היא בעצם החלק האחרון של הרצף, כשחסרה דירת חרום, חסר הוסטל יעודי שייענה לצרכים האלה גם לא של קטינות, כלומר, כרגע אפשר להגיע ל"בית דרור" אבל חסר משהו יעודי גם לגילאים מבוגרים יותר.

<יונתן מרטון: דבר נוסף הוא להקל על כל מה שקשור בבטוח הלאומי.

<יונתן מרטון: כרגע, להוציא אחוזי נכות, כאלה שבאמת נותנים קיצבה, זה נורא נורא קשה כי קצת החמירו מאז שינוי הגדרת ה d.s.m.

<יונתן מרטון: שינו את ההגדרות של בטוח לאומי ונורא קשה להוציא אחוזי נכות שיביאו לקיצבה שתוכל לסייע.

<יונתן מרטון: צריך להנגיש את הענין של השיקום המקצועי כי הרבה טרנסיות באמת לא יודעות מה הזכויות שלהן בבטוח הלאומי, איך הבטוח הלאומי יכול לסייע להן לצאת ממעגל הזנות אז חייבים לעשות עבודה סביב זה.

<יונתן מרטון: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לךּ.

עאידה תומא סלימאן: גם לךְ.

עאידה תומא סלימאן: תקנו אותי אם אני טועה, בסדר, אז אמרתי 'לך' נכון.

עאידה תומא סלימאן: חברות הכנסת, ביקשתן, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה ואנחנו נמשיך להקשיב לארגונים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פה בדיון למרות שזה יום שני וכולנו נאלצים תמיד לדלג בין ועדות, אני חושבת, עאידה, באמת 'שאפו' לך, גם אחרי שאני דיברתי אתך ואני מניחה שעוד חברי כנסת דיברו אתך, כי הדיון הזה הוא מאד מאד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר הרבה שנים נחשפת למורכבות של החיים של טרנסים וטרנסיות.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי ידידה בשם אביה בן דוד, שבנה הוא טראנס והיא – לא רק שחיבקה את הדבר הזה, היא גם אימצה מאז עוד טראנס ואני תמיד הסתכלתי בהשתאות על האופן שבו היא – ואני לא רוצה להגיד מטפלת, כי היא מחבקת את העניין הזה ואני אסירת תודה לה היום יותר ממה שהייתי אי פעם, על זה שהיא פתחה לי את העולם הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לפני כמה חודשים התוודעתי לשון, שהוא טראנס, שהשתחרר מן הצבא, וכשהוא היה צריך להצטרף לקופת חולים "מכבי", נתקל בכל מיני קשיים בירוקרטיים כדי לקבל את ההורמונים שנדרשו לו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד, אני נאמתי נאום בן דקה ותוך עשר דקות קיבלתי טלפון מקופת חולים "מכבי" שהרימה את הכפפה בצורה מאד מאוד מאוד יפה.

איילת נחמיאס ורבין: זה 'אפרופו' הארגונים שלא פתוחים, לפעמים אנחנו, כחברי כנסת ואני מראש מזמינה אתכם להיעזר בנו לדברים האלה, ועשינו ישיבה עם הנהלת קופת חולים "מכבי", על האופן שבו היא מתייחסת לטרנסים.

איילת נחמיאס ורבין: איך היא פונה אליהם, איזו שפה מגדרית, איך היא מסייעת להם בוועדות ובדיונים שהם צריכים לעבור ובאמת, הרבה פעמים, אחד הדברים שאני הבנתי מזה הוא שהרבה פעמים ארגונים, שלא במכוון, באמת לא במכוון, עושים עוול לטראנסים ולטראנסיות כי הם פשוט לא יודעים איך לגשת לנושא הזה וצריך בן אדם אחד, מספיק פתוח ומספיק נכון – ואני בהקשר הזה תסלחו לי על המפלגתיות אבל באמת החוג הגאה של מפלגת העבודה מאד מאד עזר לי בענין הזה, כי פשוט צריך לפעמים לקחת את האנשים האלה ולהגיד להם ופשוט ללכת אתם, כי אחרת לא הייתי נחשפת לבעיה שלו, צריך להגיד את האמת, הם אלה שפנו אלי ואני אומר את זה, אני מזועזעת מן הנתון הזה ש-41% מן הטראנסים ניסו להתאבד, פשוט באמת, זה נתון מזעזע, זה נתון קשה מאד אז שלושה דברים לסיום וגם בענין של בית החולים "גהה", אני לא סתם שאלתי כי אני ממש נדהמת, זה אחד מבתי החולים, לא מזמן הייתי שם, זה אחד מבתי החולים, זה ממש מדהים אותי שהם לא הצליחו להנגיש את השפה כלפי הטראנסים.

<אלישע אלכסנדר: אחרי שהתלוננו הם כן השתנו.

<אלישע אלכסנדר: זה מחוסר ידע.

איילת נחמיאס ורבין: או.

איילת נחמיאס ורבין: קיי.

איילת נחמיאס ורבין: אז לכן אני אומרת, אל"ף, תיעזרו בנו, אני מסיימת, מסיימת, תיעזרו בנו, ואני שואלת את עצמי שאלה, בעולם שבו קייטי ג'נר היא 'סלב', האם זה הולך להשתנות בדורות הבאים?

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, יש פה איזשהו מקום, אנחנו צריכים, לפעמים הבירוקרטיה לא יודעת לרוץ מספיק מהר אחרי השינוי החברתי, ובשביל זה אנחנו כאן, תודה רבה.

מאיר כהן: לשמוע את משרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע תיכף.

עאידה תומא סלימאן: הגברת ציפי נחשון גליק, ממשרד הרווחה.

<ציפי נחשון גליק: אני רוצה להתחיל ולומר שלפני חמש שנים, כשהתחלתי לנהל את השירות לנוער צעירות וצעירים, נחשפתי באופן ישיר לתופעה ולכן, יזמתי הקמת ועדת היגוי, שחברים בה גם נציגי עמותות, גם נציגי האוכלוסיה וגם נציגי משרד הבריאות ומשרד הרווחה.

<ציפי נחשון גליק: מאז התחלנו לעשות דרך לגבי יצירת מענים למצוקת האוכלוסיה הזו.

<ציפי נחשון גליק: מה שקיים היום במשרד הרווחה הוא מיזם משותף עם האגודה שזה לטיפול פסיכוסוציאלי לקבוצה של בני נוער וצעירים, יש לנו מיזם משותף עם עמותת נוער שפיתחה מודל לטיפול משפחתי בבני נוער בעיקר, שבעצם נאלצים לצערי לברוח מן הבית על רקע רגישות מגדרית או מינית ושהמשפחה לא מסוגלת לקבל את השינוי ואנחנו מצליחים לשכנע קרוב לעשרים בני נוער וצעירים מדי שנה כן לעבור את המודל של טיפול משפחתי.

<ציפי נחשון גליק: העברנו תקציב לעירית תל אביב שהקימה דירת מעבר לצעירות טרנסג'נדריות, במימון מלא של משרד הרווחה.

נחמן שי: זו אותה דירה ששמענו עליה?

<קריאה: במימון מלא של משרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: בעצם יש דירה אחת.

נחמן שי: בכל הארץ יש דירה אחת?

<אלישע אלכסנדר: חמש מיטות בלבד, חמש מיטות.

<ציפי נחשון גליק: כרגע יש דירה אחת עם חמש מיטות מתקציב של משרד הרווחה.

<ציפי נחשון גליק: זה מדובר בצעירים 18.

<ציפי נחשון גליק: לקטינים מתחת גיל 18 יש כבר המון שנים גם הוסטל וגם הלנת חירום שנקרא "בית דרור", במימון מלא של משרד הרווחה.

<ציפי נחשון גליק: לגבי אוכלוסיה של קצה הרצף בזנות, הקמנו לפני שנה וחצי תכנית "הלב 24/7", תודות לתקציב שהגיע בזכותו של השר הקודם, שגם קבוצה של טרנסג'נדרים ואוכלוסית להט"ב בכלל נעזרים בה.

<ציפי נחשון גליק: המסגרת שם פתוחה 24 שעות 7 ימים בשבוע.

<קריאה: אבל היא מוגבלת לגיל.

<ציפי נחשון גליק: אני מתנצלת על מה שאנחנו עושים - - -

<אלישע אלכסנדר: את לא צריכה - - -

<ציפי נחשון גליק: סליחה, אני מציינת מה אנחנו עושים ואני יודעת שאנחנו צריכים לעשות עוד הרבה אז בואו קודם כל ניתן כבוד למה שעושים, נשמע מה עוד צריך לעשות - - -

עאידה תומא סלימאן: גברת נחשון גליק, אני חושבת שאנו בדיוק יושבים כדי לשמוע מה חסר ועל מה שעושה המדינה כל הכבוד אבל יש חסר.

<ציפי נחשון גליק: בוודאי - - -

עאידה תומא סלימאן: זה מה שסיפרו נציגי הארגונים.

<ציפי נחשון גליק: אני ישבתי לפני שבועיים עם נציגי הקהילה ואני באתי לפה כאשת בשורות ואני בקשר אתם כל הזמן כדי לשמוע מה הצרכים ונחשפנו לנתונים של כאלה שנמצאים ברחוב, אני מדברת על מעל גיל 18 אז באמת, תודות לתקציב 2016, אנחנו הולכים להקים הלנת חירום לצעירים בני 18, אנחנו הולכים להקים הוסטל - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת 18?

מירב בן ארי: כל אלה שמסיימים ב"בית דרור" שתהיה להם מסגרת.

<ציפי נחשון גליק: צעירים פלוס אנחנו מדברים על 18, 26-7, הלנת חירום היא בעצם דלת שמסתובבת 24 שעות ביממה.

עאידה תומא סלימאן: וזאת השאלה שלי, אם היא מסתובבת 24 שעות ואם היא הלנת חירום, אז לאלה שעברו את ה-26, לא מגיעה הלנת חירום?

<ציפי נחשון גליק: תראי, אני אשמח אם יהיה תקציב נוסף שנקים עוד אבל, מאד קשה לערב אוכלוסיה של 18 עם בני 35 ולכן אנחנו מגבילים את זה בגילאים.

עאידה תומא סלימאן: זו לא מסגרת שהיא לאורך חודשים.

<ציפי נחשון גליק: לא.

עאידה תומא סלימאן: זה יכול להיות כמה ימים.

<ציפי נחשון גליק: זה יכול להיות ממספר לילות עד שלושה ארבעה חודשים.

<ציפי נחשון גליק: למי שעובר את השלב הזה ויש התקדמות, רצון לשינוי ויכולת, הוא יכול לעבור להוסטל שיקומי שבכוונתנו להקים.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו כבר הכנו מפרט לצאת למכרז, נקבל הצעות של עמותות לוועדת המכרזים, היא תחליט איזו עמותה תהיה ראויה להפעיל את זה- - -

מירב בן ארי: ספציפית - - -

<ציפי נחשון גליק: לא, את הלנת החירום אנחנו - - - עירית תל אביב, שאנחנו מעבירים לה תקציב.

מירב בן ארי: שאלתי על ההוסטל השיקומי.

<ציפי נחשון גליק: את ההוסטל השיקומי אנחנו חייבים להעביר במכרז כי עירית תל אביב לא מוכנה להפעיל את זה באופן ישיר, אז אנחנו נצא למכרז פומבי.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו בכתיבת מיזם משותף עם עמותת "איגי", לטיפול בנוער, לקטינים, עד גיל 18 באמצעות בני נוער והם יספרו בהרחבה על זה.

<אלישע אלכסנדר: האם מדובר ספציפית בטרנסג'נדרים?

מירב בן ארי: על מה אתם מדבר, אלישע, על ההוסטל?

<ציפי נחשון גליק: מה שמניתי עד עכשיו, כן, זה ספציפי לאוכלוסיית טרנסג'נדרים, הלנת החירום וההוסטל השיקומי, אבל מיזם משותף עם איגי לאו דווקא.

<ציפי נחשון גליק: אני כרגע בודקת, בהתאם לכל התקציב שעומד לרשותי, אם אני יכולה בכל זאת לתת - - -

נחמן שי: מה התקציב שעומד לרשותך?

<ציפי נחשון גליק: כרגע, שני מיליון וחצי שקלים.

<ציפי נחשון גליק: אני מנסה לבדוק בכל זאת - - -

עאידה תומא סלימאן: כל השירותים האלה?

<ציפי נחשון גליק: רק להלנת חירום ו - - - ואני מנסה לבדוק במיזם משותף עם "איגי", זה תקציב יעודי שהמנכ"ל יצטרך להשיג אותו ולגבי דירת מעבר נוספת, הפעם לבנים, אלה מאתיים וחמישים אלף שקלים שאני צריכה לבדוק - - -

<קריאה: בשנה?

<ציפי נחשון גליק: בשנה.

<ישראלה לב: ומה עם טרנסג'נדריות מבוגרות?

עאידה תומא סלימאן: יש לי הרגשה שמשרד הרווחה מתייחס לבעיות או למכשולים שעומדים בפני נוער טרנסג'נדרי או עד גיל 25.

עאידה תומא סלימאן: נוער וצעירים אבל השאלה שעומדת: מישהו מעל 25, אנשים שבאמת הם נכנסו כבר לחיים ומוצאים את כל הקשיים שהועלו כבר פה, אני חושבת שזה מחייב דיון רציני, אם משרד הרווחה לא מספק תשובות לאוכלוסיה הכול כך רחבה.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אצטרך ללכת לפי השיטה של חבר הכנסת אילן גילאון, כי חברי כנסת התחילו לבקש לדבר אז פעם נציג ופעם חבר כנסת.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אני רוצה לציין שאני שמחה שיש לנו כל כך הרבה חברי וחברות כנסת בישיבה, זה מאד מכובד, זה מעורר אצלי תקוות שאני אראה אתכם תמיד ממלאים את האולם הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה גבירתי יושבת הראש, תודה רבה על הדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: מיום שנכנסתי לכנסת, אני מכירה פה את רוב הפרצופים שיושבים, את אלישע שעושה עבודה מעולה, באמת, את עודד ומנדי, את "חושן", מהיום שנכנסתי לקחתי את זה וקודם כל אני מגבה את ציפי נחשון גליק, דיברת על מבוגרות, בואי קודם כל נבין שבמדינת ישראל עד 2015 לא הייתה התייחסות לצעירים.

מירב בן ארי: זאת אומרת, כשהגעתי ל"בית דרור", שאלתי את "בית דרור" מה עושה הבחור או הבחורה, לאן הם הולכים?

מירב בן ארי: גם בדירה שבתל אביב ישבתי, ניסיתי לחשוב ואז, באמת, בתכנית שאני מובילה ביחד עם ציפי ומגבה אותה כי היא עושה עבודת קודש בענין הזה, אנחנו קודם כל חייבים לפתור את המצב של צעירים טרנסים וכלל להט"ב, שאין להם מסגרת ובעיקר בנושא של הטרנסים כי פה גם הבעיות הן מורכבות, לכן ה'שלטר' הזה שהולך לקום בתל אביב, ואני רוצה, מכיוון שליוויתי את כל התהליך ובגלל זה גם שאלתי על המכרז, כי אתם יודעים שיש הבדל בין מכרז למיזם משותף, מיזם משותף זה אומר שתוך כמה חודשים אנחנו יכולים להקים 'שלטר' בתל אביב, אבל, ציפי, ובכוונה שאלתי אותה כאן בוועדה, כי הייתי מעורבת בנושא גם מול עירית תל אביב ולמרות שיש שם אנשים מצויינים הם לא רצו את ההוסטל, ואני באה לומר את זה כאן, הם לא רצו את ההוסטל החירומי, זה אומר שאין עיר במדינת ישראל, במרכז הארץ, שמוכנה לקחת על עצמה הקמה של ההוסטל כי אם הם היו לוקחים – ואתה מי כמוך יודע, שבנית את הלב באלפסי, כמי שמעורבת בענין, מבינים שזה יחסוך לנו הרבה זמן כי יש לנו כבר כסף, יש לנו כאן 19 מיליון לכל הנושא של חסרי בית, שמו כסף במיוחד לטרנסים, אבל יש לנו כאן בעיה כי אם עיר במדינת ישראל הייתה לוקחת וזו נקודה כל כך קריטית בעיניי, מבזבזת לי עכשיו זמן של חודשים להקים את ההוסטל הזה אבל הוא יקום, אני מבטיחה לכם, יש לכם גם את הצוות שדואג לענין.

מירב בן ארי: ואני חייבת להגיד עוד משהו אחד, בגלל שהייתי גם בדירת המעבר, ויש כאן חברה אזרחית מאד מאד פעילה ואני אגיד במשפט אחרון, הנה השרות שיש שם, כי את כולם אני מכירה, אני גאה, אתם יודעים מה, שאני נציגה של הקואליציה פה וכשאני יושבת בשולחן הזה, כמעט כל בן אדם שני פגשתי, גם בסיור שלנו בתל אביב במרפאה, ואני שמחה וגאה, ואני רוצה להגיד במשפט אחרון, תודה רבה לכל מה שאתם עושים, שגם אם אנחנו לפעמים לא עושים מספיק אז אתם עושים עבודה טובה בשביל כולנו.

מירב בן ארי: את זה היה לי חשוב לומר בסוף.

עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת בן ארי ואנחנו בונים על זה שנציגת הקואליציה בישיבה הזו, לפחות תשיג את המאתיים וחמשים אלף, זה כסף קטן.

מירב בן ארי: ציפי יודעת שאני נציגה כל הזמן.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל אנחנו רוצים לדעת.

מירב בן ארי: מבטיחה לך שאנחנו מטפלים בזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מזמינה את ד"ר רות גופן מ"כללית", המרפאה הגאה, בבקשה, יש לך מצגת.

<רות גופן: כן, אני ד"ר רותי גופן, אנחנו ממרפאת "גן מאיר" בתל אביב.

<רות גופן: אנחנו במסגרת המרפאה שלנו מטפלים להערכתי בבין 200 ל-300 מטופלים טרנסים וטרנסיות ואני, ביחד עם פסיכיאטר, עשינו בשנה האחרונה מחקר, המחקר עדיין בעיצומו ואנחנו ממשיכים לגייס אנשים שימלאו את השאלונים של המחקר, אנחנו עקבנו אחרי השינויים הרגשיים שעוברים על אנשים טרנסים במהלך תהליך שינוי המין ו"על הדרך" שאלנו אותם קצת שאלות על החיים שלהם, ואפשר קצת – באמצעות המחקר הזה שעשינו, לקבל תמונה על הקהילה הטרנסית, במסגרת המגבלות של המחקר שלנו אבל כן אפשר לקבל איזושהי תמונה.

<רות גופן: בדקנו כשבעים נבדקים, לא בדקנו קטינים אבל בדקנו, אלה הגילאים שלנו, גם יהודים וגם שאינם יהודים, מוסלמים ונוצרים- - -

עאידה תומא סלימאן: ערבים, יענו.

<רות גופן: ערבים, יענו.

<רות גופן: 60% נשים ו-40% גברים טרנסים או על הרצף הטרנסי.

<רות גופן: קצת תקבלו נתונים על השכלה, זו בסך הכול קהילה משכילה יחסית לכלל האוכלוסיה, 44% יש להם מעל 12 שנות לימוד.

<רות גופן: לגבי תעסוקה, 30% לא עובדים בכלל- - -

<קריאה: 60% בעצם לא עובדים.

<רות גופן: נכון, 60% לא עובדים במשרד שהיא מלאה.

<רות גופן: 30% עובדים במשרה חלקית ורק 40% במשרה מלאה.

<רות גופן: תסתכלו שלמרות ההשכלה, שביחס לאוכלוסיה הכללית היא אוכלוסיה משכילה, בערך 60% מתפרנסים עד שכר מינימום.

<רות גופן: שאלנו על אפלייה בתעסוקה, שימו לב לנתון, 55% מהנבדקים והנבדקות שלנו, חוו אפליה על הרקע המיגדרי.

<רות גופן: שאלנו קצת על מקורות תמיכה, בין 50%-70%, תלוי במיגדר, ללא זוגיות, לא מעט מהאנשים אין להם קשר עם המשפחה הגרעינית, אוכלוסיה שצריכה את תמיכתנו ואת תמיכת המדינה ללא ספק.

<רות גופן: התעסקנו עם העניין של זנות כי זה נושא שמאד חשוב לעסוק בו ואתם רואים שאם מחברים 30% ועוד 10%, אז 30% מהנשים הטרנסיות כיום עוסקות בזנות או שבעבר עסקו - - -

<קריאה: ששים?

<קריאה: ארבעים?

<קריאה: בעבר?

<רות גופן: היום או בעבר.

<רות גופן: תסתכלו על הנתון הזה, 45% מהנשים הטרנסיות התחילו את הטיפול ההורמונלי, זה משהו שמדבר על מכשולים בדרך לקבלת סיוע רפואי ולעשות מעקבים רפואיים, 45% מהנשים הטרנסיות התחילו את הטיפול ההורמונלי בלי מעקב רפואי ובלי מרשם, קונות את התרופות או ההורמונים בשוק השחור.

<רות גופן: חשיפה לאלימות, תסתכלו על הנתונים האלה, בין 70%-80% נחשפו לאלימות מילולית על הרקע של הזהות המגדרית, בערך 50%, גם גברים וגם נשים, אז בפעם הבאה שמישהו יגיד לכם שנשים טרנסיות חוטפות מכות כי הן בזנות, זה לא נכון, הנשים והגברים הטרנסים חשופים לאלימות - - -

<קריאה: רק בגלל שהם טרנסים.

<רות גופן: בדיוק.

<רות גופן: תסתכלו על הנתונים.

<רות גופן: גברים טרנסים, נשים טרנסיות, משהו בסדר גודל של 50% חטפו אלימות, אני רואה את זה במרפאה, לפעמים זו אלימות כזאת שאני אומרת תודה שהאישה לא סיימה את חייה מהאלימות הזו, אלימות קשה ביותר.

<רות גופן: זה על אובדנות, העבודה הזו נעשתה לפני שמאי פלג נפטרה ולפני שברק קשת, התאבדה, סליחה, ולפני שברק קשת התאבד, לפני שויקטוריה וגם היו לנו דיונים עם היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות, שאירועים של אובדנות בתוך קהילות הוא משהו שבא ב - - ויודעים את זה ולכן אנחנו צריכים עכשיו לפעול כדי למנוע אובדנות בתוך הקהילה, כי עכשיו אנחנו בעיצומו של איזה - - - כזה בגלל ההתאבדות של מאי ובגלל ההתאבדות של ברק, אנחנו צריכים לטפל עכשיו בקהילה, אבל תראו, עוד לפני שלושה מקרי ההתאבדות האחרונים האלה, מסתכלים על הנתונים, 49% מן הנשים הטרנסיות ובערך 40%, 40%-50% מן החבר'ה בקהילה הטרנסית עשו ניסיון אובדני אחד ואפילו יותר.

<רות גופן: זו אוכלוסיה שנמצאת בסיכון גבוה מאוד לאובדנות.

<קריאה: שזה 44%, נכון?

<קריאה: 41% מתאבדים.

<רות גופן: מחקרים שונים.

עאידה תומא סלימאן: אלה מחקרים שונים.

<רות גופן: לא יכולנו לשתף אנשים שהתאבדו במחקר שלנו מטבע הדברים אבל, אנחנו שואלים אנשים על אובדנות, אלה הנתונים.

עאידה תומא סלימאן: מה שהעלית עכשיו מחדד עוד יותר את הצורך שדיברנו עליו קודם.

עאידה תומא סלימאן: אם האוכלוסיה הזו נמצאת בסיכון כל כך גבוה ויש ניסיונות התאבדות, אני בטוחה שחלק מן הניסיונות האלה בוצעו גם בגילאים שהם יותר מתקדמים, אז בטח זה מחייב לבנות תכניות שמטפלות באנשים מהקהילה בגילאים יותר גבוהים.

<רות גופן: אני דווקא רוצה להגיד משהו לזכות ההתמקדות של משרד הרווחה בגילאים הצעירים, כי זו האוכלוסיה שנמצאת בסיכון, אתם גם רואים, בת כמה ויקטוריה הייתה?

<אלישע אלכסנדר: ויקטוריה היתה בת ארבעים.

<רות גופן: ממה שאני רואה, עיקר הסכנה היא אצל אנשים צעירים, שמתחילים לקבל את ה'בומבה' הזו של החיים בפרצוף והם נמצאים בסיכון - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא שולל את זה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא שולל.

<רות גופן: זה מה שאני אומרת עכשיו אבל זו התחושה שלי.

<רות גופן: אני רק רוצה להגיד ולספר לכם, מתוך הניסיון שלי, שוב, כמה דברים שחשבתי עליהם בדרך לכאן, הקשיים המרכזים של מטופלים ומטופלות שלי, אז אחד, הגיעה העת ששני הארגונים האלה ושני החבר'ה האלה שיושבים שם יקבלו כסף ממשרד הרווחה בצורה ישירה, זה הפלסטר שאפשר לשים עכשיו על הפצע הזה, ארגון "מעברים" וארגון "גילה" להעצמה טרנסית, עוד לפני שמשרד הבריאות שולח מיליונים לדירות חירום, שני הארגונים האלה צריכים לקבל כסף.

<רות גופן: בבטוח הלאומי חייבת להיות פעילות ברורה של מתן קיצבאות לאנשים טרנסג'נדרים בלי יותר מדי לבדוק אותם ובלי לעשות להם ועדות ובלי לעשות להם בעיות ובירוקרטיות, גם ברק עצמו, כבר הוציא אותי מהארון שהייתי רופאת המשפחה שלו וזה בהחלט אירוע טראומטי לרופאת משפחה שמטופל שלה מתאבד, מטופל שחשבתי שנמצא בסכנה אובדנית ולא הצלחנו למנוע את ההתאבדות שלו ואני חייבת להגיד שאני ימים שלמים לא ישנתי בלילה אחרי שזה קרה, אנחנו חייבים - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים גם לסיים באיזשהו שלב.

<רות גופן: בסדר גמור, אם בבטוח הלאומי יקרה משהו – אני את שלי עשיתי.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מצטערת, אני יודעת שאנשים מדברים ממש מתוך הלב ועם הרבה כאב אבל אני גם צריכה לתת את זכות הדיבור לכל מי שנרשם ותאמינו לי, הרשימה מאד ארוכה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר וממה שהבנתי גם אחראי לחלק מן השירותים שהוקמו.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני אדבר בקיצור כי אני מבין שיש הרבה.

מאיר כהן: ראו, הם אנשי משרד החינוך נמצאים כאן?

<קריאה: נמצאים.

מאיר כהן: איפה?

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: שהדיון לא ילך נקודתית למענים של 'כאן ועכשיו'.

מאיר כהן: כמה דברים קורים.

מאיר כהן: האחד, להערכתי, משרד החינוך מתעלם ולא עוסק בתוך בתי הספר, במיוחד בפריפריה, לא נותן גב לאותם תלמידים ותלמידות.

מאיר כהן: המצב שלהם קשה מאד בפריפריה.

מאיר כהן: הדבר השני, משרד הרווחה, לפחות בתקופה שאני הייתי, קיבל החלטה לקחת אחריות מלאה, לא מיזמים משותפים ולא "לעשות טובה למישהו" אלא לקחת אחריות מלאה.

מאיר כהן: ראשי הערים מסרבים –לא בגלל שהם לא רוצים, אלא, כמו שאני זוכר את דבריו של חולדאי שאומר לי: מאיר, תראה, היות ואני המטרופולין, כולם מן הפריפריה בשלב מסוים מגיעים אלי, כולם מגיעים אלי ואז באים אלי ואומרים לי: או.

מאיר כהן: קיי.

מאיר כהן: , תממן.

מאיר כהן: אני צריך לבנות מבנה, להקים מבנה שעולה 7 מיליון שקלים, אז אומרים לי בממשלה, במשרד הרווחה: או.

מאיר כהן: קיי.

מאיר כהן: , ניתן לך ארבע מאות אלף שקלים.

מאיר כהן: אז באנו אני וציפי ואמרנו לו: ניתן לך את כל הכסף ומאז שאמרנו לו: ניתן לך את כל הכסף, הדברים זזים.

מאיר כהן: אנחנו לא צריכים לעשות מיזם משותף עם שני החבר'ה הנפלאים האלה, באמת שלא.

מאיר כהן: מה שאני רוצה להגיד, במסגרת המטורפת של הפרטת השירותים החברתיים במדינת ישראל, הפרטה מטורפת שאין לה אח ורע בשום מקום בעולם, בעולם ובדקתי את זה, אז אנחנו עדים למן תופעות כאלה, שאנחנו באים עם תקציב מזערי ומחפשים פילנתרופיה.

מאיר כהן: כששר החינוך הולך להקים כיתה, האם הוא מבקש פילנתרופיה?

מאיר כהן: אולי אחרי הצהרים אבל ביום לא, זאת חובתה של מדינה.

מאיר כהן: כמו שהם צריכים - - -

עאידה תומא סלימאן: חכה, נגיע לזה.

מירב בן ארי: סליחה, לא ביקשנו מהרשויות - - -

מאיר כהן: שניה, שניה, שניה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, אני יודעת שאת נציגת קואליציה - - -

מאיר כהן: מירב, מירב, מירב.

עאידה תומא סלימאן: סליחה - - -

מירב בן ארי: לא רוצים שהדברים - - -

מאיר כהן: מירב, אני מבין - - -

עאידה תומא סלימאן: זכותו של חבר כנסת לבטא את דעותיו, לא?

מאיר כהן: מירב, אנחנו קצת מפריעים לך לעבוד, אז בואי, תירגעי, אני קצת יודע איך אומרים, "אל יתהלל חוגר כמפתח", בכל זאת, היינו שם, טיפלנו בכל כך הרבה, אני חוזר אל הדברים שאני אומר ובזה אני מסיים.

מאיר כהן: צריך לקבל החלטה של משרד הרווחה, משרד הבריאות ומשרד החינוך, שמעכשיו הם לא עושים מיזמים משותפים אלא עושים מיפוי ואומרים: אנחנו אחראים לכל מה שצריך.

מאיר כהן: אגב, בכל הגילאים.

מאיר כהן: הבטוח הלאומי לא יוצא דופן בהתנהגות שלו, גבירתי, הבטוח הלאומי צריך תיקון גדול מאד ובמיוחד לקהילה הטרנסג'נדרית.

מאיר כהן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מזמינה את מנכ"לית "איגי".

<מנדי מיכאלי: אני רוצה שני דברים בקצרה ולהעביר את רשות הדיבור לבֶּל, שפוגשת טרנסג'נדריות ב"איגי" על בסיס יומיומי.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבקשת לעמוד בזמן המוקצב.

<מנדי מיכאלי: בקצרה.

<מנדי מיכאלי: דבר ראשון שאני רוצה לומר זה שישנה תכנית לאומית למניעת אובדנות.

<מנדי מיכאלי: היא לא נגישה לנוער וצעירים להט"ב, פרט לאנשים מן האוכלוסיה הטרנסית, מן הסיבה הפשוטה שזו תכנית שפועלת בתוך רשויות ונראה כמעט בוודאות שאנשים מן הקהילה הטרנסית והקהילה הלהט"בית לא יגשו ללשכת הרווחה, יבואו ויגידו: אני טראנסית, אני עכשיו במצוקה ויש לי מחשבות אובדניות.

<מנדי מיכאלי: זה לא יקרה מחשש ממה שהם יפגשו שם וכנראה שהתגובות לא יהיו ראויות, בגלל שרוב העובדים הסוציאליים בארץ לא מכירים את הסיטואציה.

<מנדי מיכאלי: ונוצרת כאן איזושהי סיטואציה אבסורדית לחלוטין, שידוע שזוהי אחת מאוכלוסיות הסיכון הכי מוגבר, ישנה תכנית לאומית והיא לא נגישה לחלוטין לקהילה הזאת, כשבפועל, כל האנשים שפונים לבקש עזרה פונים לארגוני הקהילה, שפוגשים את האנשים האלה באופן יומיומי והתכנית הזו גם לא יכולה לתקצב את הפעילות והמענים שאנחנו נותנים באופן קבוע.

<מנדי מיכאלי: דבר שני שהייתי רוצה לבקש או להציע, בעקבות כל מה שאנחנו שומעים כאן, הוא לבקש דוח של מבקר המדינה כדי לבדוק את הכשלים של הרשויות לטיפול באוכלוסית טרנס בישראל, בכל הרמות, בכל משרדי הממשלה, ואני ארצה גם לחזק את שר הרווחה לשעבר, מאיר כהן, בענין מיזמים משותפים.

<מנדי מיכאלי: אנחנו באמת עובדים בכיוון של מיזמים משותפים, זה מאד משמח שמתחילה להיות הכרה ושיתוף פעולה אבל, מצד שני, זה אומר שאני צריכה לגייס ממקורות חיצוניים 50% מן הסכום הזה, בשביל לנהל את הפעילות וזה מאד מאד קשה.

<מנדי מיכאלי: בזה אני אסיים, אני אעביר לבל, אנחנו נמצאים בשטח, אנחנו פוגשים את בני הנוער והצעירים האלה ואני ארצה שהיא תספר קצת.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבקשת, שתי דקות.

עאידה תומא סלימאן: מנצלים קודם כל את הזמן המוקצה לארגון ומעבירים לחברים את השרביט.

עאידה תומא סלימאן: ננסה עכשיו להתנהג אחרת.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<בל אגם: קודם כל שלום לכולם, צהרים טובים.

<בל אגם: אני רוצה להגיד קודם כל שאני מאד מתרגשת לשבת סביב שולחן מלא באנשים שבאים לשמוע, שבאים לעזור, שבאים להיות חלק ממאבק מאוד מאוד חשוב.

<בל אגם: אני בל, מארגון "איגי", אני מדריכה ומלווה אישית עשרות נערות מכל הארץ, בתהליך של השינוי שלהן, בתהליך של היציאה מהארון, בתהליך של ההתמודדות מול המשפחה והחברה עצמה.

<בל אגם: אני רוצה לספר משהו מאד קצר.

<בל אגם: לפני בערך שבועיים קיבלתי שיחת טלפון מאחת החניכות שלי, שלא אציין את שמה, זו הייתה שיחת טלפון בשעה מאוד מאוד מאוחרת ובשיחת הטלפון, היא צלצלה אלי די בוכה ולחוצה, ההורים שלה מצאו בטלפון הסלולרי שלה תמונה שלה בלבוש אישה, הם לא שאלו אותה הרבה שאלות, באותו הרגע, זה היה בערך בסביבות אחת עשרה, שתים עשרה בלילה, הנערה פשוט נזרקה מהתא המשפחתי שלה באותו רגע לרחוב.

<בל אגם: קודם כל, היא בת תשע עשרה ואני קיבלתי ממנה טלפון, היא אמרה: "בלה, אין לי לאן ללכת, בואי תעזרי לי, את מלווה אותי".

<בל אגם: אני מלווה אותה, היא מצפה שאני אתן לה את המענה, אני האדם הכי קרוב אליה - - -

נחמן שי: הם הוציאו אותה מן הבית?

<בל אגם: כן, הוציאו אותה מהבית החוצה.

<בל אגם: זרקו, פשוט באותו הרגע.

<בל אגם: לצערי, לצערי הרב, באותו רגע הרגשתי שהשמים נופלים עלי כי לא היה לי לאן להציע לה ללכת.

<בל אגם: "בית דרור", שזה מקום מדהים, שאני מגיעה לשם המון ופוגשת המון בני נוער, לא יכול לתת לה מענה כי היא כבר מעל גיל 18, לדירת מעבר לטרנסיות אי אפשר להיכנס באותו רגע שאת נזרקת לרחוב ואז אין לה לאן ללכת.

<בל אגם: יש עוד המון סיפורים כאלה בארץ של המון המון נערות ועכשיו מגיע הסיפור שבו אתם מבינים למה עשרות נערות מגיעות לשולי החברה.

<בל אגם: אם אני טרנסג'נדרית בגיל חמש עשרה, ההורים שלי לא היו מקבלים אותי והיו זורקים אותי לרחוב, אני שואלת את עצמי, מה הייתי עושה, לאן הייתי הולכת ומשם את מגיעה מאוד מאוד מהר לשולי החברה, כי שולי החברה יתנו לי את הכסף לישון, שולי החברה יתנו לי באותו ערב את האוכל, המקום היחיד שיקבל אותי כנערה, כאשה, כטרנסג'נדר, זה לא אנחנו, זה לא אתם, זה שולי החברה, הם יתנו לנערה הזאת את המענה.

<בל אגם: אני ממש מקווה שהדברים האלה ישתנו.

<בל אגם: עוד מילה אחת, אנחנו בארגון "איגי" מאד רוצים לתת משרות לאנשים טרנסג'נדרים שיהיו מדריכים, שיהיו מדריכות, שילכו וידריכו בכל הארץ ואנחנו צריכים לזה תקציב.

<בל אגם: אנחנו לא אנשים חלשים, אנחנו אנשים מוחלשים, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לחברת הכנסת יעל גרמן.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<יעל גור: תודה רבה.

<יעל גור: אני חייבת קודם כל להתחיל ולהודות ולהביע כל כך הרבה הערכה לרעיון שלך, עאידה, לעשות דיון בתוך ועדה רשמית של הכנסת, זו פעם ראשונה שאנחנו עשינו את זה בשדולה אבל בוועדה רשמית של הכנסת, עם כל כך הרבה חברי כנסת, עם כל הארגונים - - -

עאידה תומא סלימאן: רציתי לציין את זה אבל פחדתי שטעיתי באיזשהו מקום.

עאידה תומא סלימאן: כנראה נתתי קרדיט גדול מדי לוועדות הכנסת.

<יעל גור: לא היה דיון.

<יעל גור: לא בוועדת החינוך, לא בוועדת הבריאות - - -

מירב בן ארי: היה דיון אחד, בחינוך, כשאני הייתי יושבת ראש.

עאידה תומא סלימאן: אז הנה, או.

עאידה תומא סלימאן: קיי., זו לא ישיבה היסטורית, תרדו מזה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<יעל גור: שמענו כאן על המצוקות והמצוקות כל כך רבות אבל אחד הדברים העיקריים, אנחנו יודעים, לציין את ה obvious, זו הגישה של הציבור כלפי טרנסג'נדר וכלפי טרנסג'נדריות, הגישה, אם אנחנו לא נשנה את הגישה – כמו שהשתנתה הגישה כלפי הומוסקסואלים, כלפי 'בי' וכלפי לסביות, צריך לשנות את הגישה כלפי הטרנסג'נדרים, מפני שזו האוכלוסיה שהכי קשה לה, היא לא קשה, וזה נכון, הם לא חלשים, הם מוחלשים על ידי החברה, והם מוחלשים על ידי החברה כי עדיין לא מקבלים אותם כשווים ועדיין לא מבינים שמגיעות להם זכויות שוות.

<יעל גור: אני מאד מקווה שהכינוס כאן זה עוד ציון דרך בדרך הקשה והארוכה, להכיר בכך שמגיע להם שוויון זכויות, וכשאני מדברת על שוויון זכויות אז אני מדברת על כך שצריך להעביר – תקציבים יימצאו מפה וימשם אני מקווה אבל, צריך גם שאנחנו פה בכנסת ובכל זאת הכינוס הזה הוא בכנסת, שאנחנו נעביר את החוקים שהם משוועים להם, שנעביר את חוק הפרשנות, שבא ואומר דבר פשוט, שכאשר מדובר על כך שאסורה אפליה אז היא אסורה גם על רקע של זהות מגדרית, נטיה מינית וזהות המגדרית וזה עדיין לא קיים.

<יעל גור: צריך לשנות את הקושי הבלתי אפשרי והבלתי הגיוני הזה של שינוי תעודת הזהות לתמיד.

<יעל גור: אני רוצה לרשום שאני גבר אז מי הוא הפקיד שיבוא ויגיד לי שזה לא נכון.

<יעל גור: אז יכול להיות שצריך לעשות איזשהו הליך מינימלי ואיזושהי הכרה מינימלית, אני מקבלת את זה, אני נמצאת בתוך מסגרת אבל, צריך להבין שצריך לעשות את זה.

<יעל גור: ובתוך מערכת החינוך התחילו ודיברו, חברי דיבר, הוא דיבר על הילדים, אבל אני מדברת על הצוות, לא יודעת כמה יודעים שיש עובדי הוראה שהם טרנסג'נדרים, יש כאלה שהם עוברים את התהליך במהלך ההוראה שלהם, מישהו צריך לסייע להם, מישהו צריך לעזור להם, מישהו צריך לתמוך בהם בתוך מערכת החינוך, והם הבטיחו שהם יעשו את זה אבל אני לא רואה.

<יעל גור: יש כל כך הרבה בעיות, אני מאד מקווה שאנחנו נמצאים על הדרך של הכרה בקהילה הזו, כקהילה שוות זכויות לכל דבר וענין וברגע שנבין את זה אז לאט לאט אנחנו נוכל להשיג גם את ההבדל ותודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה, אני רוצה להתקדם בדיון הזה.

<יעל גור: עוד דקה אחת, יושבת פה שוש הרץ שהיא ממונה על התכנית למניעת אובדנות.

<יעל גור: אני לא חושבת שצריך עכשיו להכביר במלים, שוש, את חייבת ליצור קשר עם "איגי", עם מנדי, זה לא יכול להיות - - -

עאידה תומא סלימאן: תנו לי, תנו לי לנהל את זה, שניה.

עאידה תומא סלימאן: מה שאני רוצה עכשיו, הועלו טענות כלפי משרד החינוך, אני רוצה לשמוע את תגובת משרד החינוך ואני רוצה לדעת מה משרד החינוך עושים.

עאידה תומא סלימאן: יש שאלה מאד קריטית שמכֻוונת נגד מירשם האוכלוסין ואנחנו זימנו אותם, האם נרשמו?

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת, האם מישהו נמצא פה ממירשם האוכלוסין?

עאידה תומא סלימאן: לא.

<קריאה: כן, כן.

עאידה תומא סלימאן: אז אני ארצה גם לשמוע את עמדתכם ואיפה עומד כל הענין של שינוי המין בתעודת הזהות ואחר כך ארצה לשמוע גם מן התכנית למניעת אובדנות ונרצה גם לשמוע מן הבטוח הלאומי, שהנציגים והנציגות נמצאים פה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתקדם מעבר לפריסת הבעיות – שאני יודעת שהן חשובות וחשוב שנשמע אותם אבל בואו ננסה גם להתקדם ולמצוא מה קיים ומה אנחנו רוצים יותר, כדי שנצא בסיכום.

עאידה תומא סלימאן: נציגת משרד הבריאות, בבקשה, משרד החינוך.

<אלישע אלכסנדר: אני רק רוצה להעיר שאנחנו הגשנו נייר עמדה לשר החינוך באוגוסט ואנחנו לא ראינו שום התייחסות לזה.

<אלישע אלכסנדר: זה נמצא פה, בין ניירות העמדה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נחזור לזה.

<איריס מנדה בן יעקב: שלום, אני איריס מנדה בן יעקב, משרד החינוך, אני מייצגת את היחידה למניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד שהפעילות שלנו היא בשני מישורים, במישור הפרואקטיבי ובמישור הרה-אקטיבי.

<איריס מנדה בן יעקב: במישור הפרואקטיבי יש לנו פעילויות שמועברות במסגרת תכנית של כישורי חיים בכל הארץ, יש לנו שיעור ספציפי לכיתה ט' ושיעור בחטיבה העליונה, שכולל התייחסות - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, כשאומרים "שיעור", למה הכוונה?

עאידה תומא סלימאן: שיעור של שעה?

<איריס מנדה בן יעקב: שיעור "כישורי חיים", שיעור של שעה במערכת השעות, שיעור חובה.

עאידה תומא סלימאן: שבועי?

<איריס מנדה בן יעקב: שבועי.

<איריס מנדה בן יעקב: שיעור שבועי.

<איריס מנדה בן יעקב: זה ברמה הפרואקטיבית.

<איריס מנדה בן יעקב: ברמה של הכשרת צוותים, ליחידה שלי, הזמנתי השנה את ד"ר אילנה ברגר, שבאה להרצות לפני היחידה למיניות, בנושא של הטרנסג'נדרים, כדי ללמד אותנו, לעזור לנו, לראות איך אנחנו יכולים להעמיק - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני רוצה להבין יותר, יכול להיות שפיספסתי משהו, כי כל פעם שאני מעלה איזשהו נושא, או הטרדה מינית, או חינוך מיני, מחזירים לי את התכנית.

עאידה תומא סלימאן: אומרים לי: יש לנו כישורי חיים.

איילת נחמיאס ורבין: זו - - - של פעם, עאידה, אני לא בטוחה שזה לא רחוק מזה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, בתי הספר הערביים אנחנו לא מקבלים - - -

<קריאה: לא, זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת על מה אני מדברת, תאמיני לי.

<איריס מנדה בן יעקב: גם אני יודעת על מה אני מדברת.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת מה מספרים לכם אבל הם לא מקבלים.

<איריס מנדה בן יעקב: בבתי הספר הערביים יש יועצות חינוכיות - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, השאלה שלי.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא: כאשר אומרים "רוצים להעמיק", האם יש במסגרת השנה הזו, שעות מיוחדות ותכנים מיוחדים שמועברים ומוכשרים המורים והמורות להעביר אותם בנושא של טרנסג'נדר?

<איריס מנדה בן יעקב: זה מה שאמרתי - - -

עאידה תומא סלימאן: אמרתי, יכול להיות שפיספסתי משהו.

<איריס מנדה בן יעקב: תכנית כישורי חיים היא תכנית שכוללת המון תכנים, הרבה תכנים.

<איריס מנדה בן יעקב: את חלק מהתכנים האלה אנחנו מייעדים אותם, לכיתות ט' יש תכנית מיוחדת, על להט"בים, בחטיבה העליונה כן מדברים על זה.

<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף, אנחנו בקשר עם כל הארגונים הגאים שעוסקים בחינוך, עם "חושן" ועם "איגי", הם נכנסים לבתי הספר להעביר גם לצוותי חינוך וגם לתלמידים, מספרים סיפור אישי, לפעמים מביאים טרנס, לפעמים הומואים, מישהו מן הקהילה שלהם, הוא מרצה ומעביר גם לצוותים וגם לתלמידים את הנושא ואחר כך כמובן, בעקבות המפגש הזה יש פעילות שנעשית בבתי הספר.

<איריס מנדה בן יעקב: חוץ מזה אמרתי שלמדריכות של היחידה למניעות, כי אנחנו רוצות ללמוד את הנושא קצת יותר, את הנושא של הטרנסג'נדרים, הזמנו את דר' אילנה ברגר, כדי לשמוע ולראות איך אפשר להעמיק ולחשוב יחד אתה מה עוד אפשר לעשות.

<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה, במצבי משבר, כשיש ילד במערכת החינוך שמשנה את מינו, שמבקש שיקראו לו בשם אחר, אז יש לנו מדריכה ארצית שמגיעה לבתי הספר, זה בדרך כלל לא קורה אבל במקרה כזה, בגלל הסיכון המאוד מאוד גדול, של הטרנסג'נדרים, היא מגיעה לבתי הספר ומלווה את צוותי החינוך, לפעמים זה עם גורמי חוץ ולפעמים זה עם גורמי פנים, היא מלווה- - -

<קריאה: מי המדריכה הארצית הזאת?

<איריס מנדה בן יעקב: נטע ידיד.

<איריס מנדה בן יעקב: שהיא הולכת באופן אישי לבתי הספר, עובדת עם צוותי החינוך, עובדת עם הפסיכולוגים החינוכיים ועוזרת לילד להשתלב.

<איריס מנדה בן יעקב: היא עונה על כל מיני סוגיות מורכבות שלא עולות בבתי הספר, יש סוגיות של איפה הילד או הילדה - - -

עאידה תומא סלימאן: יש, סליחה, יש - - -

<אלישע אלכסנדר: מה שאת אומרת, סליחה, זאת שאת אומרת שמלווה, אנחנו לא מכירים אותה, - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, שניה, קודם כל, שניה, קודם כל אני רוצה לדעת, יש מדריכה אחת בכל הארץ - - -

<איריס מנדה בן יעקב: רגע, לא, לא, לא, יש לי 64 מדריכים, יש לי 64 ימי הדרכה, הנושא שלנו הוא מניעת פגיעות מיניות, אנחנו נוגעים בהמון המון דברים.

<איריס מנדה בן יעקב: המדריכה הזאת מלווה את המדריכים שלי, הארציים.

<איריס מנדה בן יעקב: כשיש מצבי משבר אנחנו רוצים ללוות את בית הספר באופן פרטני, אם זה באיזור הצפון, אם זה בחברה הערבית, אם זה בחברה הדתית, זה לא משנה איפה, אבל כשיש מצב שילד רוצה לשנות את מינו, שמצביע על איזשהו שינוי, אנחנו מסייעים לבתי הספר באופן פרטני, במצבי משבר.

<אלישע אלכסנדר: אני חייב לענות.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, שניה, שניה, יש לי רשימה של עשרים וחמישה דוברים.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו הקמנו לאחרונה שולחן עגול עם כל האגפים במשרד החינוך והארגונים מגיעים - - -

<אלישע אלכסנדר: נשמח להיות מוזמנים אליו.

<איריס מנדה בן יעקב: מי אמר את זה?

<קריאה: אלישע.

<איריס מנדה בן יעקב: אלישע, "איגי" אתנו ו"חושן" אתנו וכולם אתנו בשולחן העגול כדי לראות איך אנחנו מרחיבים ומעמיקים את העשייה.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה אבל אני גם מודה שהשטח נותן תרחישים קצת שונים ממה שהוצג וכנראה השטח לא מחלחלת אליו העשייה, לא, לא, לא, לא, אני יודעת, סליחה, בינתיים אני חושבת שאני מגנה טוב על השטח, תנו לי לעשות את זה, אנחנו מקבלים מסרים מאד ברורים מארגוני שטח, שלא מורגשת העשייה של משרד החינוך בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שכל פעם שאנחנו מדברים בנושא שהוא קשור במיניות או באלימות מינית, אז אנחנו שוב מעלים את התכנית הזו על השולחן הזה ומדברים עליה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן – ואני ביקשתי, יתקיים דיון מיוחד בשותפות של הועדה הזו עם ועדת החינוך, בנושא של מיניות ואלימות מינית והתכניות הקיימות, כדי שפעם אחת נלמד את התכנית הזו לעומק ונדע כמה באמת היא משפיעה על השטח.

מרב מיכאלי: אפשר גם לבקש מן הממ"מ לעשות מחקר ולבדוק בכמה כיתות בשנת הלמודים הזאת עובר התוכן הזה.

<קריאה: עזבי, שיהיה לנו מושג - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא אוהבת לסמן וי, שניה, סליחה, סליחה, לא, זה לא הולך כך, גבירתי, הדבר השנוא עלי הוא להשתמש בפטיש הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת, יש לנו דיון שאנחנו מתחלים להתקדם, בואו לא נפספס את הנקודה דרך זה שאנחנו מתדיינים בצד.

עאידה תומא סלימאן: נאמר לי שיש נציגות של רשות האוכלוסין.

עאידה תומא סלימאן: אני אתן קודם כל לחבר הכנסת נחמן שי חבר הועדה להתייחס, ואחר כך אני רוצה את רשות האוכלוסין.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אני קודם כל רוצה להודות לך על הדיון שאת מקיימת, אני חושב שאנחנו נמצאים פה באיזשהו רגע מאד חשוב.

נחמן שי: לא רק הנושא הזה אלא גם נושאים אחרים את חושפת ומביאה לתשומת לב הציבור באמצעות הדיונים בוועדה הזאת.

נחמן שי: הייתי גם מעביר את זה אפילו לוועדה אחרת ולאולם אחר, כי מה שאנחנו זקוקים לו הוא שינוי תודעתי.

נחמן שי: שינוי תודעתי של ציבור, הציבור במדינת ישראל.

נחמן שי: אם יתחולל השינוי הגדול אז ממילא יבואו השינויים האחרים, או אז משרדי הממשלה שישנם פה, שאנחנו תוקפים אותם –לפעמים בצדק ולפעמים שלא בצדק, גם הם יפנימו את זה, אז התקציבים ישתנו באופן טבעי, כל המערכת תגיב באופן שונה.

נחמן שי: אנחנו לא רחוקים משינוי תודעתי, שיהיה ברור, כי השינוי הכללי כלפי הקהילה כבר מתרחש.

נחמן שי: אנחנו נמצאים בעיצומו.

נחמן שי: מה שאנחנו רואים עכשיו הוא שנכנסים לפלחים יותר מדוייקים בתוך הקהילה, לקבוצות משנה בתוך הקהילה, גם זה לוקח זמן, גם זה דורש את ההפנמה ואנחנו, אי אפשר, אנחנו לא עומדים בקו ההתחלה, כל מי שמכיר, אמרה יעל: זה ראשוני, אני לא יודע, עשר שנים לאחור, דיונים כאלה לא היו מתנהלים בכנסת בכלל, היו סוגרים את העיניים, לא לדעת, לא לראות, לא לשמוע, עכשיו אנחנו שם, אז לכן אני חושב שדיון כזה והסיכום שיינתן לזה והורים וילדים שיקראו את זה פתאום יבינו שלא זורקים ילד מהבית אם מגלים שהוא לבש שמלה, לא זורקים אותו אלא לוקחים אותו לטיפול ומתחילים להבין מה קרה, מה עובר עליו או עליה ואיך יוצאים מזה - - -

<קריאה: התייעצות - - -

<קריאה: ההורים, לא הוא.

נחמן שי: עכשיו נתקן את עניין ההורים.

נחמן שי: זו מכה להורים, הם רואים משהו שהתחולל אצל הבן או אצל הבת, אז הולכים להתייעץ, מה, האם הם יודעים בדיוק מה לעשות, האם זה פשוט כל כך?

נחמן שי: האם אנשים נולדים עם המודעות הזו?

נחמן שי: לא, זה שינוי, זה חלק מן העניין, זה להבין- - -

<קריאה: גם להיות גיי זו מכה להורים.

נחמן שי: רגע, רגע, לא מתקנים את כל העולם עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: חברי וחברות הכנסת, נא לגלות קצת סבלנות.

נחמן שי: אני אמר טיפול אז ישר חושבים שאני מציע כדורים נגד – לא, לא, התכוונתי ש - - -

עאידה תומא סלימאן: זהירות, פגיעות, כי - - -

נחמן שי: כולנו מדברים על - - - זה לאותו רגע, לכן, אם נצליח פה להביא לכך שמערכת החינוך תתחיל להבין את זה ולאתר את אותם ילדים וילדות כשהם צעירים ואחר כך ללוות אותם, אנחנו תופסים במקום הראשון ואני מבין שהאובדנות היא יותר גבוהה בגילאים הצעירים, כי אצלם ההפתעה היא הכי גדולה, והזעזוע, וגם החברה, ילדים לא יודעים איך להתיחס, אז גם המשרדים האחרים יוכלו אז להקצות משאבים.

נחמן שי: אנחנו צריכים ללחוץ על הממשלה לעשות יותר.

נחמן שי: ההפרטה שדובר עליה פה, היא לא הפרטה, יושבים פה שני נציגים של ארגונים – לא מקבלים שקל מן המדינה, אז איזו הפרטה יש?

נחמן שי: אם יש הפרטה אז זה אומר שהמדינה מקצה, גם אנחנו נגד הפרטות אבל אם כבר מפריטים אז זה אומר שמקצים, הרי מה זה אומר, הממשלה לא מטפלת, המדינה לא מטפלת אלא הארגונים מטפלים בשם המדינה.

עאידה תומא סלימאן: או חברות.

נחמן שי: בסדר, אנחנו לא אוהבים את זה אבל נניח, הרי אני רואה שיושבים פה ארגונים ואומרים שהם במצוקה כספית גדולה מאד, אז יבוא הכסף.

נחמן שי: אם הוא לא בידי המדינה ואם הוא לא בידי הגופים המופרטים אז איפה הכסף?

<קריאה: יש פה שלושה ארגונים, אחד - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, לא, לא, לא.

<קריאה: אף אחד לא מקבל.

נחמן שי: אז התהליך הזה, אם המדינה החליטה להקצות אז אנחנו צריכים לדעת לאן, למי וכמה וזה מה שצריך לעשות.

נחמן שי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: נציגי רשות האוכלוסין.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גבירתי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת קודם כל את השם, התפקיד ותשובה, איפה זה עומד, מתי תתחילו לשנות.

<אודליה אדרי: שמי אודליה אדרי, אני עורכת דין מהלשכה המשפטית של רשות האוכלוסין.

<אודליה אדרי: קודם כל שינוי מין נעשה מזה שנים, רשות האוכלוסין פועלת בענין בהתאם לחוק מירשם האוכלוסין.

<אודליה אדרי: חוק מירשם האוכלוסין קובע כללים לרישום, לשינוי או לתיקון של פריט רישום, לפי הכללים האלה ואני מניחה שכולם יודעים, כדי לשנות או לתקן פרט רישום נדרשת תעודה ציבורית שמעידה על השינוי שחל או כי הרישום לא היה נכון.

<אודליה אדרי: כך שלדוגמה, אם אדם רוצה לשנות מ"רווק" ל"נשוי" אז הוא צריך להציג תעודת נישואין, אם אדם רוצה לשנות מ"נשוי" ל"אלמן" חס וחלילה, אז תעודת פטירה וכיוצ"ב.

<אודליה אדרי: אותו ענין חל גם לגבי פרט המין.

<אודליה אדרי: פרט המין – בניגוד לדת, לאום ומצב אישי הוא פרט שמעיד על נכונות האמור בו ולכן כדי לשנות לא מספיקה הצהרה של אדם אלא נדרשת תעודה ציבורית, אישור של - - -

מירב בן ארי: אני עברתי עכשיו הליך עם טרנסג'נדר - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה.

מירב בן ארי: חצי שנה אני מנסה להוציא לו אישור, הרגו אותי- - -

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, לכן מקיימים את הדיון בגלל שהורגים אנשים.

מירב בן ארי: האישור הזה, אם הוא עבר טיפול - - -

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: הם הורגים את האנשים.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, רצינו תשובות אז בואי נקבל אותן.

<אודליה אדרי: קודם כל אני יכולה לספר - - - לנו הנתונים ואני מצרה על כך אבל יש לנו עשרות שינויים בשנה של מין, של פרט המין.

עאידה תומא סלימאן: שניה, אני רוצה להבין, תעודה ציבורית – מה זאת אומרת?

מירב בן ארי: אישור נוטריון - - -

<אודליה אדרי: תעודה ציבורית לפי פקודת הראיות היא תעודה שמעידה על השינוי שחל.

<אודליה אדרי: צריך גורם מוסמך אובייקטיבי שמעיד על השינוי.

<קריאה: היום צריך שינוי פיזי.

<קריאה: פיזי.

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה, שניה, אני מאד מבקשת, אני מאד מבקשת, אני רוצה תשובה ברורה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אומרים, זה לא להסתובב, להסתובב, להסתובב, תגידי, היא או הוא מביאים תעודה מן הגורם הספציפי הזה, אני מקבלת.

עאידה תומא סלימאן: תגידי לי מי הגורם.

<אודליה אדרי: עד עכשיו, עד לפני כמה שבועות או חודשים, ההליך היחיד שאיפשר שינוי מין אכן היה בעקבות ניתוח עם תעודה של רופא בדבר ביצוע ניתוח וכך זה נעשה.

מירב בן ארי: ואם הוא - - - את הניתוח- - -

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, אני יודעת - - -

מירב בן ארי: את צריכה להביא אישור - - - והכול בכוח של פקידים.

עאידה תומא סלימאן: שניה, חברי הכנסת וחברות הכנסת, תאמינו לי, אני יודעת מה המצב, אני יודעת מה היא הבעייתיות אבל אני רוצה לקבל תשובה מרשות האוכלוסין ואני מאד מבקשת שאף אחד לא יעזור, אני רוצה לשמוע את התשובה.

<קריאה: עאידה, הגיעו נתונים וזה מאוד חמור.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר ככה, אי אפשר.

עאידה תומא סלימאן: כולנו יודעים שהבעיה קיימת, כולם יודעים שמוציאים לכולם את הנשמה, שעושים להם את המוות עד שרושמים אותם, אנחנו רוצים לטפל בזה.

עאידה תומא סלימאן: אז מה התעודה הזו?

עאידה תומא סלימאן: מי חותם עליה?

עאידה תומא סלימאן: אמרת לי שהשתנה המצב, היה פעם רק אחרי ניתוח שינוי מין, מה המצב הקיים היום?

<אודליה אדרי: לאחרונה, בעקבות דיון שהיה יחד עם משרד המשפטים ומשרד הבריאות בענין, הוקמה ועדה של משרד הבריאות, שבאה לסייע לאנשים שלא מעוניינים לעבור ניתוח.

עאידה תומא סלימאן: ויצא חוזר מנכ"ל, נכון?

<אודליה אדרי: יצא חוזר מנכ"ל - - -

עאידה תומא סלימאן: תסלחו לי - - -

<אלישע אלכסנדר: ברק קשת לא היה עומד בקריטריונים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש שאף אחד לא יפריע.

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, קראתי את כל החומר, אני יודעת, אני מנסה להגיע לנקודה מסויימת, או שעוזרים או שסתם מקיימים את הדיון כדי לקטר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתקדם.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גבירתי.

<אודליה אדרי: אני רק רוצה לציין לפני כן שפקידי רישום אינם מומחים בתחום – לא רפואי ולא נפשי ולכן, אנחנו צריכים תעודה ציבורית, תעודה ציבורית היא או תעודת רופא שמאשרת שהסתיים תהליך שינוי המין, והיום בעקבות הקמת העודה במשרד הבריאות נדרש אישור של הועדה, תעודה של הועדה, שנדע שהסתיים ההליך.

<אודליה אדרי: אחד מן השניים.

<קריאה: שהסתיים ההליך - - -

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נסכם כך, אני מסכמת כך.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש נסיגה בחוזר המנכ"ל שיצא בנושא של רישום בתעודת הזהות מההתכתבות שחלה בשנה שעברה בענין התהליך הזה, ואני חושבת שלהיפך, החוזר החדש החזיר את כל הנושא צעדים אחורה אפילו לחוזר הישן שהיה, שהשתנה בזמנו על ידי חברת הכנסת השרה דאז.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שנפנה באופן הכי ברור, למשרד הבריאות, שישנה את ההוראות של חוזר המנכ"ל, שעסק בעניין שינוי המין בתעודת הזהות, ולפחות להתאימו לתנאים שנמצאים באותו חוזר המנכ"ל בנושא של הניתוחים.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך גבירתי.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב מיכאלי, שלש דקות, אחריה מיד חברת הכנסת זהבה גלאון, גם שלש דקות.

מרב מיכאלי: תודה רבה גבירתי.

מרב מיכאלי: אל"ף, באמת אושר לראות כאן את כולם וכל הכבוד לך על הדיון הזה שהוא באמת, אי אפשר להפריז בחשיבותו, במיוחד אחרי המספרים של דר' גופן.

מרב מיכאלי: אני רוצה לדבר לא על הפתרונות הקטנים, הקונקרטיים, הספציפיים, אני רוצה לדבר על התמונה הגדולה, אני רוצה לדבר על ההתבטאויות של אנשי ציבור, על חוסר לגיטימציה שעדיין יש מיותר מדי מנהיגים או אנשים שהם בעמדת מנהיגות במדינת ישראל, בכלל על קהילה, בכלל על הנטייה מינית ובטח ובטח לזהות מגדרית.

מרב מיכאלי: יש עדיין חוסר לגיטימציה, השינוי התודעתי, נחמן, שדיברת עליו, שזה בהחלט הדבר המרכזי שצריך להתרכז בו, הוא מבושש לבוא בדיוק בגלל שיש כוחות ריאקציונרים שכל הזמן לוקחים אותנו אחורנית.

מרב מיכאלי: אנחנו הולכים צעד קדימה ואז לוקחים אותנו שניים אחורה בדיבורים שהם בלתי נסבלים במה שאמורה להיות מדינה דמוקרטית בשנת 2015 בתהליך שמדינת ישראל מצד אחד כבר נמצאת בו ומצד שני הולכת אחור.

עאידה תומא סלימאן: את עדיין מאמינה בזה, מירב?

מרב מיכאלי: אני חייבת להאמין בזה, את יודעת, העבודה שלך ושלי להילחם על זה, שמה שטוב שקורה שימשיך לקרות וכן יגדל האור על פני החושך אבל החושך נוכח, נוכח בפה מלא, וזאת הבעיה המרכזית שלנו, כי זה מה שבאמת נותן לגיטימציה לכל בתי הספר, לכל המרפאות, אנחנו ניהלנו כאן, חברותיי ואני, שעומדות בראשות השדולה, כבר ניהלנו כאן דיון בעקבות התפרצות הומופובית מטורפת שהייתה במערכת הבריאות והתמודדנו עם הדבר הזה.

מרב מיכאלי: כל הפתרונות הקטנים הנקודתיים חייבים להיות מגובים באמירה מנהיגותית של קבלה, של כל סוגי בנות ובני האדם באשר הם, לא משנה מה התהליך שם עוברים, מהן הזהויות המגדריות או הנטיות המיניות שלהם.

מרב מיכאלי: זה המאבק הכי משמעותי שאנחנו צריכות וצריכים לעשות כאן בכנסת, לדעתי, גבירתי יושבת הראש, ומכאן לרדת למטה, למשרד החינוך שאגב, עם כל הדברים היפים שדיברת עליהם גבירתי, אנחנו בכנסת הקודמת הבאנו כסף קונקרטי, ספציפי, לחינוך לזהות מיגדרית דרך "חושן" וארגונים אחרים, עד היום לא נפתחה תקנה לענין הזה, זה כסף שכבר מת לדעתי, כי הוא מן התקציב הקודם, יש - - -

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: בקיצור, בזה אני מסיימת, אי אפשר להמשיך לדבר רק על הפתרונות הקטנים, כי כמו שאמר נחמן, המודעות היא הדבר המרכזי ואנחנו חייבות וחייבים לדרוש מן האנשים שעומדים בראש, באמת, להתחיל לדבר כמו בני אדם בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: ובהרבה עניינים.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה על הדיון החשוב הזה.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר שתי הערות.

זהבה גלאון: שלש התאבדויות בתקופה האחרונה - - -

<קריאה: שנה שעברה.

זהבה גלאון: זה בתקופה האחרונה, תרשי לי.

זהבה גלאון: שלש התאבדויות זו קריאת יקיצה מדאיגה ביותר, מדאיגה ביותר.

זהבה גלאון: והיא לא מקרית והיא נובעת על רקע הדברים שנאמרו כאן על ידי קודמיי ואני לא אחזור עליהם.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר הערה שהיא הערה רחבה יותר, קצת בהמשך לדברים של חברת הכנסת מירב מיכאלי.

זהבה גלאון: לפני שבוע או לפני שבועיים, אני לא זוכרת - - - הזדמנות לומר ברכות, חברי שיושב כאן, חבר הכנסת אמיר אוחנה, זה לא מובן מאליו, אני מתכוונת לזה, זו לא מצוות אנשים מלומדה, פעם ראשונה מן המפלגה השלטת, מן הקואליציה, מן המפלגה הכי גדולה, נציג גאה של הקהילה זה לא מובן מאליו.

זהבה גלאון: ואמר ראש הממשלה בדברים שלו, הוא התייחס לזה, הוא בירך את אמיר בהרבה התרגשות.

זהבה גלאון: לא תמיד יש מלים טוב על ראש הממשלה ואני מתכוונת לזה - - -

<קריאה: הוא ביקש לדבר.

זהבה גלאון: הוא עלה לדבר, זה לא היה מובן מאליו, והוא אמר והוא ציין בדברים שלו, מעבר לשאר הדברים שהוא אמר, אני כך מזיכרון חופשי, הוא סיפר, הוא התגאה בזה, הוא אמר: יש לנו נציג של הקהילה הגאה.

זהבה גלאון: אני חושבת שזו נקודה מאד מאד משמעותית אבל רטוריקה והצהרות לא הולכים איתן למכולת, אם אני יכולה להגיד את זה כך.

זהבה גלאון: למה אני אומרת את זה?

זהבה גלאון: כי באותה נשימה, שבוע או שבועיים קודם לכן, אותה ממשלה הפילה לנו, לכמה חברי כנסת שיושבים כאן מכמה מפלגות, הפילה לנו את חוק הפרשנות, שביקש לתת הכרה חוקית גם לזהות מיגדרית בחקיקה, בכל הנושאים ואז זה כמובן היה נותן מענה - - -

<קריאה: שוויון.

זהבה גלאון: שוויון, אין דרך אחרת להגדיר את זה.

זהבה גלאון: הפער הזה, הקבוע, בין הרטוריקה לפרקטיקה יוצר את חוסר המודעות, את הבלבול וחוסר ההכרה שיש צורך בפעולה מערכתית משולבת.

זהבה גלאון: עושה נכון גבירתי, שאת שואלת את משרד החינוך והרווחה מה הם עושים אבל זה לא יכול לעבוד כך.

זהבה גלאון: זה ענין של גישה מלמעלה.

זהבה גלאון: צריכה להיות כאן מערכה משולבת, מתוזמנת, של כל הגורמים, יש בעיה של אובדנות, יש בעיה – כמו שאמרה קודם בֶּל, נערים ונערות אחרי גיל 18, לאן הם הולכים?

זהבה גלאון: הם לא הולכים למקום ממוסד, להוסטלים ממוסדים, מה יהיה עליהם?

זהבה גלאון: לאן הם יגיעו?

זהבה גלאון: אחר כך איפה הם מוצאים את עצמם, שולי החברה?

זהבה גלאון: שולי החברה זו מילה - - - בכנסת, זה המקום הכי נמוך בגיהנום, זה להגיע לזנות, לסרסורים, לאנשים שמנצלים אותם - - -

<אלישע אלכסנדר: לסמים.

זהבה גלאון: לסמים, נכון, לאן הם מגיעים אחר כך?

זהבה גלאון: צריכה להיות כאן התייחסות מערכתית כוללת של כל המשרדים, אני חושבת שצריך לעשות פה שולחן עגול, את אמרת קודם - - - ישיבה עם ועדת החינוך, צריך לעשות שולחן עגול רחב של כל הגורמים שנוגעים בזה, צריכה להיות כאן מערכה רחבה.

זהבה גלאון: משפט אחרון, אני רוצה להגיד, אני מודה שלפעמים, התחושה שלי שאנחנו נסוגים לאחור.

זהבה גלאון: אני זוכרת שלפני הרבה שנים – יושבת כאן מיכל עדן, היא פנתה אלי, זה היה לפני למעלה מעשור, היא פנתה אלי בעניינה של נורה גרינברג, בזמנו, שלא איפשרו לה לרשום בתעודת הזהות, אמנם היא עשתה ניתוח לשינוי מין, ושנים משרד הפנים לא נתן לה, אני מסיימת, אני חושבת שזו נקודה חשובה, וחיים רמון בזמנו קיבל את הבקשה שלי בתור שר הפנים ואיפשר את הרישום של נורה גרינברג - - - דבר אסור, זרמו מים בירדן, צריכה להיות איזושהי התקדמות, זה לא יכול להיות שאנשים יצבאו על הפתחים וימצאו את עצמם במצב הזה ששמענו עליו עכשיו, שלא נרשמים ולא רושמים אותם, זה חלק מן ההכרה של המדינה, שהמדינה תתחיל להכיר, לא רק בהצהרה ורטוריקה אלא תתן לזה ביטוי פרקטי ואז המצב ישתנה.

זהבה גלאון: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת גלאון אבל אני, ביחס לנושא של גישה שהיא יותר מערכתית אני חושבת שבכל הנושאים שאנחנו דנים בהם אנחנו רוצים גישה שהיא מערכתית, גישה שהיא מתייחסת לנושא ומקבלת מדיניות כללית ואז זה יורד למשרדים האחרים, זה מובן מאליו, אבל גם לתשאל כל מוסד בדברים הספציפיים, איך הם מבצעים, עד שנגיע, לצערי הרב, אני חושבת שעדיין - - -

מירב בן ארי: באמת, זה נכון, זה הכי קל לבוא ולתקוף ובאמת, הרטוריקה אבל, להגיד - - - מה שאת עושה אבל, אני באמת באתי לפה עם ציפי בכוונה ואני יושבת פה כבר שעה וחצי ולצערי צריכה ללכת לוועדת חינוך אבל אנחנו עושים אלא - - -

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת - - -

<קריאה: נמצאים במצב של סכנת חיים.

זהבה גלאון: אף אחד לא אמר שלא - - -

<קריאה: חברת הכנסת, חברת הכנסת- - -

<קריאה: עם כל הכבוד לך - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא יכול להיות, לא, שניה, שניה.

מירב בן ארי: לא - - - לסיים משפט.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי, אם אנחנו נסמוך את ידינו על הממשלה ועל הקואליציה וזהו אז נתפזר.

מירב בן ארי: אמרתי, שיש פה גם - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, כאשר, כאשר, לא, זה לא יכול להיות, אתן גוזלות מן הזמן של הדיון.

מירב בן ארי: אני הולכת, הנה, אקל על הדיון.

עאידה תומא סלימאן: תפקידנו להתווכח על העניין, תפקידנו להגיד מה חסר ומה כן קיים ואני חושבת שנמעל בתפקידנו אם לא נעשה את זה- - -

מירב בן ארי: אני לא אמרתי את זה.

עאידה תומא סלימאן: אז לא צריך כל פעם.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת.

מירב בן ארי: משפט.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

זהבה גלאון: תביאי - - - לדבר.

עאידה תומא סלימאן: זהבה.

זהבה גלאון: מבקשת שלא יובן שלא נכון, לא ניסיתי חלילה להגיד שהמעשה פרטני הוא לא חשוב, הוא חשוב ביותר, תמיד מהלך הוליסטי הוא חשוב, כשאנחנו נמצאים במצב של אובדנות - - -

עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מנינה הלוי, שהיא נציגה של הקהילה בוועדה, נכון?

עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה גבירתי.

<נינה הלוי: תודה רבה.

<נינה הלוי: שמי נינה הלוי, אני אשה טרנסג'נדרית, אני בת 57, אני מתנדבת בפרוייקט "גילה להעצמה טרנסית", אני מתנדבת במרפאת לוינסקי, אני מתנדבת בתור נציגת הציבור בוועדה לשינוי מין ואני מתנדבת בניידת הלילה של "עלם" לזיהוי - - -

עאידה תומא סלימאן: מילת המפתח היא "מתנדבת".

<נינה הלוי: כן, אני עובדת במשרה מלאה כמתנדבת, זה סיפור אחר, דובר פה כבר על התיקצוב שלנו.

<נינה הלוי: אני רוצה להתרכז בנושא של הועדה לשינוי מין ואני רוצה להחזיר את הדיון לדברים מאד קונקרטיים.

<נינה הלוי: הגוף שלנו הוא דבר מאוד מאוד קונקרטי, הגוף של אנשים טרנסג'נדרים הוא מאוד מאוד קונקרטי.

<נינה הלוי: אנשים טרנסג'נדרים לא יכולים להתחיל את החיים שלהם עד שנושא ההתאמה המגדרית של הגוף לא הושג.

<נינה הלוי: הנושא של התאמה מגדרית נמצא שנים בידי משרד הבריאות ואנחנו בעצם בני ערובה של ועדה שהוקמה ב-1986, שכלום לא השתנה בה, שהיא עדיין דוגלת באיזשהו מודל פטרוני, פתולוגיסטי, של שמירת סף, חייבים לשנות את המודל הזה.

<נינה הלוי: חוזר המנכ"ל של שנת 2014, שהושג בתקופה של יעל גרמן בתור שרת הבריאות, פתח איזשהו פתח.

<נינה הלוי: אני כנציגת הציבור שנמצאת בפעם הראשונה בתוך הוועדה הזאת, מאוד מאוד מתקשה להרחיב את הפתח הזה, הועדה עדיין מאוד מאוד נגועה בחשיבה מאוד מאוד ישנה, השינוי של מודל הטיפול למודל שמנגיש רפואה ולא מונע רפואה, הולך מאוד מאוד לאט ומאוד מאוד קשה.

<נינה הלוי: אני חייבת להגיד שגם אם נצליח לשנות את התפיסה של הוועדה, עדיין הועדה הזאת כרגע מרוכזת על ידי דר' דליה גלבוע שהיא בת לא יודעת כמה, שבעים ושבע אני חושבת, היא מתנדבת בחצי מישרה בתפקיד הזה.

<נינה הלוי: בכל שנה משלושים השנים האחרונות, היו בממוצע עשר עד שתים עשרה פניות לוועדה, סך הכול היו ארבע מאות פניות בכל שנות הועדה, אבל בשנה האחרונה היו תשעים ושתים פניות חדשות.

<נינה הלוי: לגבי הנושא של ניתוחים, כרגע מבוצע ניתוח אחד בחודש, יש משהו כמו ששים אנשים בתור, הסחבת היא עוד דבר שהופך את הועדה הזאת ללא רלבנטית - - -

עאידה תומא סלימאן: האם בגלל סחבת או בגלל הקצאה?

<נינה הלוי: הקצאה מאד מאד נמוכה, חדרי ניתוח - - -

עאידה תומא סלימאן: וההקצאה היא שמכתיבה.

<נינה הלוי: ההקצאה מכתיבה.

<נינה הלוי: לצערי, לצערי הנושאים האלה עדיין לא שקופים בכלל ועדיין לא שקופים לי בוודאי.

<נינה הלוי: אני לא יודעת איך מתנהלת ההקצאה.

<נינה הלוי: אין לי גם באמת שום סטטיסטיקות תקפות על פעילותה של הועדה הזאת, שכן היא התנהלה בהיעדר שקיפות מוחלט כל השנים.

<נינה הלוי: אני רוצה להגיד משהו על הרלבנטיות של הוועדה הזאת לציבור.

<נינה הלוי: אנשים שצריכים לחכות שנים על שנים, לזכות ביחס מאוד לא הולם, לקבל ניתוחים שהם לא תמיד טובים מצד מערכת הבריאות, אי אפשר להאשים אותם בזה שהם מנסים לחסוך כסף בכל דרך שאפשר ונוסעים לחו"ל לעשות את הניתוחים.

<נינה הלוי: מתוך בין 8,000-24,000 אנשים טרנסג'נדרים בארץ, אם רק 360 אנשים עברו עד היום ניתוח, זה אומר 'דרשני'.

<נינה הלוי: המחזורים היו צריכים להיות משהו כמו 300 איש בשנה ואני מניחה שהיתר, הרוב הגדול, אולי 90%, נוסעים לחו"ל לעשות ניתוחים ובעצם השירות הזה ניתן רק לבני ערובה, אלה שבאמת ידם אינה משגת בשום צורה ואופן, ובעצם המדינה פשוט מתעמרת באותם בני ערובה.

<נינה הלוי: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: מה הזמן הממוצע שמחכה אדם לניתוח פה בישראל?

<נינה הלוי: שנה וחצי – שנתיים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו, אנחנו - - -

איילת נחמיאס ורבין: שנתיים.

<נינה הלוי: בדרך כלל יושבים - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדרוש כל הנתונים של הועדה ואנחנו נדרוש גם לדעת איך עובדת שיטת ההקצאות ומה בדיוק קורה במשרד הבריאות בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: תודה לכולם שבאו ותודה על הדיון, דיון חשוב ביותר.

מיכל רוזין: אנחנו – לפחות שלש מאתנו שיושבות כאן, כנשות השדולה הגאה בכנסת, קודם כל, למי שעוד לא יודע, ב-26 בפברואר, פעם ראשונה בכנסת, יושב ראש הכנסת הסכים לקיים יום שלם שיוקדש לקהילה הגאה בכנסת, דיונים בכל הועדות ובמליאה ואני חושבת שזה בהחלט הישג חשוב.

מיכל רוזין: אני גאה ביושב ראש הכנסת שאישר את הדבר, היו בקשות בעבר והן לא קרו.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר לכם שאני גאה בך, עאידה, והדיון הזה קצת החזיר אותי – סליחה על הנוסטלגיה אבל זה נותן קצת פרספקטיבה, לפני למעלה מעשרים שנה אחורה, התחלתי את הקריירה הפוליטית שלי אם אפשר לקרוא לזה ככה, בתור רכזת ועדת המשנה לנושא קהילת הלהט"ב אצל יעל דיין, שהיא היתה יושבת ראש הועדה לקידום מעמד האישה והיא אמרה: לא יכול להיות שנושא הזהות המגדרית ולהט"ב לא יהיו חלק מהועדה הזו, ובוודאי שאם הועדה צריכה להיות לשוויון מגדרי אז בוודאי שזה המקום ובואי נאמר את האמת, עאיידה, מאז יעל ועד אלייך לא קרה כלום בעניין הזה, להיפך, לא רצו לדון בנושאים האלה, פחדו לגעת בדברים, אני חושבת שהועדה הזאת צריכה להפוך להיות הבית של הנושאים האלה, זה חשוב ביותר, אין ספק שזה הבית המתאים ביותר והנכון.

<קריאה: פעם ראשונה זה כמו - - -

מיכל רוזין: מעבר ליום הגאווה וכד', אני חושבת שצריך לקיים פה את הדיונים ויש דיונים חשובים מאוד, ולהיכנס - - -

עאידה תומא סלימאן: אמרתי מן ההתחלה שהועדה הזו היא סוג פמיניזם אחר.

מיכל רוזין: בדיוק, אז אני חושבת שלפמיניזם –לפחות להגדרתנו, אני חושבת שזה חשוב ביותר.

מיכל רוזין: אני לא ארחיב כי דיברו פה לפניי רבות ואני מסכימה עם כל מה שנאמר, אני חושבת בסופו של דבר מדובר פה בהכרה.

מיכל רוזין: המדינה מכירה על ידי כך שהיא מחוקקת חוקים, שהיא מתקצבת תקציבים, זו ההכרה של המדינה.

מיכל רוזין: להגיד: אנחנו מכירים – בוודאי, אנחנו מקבלים – כן, כולם יכולים להגיד מן הפה והחוצה, אבל הדרך של המדינה לעשות את זה היא דרך הרשויות, דרך משרדי הממשלה, דרך התקציבים השונים – זו הדרך היחידה והחקיקה כמובן שאוסרת על אפליה, זו הדרך היחידה שבה המדינה מדברת.

מיכל רוזין: "דיבורים כמו חול ואין מה לאכול" אומרים, בסופו של דבר זה מה שהמדינה יכולה לעשות.

מיכל רוזין: גם צריך לשבור את החשיבה הדיכוטומית המגדרית של גברים – נשים, אני חושבת שגם משרד הפנים, גם משרד הבריאות, גם משרד החינוך לוקים בענין הזה, של "או שאתה או שאתה" ותבחר, אם אתה עובר ניתוח, לא עובר ניתוח, כן נרשום אותך, לא נרשום אותך, כל החשיבה הזו היא, ודרך אגב, היא תיטיב לא רק עם הטרנסג'נדרים אלא היא תיטיב עם כולנו, לכולנו יהיה המרחב להגדיר את המיגדר שלנו באופן יחודי לנו ולא בתוך איזה - - - של מיתוס מהו גבר ומהי אישה.

מיכל רוזין: אני חושבת שכל החברה תיטיב מכך, אנחנו כמובן נמשיך.

מיכל רוזין: אנחנו החלטנו בשדולה שהשנה נעסוק בנושא הטרנסג'נדרים, התחלנו בנושא חינוך ובריאות, קיים דיון גם בנושא תעסוקה, עם המשך הסקר שנעשה ואני שמחה שהוא מוכן.

מיכל רוזין: אנחנו נמשיך ללוות ואני מקווה שהועדה תרים את העניין, תקח את זה ותעבור נושא נושא לטיפול.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: ( היו"ר נחמן שי)

נחמן שי: תודה רבה מיכל.

נחמן שי: ערן ישראל גלובוס מן ה"הבית הפתוח", בבקשה.

נחמן שי: שלש דקות.

<ערן ישראל גלובוס: שלום.

נחמן שי: > שלום וברכה.

<ערן ישראל גלובוס: יש כמובן המון דברים להגיד, מפאת קוצר זמן אני לא אדבר הרבה על הדברים שאנחנו עושים בירושלים, "הבית הפתוח" קיים מזה כמעט עשרים שנה.

<ערן ישראל גלובוס: אני אדבר על כמה דברים קצרים.

<ערן ישראל גלובוס: אני אדבר על זה שאין היום, בערך 20% מהתקציב של הבית הפתוח הוא תקציב של העיריה, אין תמיכה ממשלתית בכלל, לא ממשרד הרווחה ולא ממשרד הבריאות.

<ערן ישראל גלובוס: בכל זאת יש לנו עובדת בחצי משרה טיפולית שמיועדת לטרנסיות, אנחנו תומכים בפרוייקט "גילה" בשנים האחרונות, יש פתרונות לינת חירום שאנחנו עושים עם העיריה אבל, בהיעדר תקציבים ידינו כבולות.

<ערן ישראל גלובוס: אני ארצה לדבר ספציפית על הנושא של אובדנות, שקרוב ללבי במיוחד, אני הייתי חבר קרוב של מאי פלג ז"ל, שהתאבדה לפני כחודש וחצי, חודשיים כבר.

<ערן ישראל גלובוס: מאי ציוותה לנו במותה במכתב ארוך ובשיחות שהיא עשתה לפני כן, מאבק ציבורי, מתוך הבנה שגם אנשים כמוה, שהיו, מאי היתה יו"ר הבית הפתוח, היא היתה מנהיגה בקהילה והייתה מוקפת בחברים, וזה מחדד את העובדה שגם אנשים שנמצאים במצב כזה בסוף צריכים להתמודד עם מסגרות טיפוליות ששמות אותם במחלקה עם גברים ולא לנשים, פניות בלשון הלא נכונה, הזנחה מבחינת ליווי של רווחה, עובדות סוציאליות, כל הדברים האלה ואפילו אדם מאד מאוד חזק כמו מאי לא הצליח.

<ערן ישראל גלובוס: אני ארצה ברשותך לקרוא כמה מלים ממכתב שהיא כתבה לנו.

<ערן ישראל גלובוס: "כשאני קוראת את השורות הבאות זה אחרי שהלכתי לישון בשלווה מתוך החידלון, ישנתי ולא סבלתי, ישנתי והפסקתי את הכאב והסבל שהיו מנת חלקי, רוב מכריע של חיי" אני קופץ קדימה, "יש לי חלום שיבוא יום ויוקמו בתים, בתים שיתנו מקום לכל מי שזקוקה, מכל סיבה שהיא, חוסר בעורף משפחתי, חוסר יכולת כלכלית, מצב נפשי או פיזי, ללא תנאים דרקוניים כפי שקיימים היום.

<ערן ישראל גלובוס: מה שמכונה היום 'הוסטלים' עם תנאי קבלה ושירות בלתי אפשריים יהפכו למקומות נגישים, מכילים - - - לבתים.

<ערן ישראל גלובוס: חשבו לי שתזכרו, הצעד שעשיתי היה החלטה שלי, האשמים היחידים במותי הם גורמי מימסד שלא יוצרים מקומות טיפול ראויים, משרד הרווחה, הבריאות, המשפטים, בטוח לאומי, צוות רפואי כושל" וכו', ואני חייב להוסיף לדברים שלה את בתי הדין הרבניים במאבק שלה לגבי המשמורת על הילדים שלה.

<ערן ישראל גלובוס: אני מאד רוצה לחזק את הדברים שאמרו הארגונים הטרנסים, אנחנו הצטרפנו גם בבית הפתוח לדברים אבל, חשוב גם שנבין איך הרשויות המקומיות יכולות לסייע ולהעביר תקציבים יעודיים לקהילה הזו, שזקוקה להם מאד.

<ערן ישראל גלובוס: תודה.

נחמן שי: תודה רבה לך ערן.

נחמן שי: קודם הזכירה זהבה את הדברים שאמר אמיר בנאום הראשון שלו, וכשדיברתי על שינוי תודעתי, אני חושב שעצם ההופעה והדברים שהוא אמר, ואני כנראה לא אשכח אף פעם את הדוגמה של דוד ואלה, שהבאת לנו במלחמת דוד וגולית, שגם פה יש איזו מלחמה של דוד וגלית באוויר, אז אני מאד מעריך את זה, אני אמרתי לך ואני חוזר ואומר את זה גם במקום הזה, על פריצת הדרך שעשית ואנחנו בתהליך, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה רבה אדוני יושב הראש.

אמיר אוחנה: דברים קשים וכואבים שמענו מפיה של מאי, דברים שנכתבו מדם לבה.

אמיר אוחנה: אני רוצה קודם כל להתנצל על שלא הייתי כאן מתחילת הישיבה, אנחנו נאלצים לתמרן בין דברים שונים, בכל זאת נאלצתי לוותר על דיון אחר, גם הוא בנושא הקרוב ללבי, כי זה ענין של סדרי עדיפויות.

אמיר אוחנה: אני חושב שהדיון כאן חשוב מאוד.

אמיר אוחנה: כשאנחנו מסתכלים על קהילת הלהט"ב ומפרקים לאותיות אז קשה מאוד לחלוק על כך שה"ט" שבלהט"ב, קהילת הטרנסג'נדרים, היא הקהילה הכואבת ביותר, הפגועה ביותר, המופלית ביותר, שצריכה יותר מכולם את עזרתנו.

אמיר אוחנה: שמענו את הדברים כאן, מחלק מהדוברים, זה נכון בתעסוקה, חלק גדול מהבנות נאלצות לעבוד בזנות בגלל שמקומות תעסוקה חוששים להעסיק אותן.

אמיר אוחנה: זה נכון בדיור, זה נכון גם בפן המשפחתי.

אמיר אוחנה: הקהילה שאמורה להיות, הגוף שאמור להיות הכי עוטף, הכי שומר, הכי מגונן, הוא גוף שלא פעם דוחה את הטרנסג'נדרים, הטרנסג'נדריות וזה לצערי הרב נכון גם באלימות.

אמיר אוחנה: אנחנו חווינו לאורך השנה האחרונה כמה וכמה מקרים של טרנסג'נדריות שהותקפו על הרקע הזה.

אמיר אוחנה: הותקפו כטרנסג'נדריות.

<קריאה: טרנספוביה, נקרא לזה ככה.

אמיר אוחנה: > נכון.

אמיר אוחנה: זה בא לידי ביטוי גם בטרנספוביה, שבשיא שלה מגיעה לאלימות פיזית ממש.

אמיר אוחנה: ובעניין הזה אני יכול לומר שהצעת החוק הראשונה שאני מתכוון להגיש –וזה קורה היום, היא הצעת חוק לתיקון חוק העונשין, באופן שאדם שיבצע תקיפה, שיתקוף על רקע של זהות מיגדרית, יקבל כפל העונש מאשר תקיפה רגילה.

אמיר אוחנה: זה למעשה תיקון לחוק פשעי שינאה.

אמיר אוחנה: אני חושב שהדבר הזה צריך להיות קונצנזוס חוצה מפלגות.

אמיר אוחנה: גם החברים, ואתם יודעים שיש לי חברים בקואליציה שאינם רואים אתי עין בעין את הנושאים הלהט"בים, גם החברים הללו הם בוודאי נגד אלימות, לפחות אם נשפוט על פי האופן בו הם מתבטאים, לפחות באופן הזה ואני חושב שזה דבר שניתן יהיה לשכנע, אני אעשה כמובן כמיטב יכולתי כדי לשכנע כדי לקבל את תמיכת הקואליציה, אני בטוח שגם - - -

<קריאה: מאתנו תקבל תמיכה.

אמיר אוחנה: > אני בטוח שחלקים גדולים מן האופוזיציה יתמכו - - -

נחמן שי: לעולם לא תצעד לבד.

אמיר אוחנה: > בהקשר הזה אני רק רוצה לומר, חברים, אנחנו יכולים לחוקק נגד פשעי שנאה, אנחנו לא יכולים לחוקק נגד שנאה.

אמיר אוחנה: התרופה לשנאה צריכה לבוא בניראות, ניראות באה לידי ביטוי בין השאר גם בדיון הזה שאננו מקיימים כאן ושצופים וצופות רבים בבית עדים לו ועדים להתרחשויות פה, ניראות היא גם בחיים האישיים של כולנו ואני, לשמחתי, רואה יותר ויותר טרנסיות וטרנסים שיוצאים מן הארונות, שמספרים, שמדברים, זו הדרך להפסיק את השנאה, את הדעות הקדומות ולצעוד יחד – אני מקווה, לעבר חיים יותר טובים.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: הדוברת הבאה היא מרלית הר ציון מן הבטוח הלאומי.

נחמן שי: מרלית.

<מרלית הר ציון: תודה רבה, אני מרלית הר ציון, מן המוסד לבטוח לאומי, אגף נכות כללית, משרד ראשי.

<מרלית הר ציון: כבר לפני שנה וחצי המוסד לבטוח לאומי שינה נהלים, בדיוק בשם השוויוניות, ואנחנו בודקים את האנשים באופן פרטני, אנחנו לא מכלילים ולא מחליטים שמי שעבר שינוי כזה או אחר, ניתן לו סטיגמה והוא יוכר כנכה או יוכר כלא-נכה.

<מרלית הר ציון: אנחנו בודקים כל אדם במצב שלו, אם זה בתקופה שהוא עובר ניתוחים כירורגיים ומחלים מהם, אם זה בתקופה שהמצב הנפשי שלו קשה יותר או קשה פחות ואחוזי הנכות הרפואיים ואובדן הכושר נקבעים בדיוק על פי זה.

<מרלית הר ציון: אני שמעתי ככה בחצי מילה פה נאמר, שהמוסד החמיר את הנהלים, אנחנו לא רואים את זה כך, אנחנו רואים את זה כשוויון.

<מרלית הר ציון: אם אנחנו טועים פה, אני זורקת פה לכל העמותות כפפה, אנחנו מאד נשמח לשיתוף פעולה מלא אתכם.

<מרלית הר ציון: אנחנו נקצה גם איש קשר במשרד הראשי, אתם מוזמנים לפנות אלינו וזה לא ענין שיקח זמן אלא במיידי.

<מרלית הר ציון: זה יכול לקרות גם היום ברגע שאני אגיע למשרד.

<מרלית הר ציון: אנחנו עושים את זה דרך אגב עם כל העמותות, לא רק עם סוג מסוים, שוב, בשם השוויוניות.

<מרלית הר ציון: בנוסף לזה, גם באגף השיקום במוסד, מי שיש לו אחוזי נכות מאד מינימליים, יכול לקבל שיקום מקצועי והשיקום המקצועי שלנו כולל לימודים במוסדות גבוהים, לימודי מקצוע, כל אחד לפי ההתאמה שלו ובזה אני מסיימת.

<מרלית הר ציון: אני זורקת לכם כפפה ואתם יכולים להרים אותה.

נחמן שי: היא תסיים את הדברים שלה - - -

<מרלית הר ציון: שניה, שניה, אתם יכולים להרים אותה ממש, ברגע שאנחנו יוצאים מפה.

<אלישע אלכסנדר: אנחנו אפנה אלייך, בטח.

<ישראלה לב: הבעיה העיקרית היא שאנשים טרנסג'נדרים צריכים מכתב מפסיכיאטר ולא תמיד יש להם כסף לזה.

<ישראלה לב: זו אחת הבעיות, הנגישות לפסיכיאטר.

<מרלית הר ציון: הועדות רפואיות שמתקיימות זקוקות למסמכים רפואיים שמעידים על המצב הרפואי, הפיזי, הנפשי של האדם שבא לוועדה.

<מרלית הר ציון: אנחנו נבדוק את זה, נראה מה אפשר לעשות, - - -

<ישראלה לב: חייבים הקלות.

<מרלית הר ציון: אולי קופות החולים.

נחמן שי: מרלית, אנחנו מדברים פה על אנשים שכפי שהבנתי, חלקם הגדול משתכר מתחת ל 4,300 שקל לחודש, זאת אומרת, כמו בקו העוני הם עובדים ואז הם מחפשים גם כל מיני תעסוקות.

<מרלית הר ציון: אני מבינה אבל יש גם בקופות החולים פסיכיאטרים.

<יעל גור: לא, אבל אנחנו בדקנו את זה.

<יעל גור: פסיכיאטרים בקופות חולים – גם לצורך, נגיד, הפסקת הריון לאישה בזנות, שרוצה להפסיק הריון, היא צריכה אישור מפסיכיאטר על שהיא צריכה להפסיק את ההיריון בשל מצב נפשי אבל רופאים בקופות חולים לא נותנים חוות דעת כאלה, זה לא עובד דרך קופות החולים.

<מרלית הר ציון: או.

<מרלית הר ציון: קיי.

<מרלית הר ציון: אז אנחנו נעשה שיעורי בית לגבי המסמכים שאנחנו דורשים מתוך הבנה שלא לכולם יש כסף לגשת לפסיכיאטר.

נחמן שי: אותו דיון היה לנו פה עם חווה - - -

<יעל גור: זה הליך משפיל, צריך להגיד גם את זה ואם בודקים איזושהי השתדלות - - -

<מרלית הר ציון: אנחנו חייבים להבין שללא מסמכים רפואיים קצת בעיה להחליט על מצב רפואי של אדם ולא משנה מיהו אז אנחנו צריכים מסמכים רפואיים.

<מרלית הר ציון: אנחנו נבדוק איך אנחנו מקלים על ענין המסמכים.

<נינה הלוי: אני אשמח לומר מילה כאן?

נחמן שי: מי זה?

<נינה הלוי: נינה הלוי, נציגת הציבור בוועדה.

נחמן שי: קצר, כי אנחנו - - -

<נינה הלוי: משפט אחד.

<נינה הלוי: אני חושבת שנושא של מכתב מפסיכיאטר לא מתמיד משקף את המציאות המאוד מאוד אלימה, קשה ומתעללת שנשים טרנסג'נדריות בזנות חוות.

<נינה הלוי: אני חושבת שצריך להרחיב מאד את מינעד האפשרויות לתת לנשים טרנסג'נדריות תמיכה, שכן הקיצבה המאוד מאוד קטנה שהן מקבלות במקרה הטוב, שהול ך ונהיה נדיר, בחוויה שלי לפחות, פלוס הסיוע המאוד מאוד מצומצם בשכר הדירה, הם בעצם קצה החוט היחיד שלהן לאיזושהי מחיה בתקופה שהן מנסות לצאת מהזנות, וגם הוא מאוד מאוד לא מספיק, בפירוש, אני חווה עם אנשים שאני מלווה, הקשחה ברורה של התנאים ואני מרימה את הכפפה בכייף אבל זה המצב כרגע.

<נינה הלוי: (היו"ר עאידה תומא סלימאן)

עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה, לא, לא, שניה.

<יעל גור: היא פשוט שאלה אותנו.

<יעל גור: רק התייחסות קטנה.

<יעל גור: בהרבה אירועים מול הרבה גורמים אחרים, נותנים לעובד סוציאלי שמטפל באישה או באיש או בטרנסג'נדר, לתת דוח סוציאלי ונראה לי שמול בטוח לאומי זו יכולה להיות דרך פתוחה, טובה והרבה יותר משקפת את המצב של האדם שחווה תהליך.

<מרלית הר ציון: אנחנו נבדוק את האפשרות הזאת.

עאידה תומא סלימאן: תודה, אני מבינה שקיבלנו התייחסות מן הבטוח הלאומי בזמן שנעדרתי.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לתת זכות דיבור, אנחנו בוועדה הזו מנסים להעלות נושאים שהם לכלל האוכלוסיה במדינת ישראל אבל אנחנו גם מנסים, אני לפחות, מנסה גם להעלות את הקול שבדרך כלל לא נשמע הרבה מן האוכלוסיה הערבית ואני מבקשת, יש לנו היום משתתף בדיון, רוצה להתייחס?

עאידה תומא סלימאן: לא לרשום את השם בפרוטוקול.

<מוזמן: אני בן עשרים ושש.

<מוזמן: התחלתי לפני תשעה חודשים, היה לי מאוד קשה, מאוד מסובך, החבר'ה פה העלו הרבה נושאים טובים שרציתי להעלות אבל, מה שכן, שאני רוצה להעלות, שהדבר הזה לא קשור לכל הארגונים שתומכים בטרנסים פה אלא משהו שהוא ספציפי כזה.

<מוזמן: רשמתי כמה נקודות.

<מוזמן: קודם כל לגבי הועדה לשינוי מין, הועדה מאוד מאוד מושכת ומושכת ומושכת וזה מאוד קשה לבן אדם טרנס, אני רוצה לדבר על עצמי באופן אישי, מאוד קשה לי ללכת עם ביינדר כל הזמן, ביינדר שזה דבר שקושרים על החזה כדי להיראות שטוח ואני חושב שכל החבר'ה הטרנסים, הגברים הטרנסים שנמצאים פה מסכימים אתי.

<מוזמן: מאוד קשה לעבוד עם זה, מאוד קשה ללכת ברחוב עם זה, זה מפריע, אז צריך, וכן, גם לא בריא, זה פוגע בגוף, אז צריך לעשות משהו עם זה, עם הועדה לשינוי מין כי באמת, הם סתם מטרטרים אותנו.

<מוזמן: אני לא צריך להגיע לדליה גלבוע אלף פעמים בשנה כדי שתתן לי אישור לעשות ניתוח של חזה.

<מוזמן: רוב החברים שלי, שהיכרתי בתקופה האחרונה, מן הקהילה הטרנסג'נדרית, כולם, רובם בעצם, עשו את הניתוח על חשבונם האישי, ואפילו אם קופת החולים רוצה להחזיר להם אז היא מחזירה חצי מן הכסף שהם שילמו.

<מוזמן: עוד משהו רציתי לציין, יש מן הורמון שלוקחים אותו הטרנסג'נדרים שזה נקרא אפידו, שהוא לא כלול בסל הבריאות, שהוא עולה שלש מאות שקל, אני צריך לשלם - - -

עאידה תומא סלימאן: חודשי?

<<מוזמן: > לא, זה כל ששה חודשים אבל גם זה עדיין יקר.

<<מוזמן: טראנס לא יכול לגור בצפון ושם, תמיד מותקפים.

<<מוזמן: אני, אחרי שעברתי לתל אביב, קשה לי מאוד, אני עובד מינימום שתים עשרה שעות כדי לסבסד כל מיני דברים, כסף שמבקשים לרופאים, הורמונים, שכר דירה, כל מיני דברים.

<<מוזמן: ויש עוד משהו שאני לא זוכר מי, אחד מחברי הכנסת דיבר על זה, שצריך להפריד בין הקהילה הטרנסג'נדרית ללהט"בים, ההומואים והלסביות.

<<מוזמן: חייבים להקים מרפאה במרכז שהיא לטרנסים, איך להסביר את זה, שאנחנו צריכים המון השקעה מבחינה רפואית, מבחינה פסיכיאטרית, מבחינה נפשית, מכל הבחינות האלה, סליחה שאני, השפה שלי העברית לא ממש טובה- - -

עאידה תומא סלימאן: השפה העברית שלך הרבה יותר טובה מהערבית של כולם.

עאידה תומא סלימאן: תמשיך.

<<מוזמן: > רוצה גם לדבר על מה שקשור לבטוח הלאומי.

<<מוזמן: אני חושב שמדינה שמכבדת את עצמה צריכה לדאוג לבן אדם במקרה ספציפי כמוני, כמוהו, כמוהָ.

<<מוזמן: כי למשל, אנחנו צריכים אחוז לפחות, אחוז הנחה, בכל מיני תשלומים שמשלמים למדינה, מס הכנסה, ארנונה, מים, חשמל, כל מיני דברים, אנחנו אנשים שיש לנו קושי, קשה לנו לשרוד, אנחנו שורדים, אנחנו לא חיים, אנחנו שורדים כל הזמן, אנחנו במלחמה עם עצמנו, עם המשפחה, עם החברה, זה מאוד קשה להיות טרנסג'נדר, אף אחד לא מבין את זה.

<<מוזמן: אתם כולכם יכולים לדבר על זה אבל אף אחד לא מבין את זה.

<<מוזמן: לא אתה מזריק הורמון, לא אתה מקבל את העצבים, לא אתה מקבל – סליחה שאני אגיד את זה, אבל זה קורה, כל הטרנסים פה יודעים, התקפי חרדה והתקפי - - -

<קריאה: דיספוריה, תקרא לזה.

<<מוזמן: > דיספוריה, וכל מיני שקשורים למין וכשהגוף מתחיל להשתנות וזה מאוד קשה אז אין תמיכה, יעני, רק בתקופה האחרונה, שהחבר'ה פה התעוררו ונתנו יד לנשים הטרנסיות, ואני מדבר עכשיו על הגברים הטרנסים, שהתעוררו והתחילו לתת יד לנשים הטרנסיות.

<<מוזמן: הנשים הטרנסיות פה, במדינה הזאת, הן כל הזמן במלחמה, הן חודרות לזנות, מתנהגים אליהן לא יפה, מדברים אליהן בלשון של זכר, אני אישית, אני רואה, הנשים הטרנסיות יותר נשיות מכל הנשים הפעילות.

<קריאה: אנחנו גם - - - ועדיין אנחנו נתקלים בבעיה של תודעה.

עאידה תומא סלימאן: נקדיש לזה.

<<מוזמן: > דבר אחרון שאני רוצה לשים עיגול עליו הוא הנושא של תעודת זהות.

<<מוזמן: למה אני צריך לעבור ניתוח כדי שישנו לי את המין שלי בתעודת הזהות?

<<מוזמן: למה?

<<מוזמן: סליחה, אבל הממשלה לא קובעת לי מה אני, אני קובע לעצמי, זה מה שרציתי.

עאידה תומא סלימאן: כנראה יש לך אשליה שאתה חי בדמוקרטיה.

<<מוזמן: > אני לא חי בדמוקרטיה.

<קריאה: המשפט הכי חשוב.

<<מוזמן: > דבר אחרון, הטרנסים המבוגרים, אני רוצה לדבר על הטרנסים המבוגרים, שמגיל שלושים ומעלה, שהוא עשה ניתוח או עשתה ניתוח ואז, בגיל חמישים היא מוצאת את עצמה זרוקה ברחוב ובגיל הזה גם אי אפשר לעסוק בזנות.

<<מוזמן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם מה שלא הוזכר – למרות שזה נמצא בכל מילה, אני יודעת את הקשיים ושמעתי על הקשיים, למדתי עכשיו שאני לא יודעת, אני מדברת על זה אבל כנראה אף פעם לא אחווה את זה, אז לא אכיר את זה לעומק אבל, כמובן, כאשר באים מאוכלוסיות שהנושא עדיין מאוד לא מקובל ולא מובן ויש פה הרבה סטריאוטיפים, הקשיים הם אולי כפולים.

עאידה תומא סלימאן: שמעתי שהצלחת לעקור לתל אביב ואני חושבת שעצם העובדה הזו שכל מי שצריך לעבור את השינוי הזה או להחליט לעצמו לעבור אותו, צריך לעקור אותו, מתוך - - -

<אלישע אלכסנדר: בתוך מדינת ישראל יש מדינה בתוך המדינה, טרנסג'נדרים בתל אביב כי מחוץ לתל אביב אם את טרנסג'נדרית את לא יכולה לחיות.

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה גילה לפני שבועיים שיש עוד מדינה, שהיא מדינת הערבים בתוך מדינת ישראל, אז אל תתחרו ביצירת עוד מדינה.

עאידה תומא סלימאן: יהיה לו קשה לנהל את הכול.

<קריאה: אנחנו חבר הלאומים עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: חבר הלאומים הישראלי.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים לסכם את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, אנחנו התחלנו באחת עשרה- - -

<קריאה: יש פה את שון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, אני יודעת, יש לנו עוד שני דוברים, יש לנו קודם מנכ"לית ארגון "חושן" ואנחנו נסיים עם עדות של שון, אז קודם כל מנכ"לית ארגון "חושן", בבקשה, הגברת יהלי בן-עמי ויטנברג.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: נאמרו פה דברים חשובים, אני חושבת שהייתי צריכה להגיב בצמוד לשותפתי ממשרד החינוך שיצאה מפה כבר, כי אנחנו הארגון שמשרד החינוך מתהדר בו ואומר: הנה אנחנו שולחים את "חושן", אני רוצה לשים את הדבר הזה על השולחן, אנחנו מקיימים שמונה מאות מיליון "חינוך ואזהרה" בתוך מערכת החינוך ומחוצה לה, מגיעים לשלושים אלף איש בשנה, נמצאים שם במקומות שאף אחד לא נמצא כי אף אחד לא מכשיר הורים, גננות, יועצות, לעסוק בזהות מיגדר, נטיה מינית וגם בנושא של משפחות הקשת, אנחנו שם.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: אנחנו מסובסדים באפס תקציב, הכסף – כמו שאמרה מירב, כבר פעמיים הוצא ולא מצאו את הדרך להעביר אותו.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: דבר שני, שהוא חמור לא פחות, הגענו כבר, לא צריך להיות גאון, זה עלה מכל הארגונים, בדף שהוצג לשר החינוך, למנכ"לית משרד החינוך, שצריך להתחיל לעבוד עם הגיל הרך, עם צוותי החינוך של הגיל הרך, אי אפשר בכיתה י"ב להביא איזשהו להט"ב או טרנסג'נדר שידבר עם הורה או עם יועצת ויסביר לה בכלל מה זה טרנסג'נדר, מה ההבדל בין מין מיגדר לנטיה מינית, או עם איזשהו ילד שעוד שניה הוא חותך את הורידים ופתאום הוא יראה שיש חיים בתור טרנסג'נדר, אי אפשר לחכות לכיתה י"ב עם הדבר הזה.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: זה תשע עשרה שנים של לחטוף מכות על מי שאתה, זה לא הגיוני.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: ואנחנו באים ואומרים, צריך לרדת ולהכשיר את צוות החינוך לגיל הרך.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: ואני חייבת לספר לכם אנקדוטה מהבוקר.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: "חושן" כבר חמש שנים מפתח תכנית להכשרה בנושא זהות מיגדר במשפחות הקשת למערכת החינוך, זה עוד עלה בתקופת שי פירון או קודמו.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: כתבנו את התכנית הזאת והאגף לקדם-יסודי עצר אותה, מכל מיני סיבות, "לא", "זה לא מתאים", "זה כן מתאים" מאז הדבר הזה נעצר.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: בשנה האחרונה אמרנו ב"חושן": די, לא ממשיכים לחכות לאישורים של משרד החינוך, הגענו למצב שחמש עיריות מבקשות את הפעילות, אנחנו הולכות להעביר פעילות למאתיים גננות בעיר מסוימת והיד עוד נטויה.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: אבל מה, משרד החינוך עוד לא מאשר את המערכת הזאת.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: אנחנו נעביר את זה כי המון – 'אפרופו' שבין מה שקורה במשרד החינוך לבין מה שקורה בשטח יש פער, אנחנו נעביר את הפעילות אבל, כשהתקשר היום בבוקר כתב מ-ynet למשרד החינוך וביקש את התגובה לזה שהכנו דפי צביעה עם שתי אימהות, שני אבות, ילד שרוקד בלט, ילדה שמשחקת בכדור, הוא ביקש את התגובה של משרד החינוך לשאלה האם זה מאושר, איזה יופי שקידמתם, אז קיבלתי טלפון: בבקשה, תעזרי, אי אפשר עוד להוציא את זה, זה עוד לא עבר את האישור, זה פה, זה שם, אמרתי: חבר'ה, חמש שנים מחכים לדבר הזה, כמה שנים עוד אפשר לחכות?

<יהלי בן-עמי ויטנברג: שאני אימא לשני ילדים ואני צריכה לקבל פתקים מהקהל: לאימא ולאבא חג שמח.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: אין פה אימא ואבא, יש פה אימא ואימא וזה לא הגיוני שימשיכו להגיד לילדים, לבנים: אתה תשחק במכוניות ואת תנקי, ואת תסדרי.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: זה מסוג הדברים שחייבים בגיל הרך וצר לי, זה יושב ברמת הפקידות.

<יהלי בן-עמי ויטנברג: אם שפ"י ממליץ ואם הכנסת ממליצה ואם יש ארגון שכבר כתב, אז פקידה שיושבת על זה, על החינוך בקדם-יסודי שלא מוכנים עדיין לאשר את הדבר הזה והשטח כבר לוקח את הדבר הזה, אז זה אבסורד.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי., תודה.

עאידה תומא סלימאן: שון.

<שון דרורי: טוב, אני אעשה את זה ממש בקצרה.

<שון דרורי: אני שון, אני בן 23, אני טרנסג'נדר f.t.m.

<שון דרורי: ומי שלא סגור על עצמו אז זה מנקבה לזכר.

<שון דרורי: אני, כשאני יצאתי מהארון בתיכון שלי, היה לי מאד קשה.

<שון דרורי: בוא נגיד, לא כל כך היו לי חיי חברה באותה תקופה, כל הזמן הייתי מוצא את עצמי בהפסקות מסתובב לבד, כי לא הייתה לי את האופציה לתקשר עם מי שהיה נמצא סביבי, כשאני באתי ופניתי ליועצת של בית הספר והסברתי לה מה אני מרגיש, ולמה פשוט לא מוכנים לקבל את מה שאני רוצה להיות, היא פשוט היפנתה אותי לגורמי חוץ, במלים אחרות היא פשוט אמרה לי: אני לא יודעת איך לטפל בזה, זה לא באחריות שלי.

<שון דרורי: הפסקתי את שנות לימודיי כמעט, הייתי מגיע רק למבחנים ורק לבגרויות.

<שון דרורי: אני הייתי לומד הכול לבד בבית.

<שון דרורי: בזכות אימא שלי, עם כל הקושי שלה, ועם כל הלמידה של הנושא של טרנסג'נדרים היא עזרה לי ללמוד המון.

<שון דרורי: בזכותה יצאתי עם שתים עשרה שנות לימוד ועשרים ושמונה יחידות בגרות שזה מעל ה'עובר', בוא נגיד את זה כך.

<שון דרורי: כשהתגייסתי לצבא אז זה היה מסגרת שאמרו לי שאין מצב שיקבלו אותי אז אמרתי: או.

<שון דרורי: קיי.

<שון דרורי: , גם ככה בתיכון לא עשו את זה אז זה לא משנה, בוא נעבור את זה כי אני מאוד רוצה לתרום למדינה, זה משהו שהיה מאד חשוב לי וגיליתי שם אחרת, גיליתי שבבסיס שאני שירתתי, בצאלים, רופא היחידה היה באמת מדהים והוא הריץ לי את כל הענין של ההורמונים, שזה היה, דרך אגב, הרבה יותר קל מלקבל את זה באזרחות.

<שון דרורי: תוך שבוע התחלתי עם הורמונים, הוא היה אתי בביקורות כל חודש, במעקב, כל דבר שרציתי הייתי פשוט פונה אליו, גם אם זה סתם שיחות כדי לעזור, זה כזה פחות או יותר על הרקע האחרון שלי.

<שון דרורי: כשהשתחררתי מהצבא, בוא נגיד שלא מצאתי את עצמי מבחינת תעסוקה.

<שון דרורי: עברתי ממעסיק אחד למעסיק אחר, הייתי מקבל ששה שבעה סירובים ביום של עבודה.

<שון דרורי: למרות כל זה אני הגעתי לאיזשהו שלב שאמרתי: לְמה אני צריך את זה?

<שון דרורי: אני לא חושב שיש לי לאן להמשיך אם שבע עבודות אומרות לי ביום 'לא'.

<שון דרורי: בזכות החברים שלי ובזכות המשפחה שלי, באמת, החברים האלה הם חלק מהמשפחה הזאת, נתתי צ'אנס אחרון לעבודה, ובסופו של דבר קיבלו אותי לעבודה, זו עבודה שהיא מאד נחשבת היום, אני עובד בשדה תעופה.

<שון דרורי: הבעיה היחידה בכל מקום אפשרי, זו תעודת הזהות, אני משתדל להזדרז.

<שון דרורי: תעודת הזהות הזאת מנעה ממני כל כך הרבה דברים, אם זה להתקבל לעבודה, אם זה בלימודים שמסתכלים עלי בצורה שונה, זה משהו שהוא מאוד קריטי לי, אם זה הורמונים, כמו שאיילת סיפרה, שעושים לי המון בעיות ב"מכבי", קופת חולים שחשבתי שזה בדיוק ההיפך, אימא שלי עובדת שם דרך אגב, והייתי ב'שוק' על התשובות שקיבלתי מהם, אני מקווה שאנחנו עוד נקדם את זה בהמשך.

עאידה תומא סלימאן: שון, שני משפטי סיכום.

<שון דרורי: כן, בעקרון, כל מה שאני רוצה להגיד הוא שמעבר לכל הדיבורים פה, אני שומע שכולם מדברים, אני מרפרף רק בגלל שכולם עברו את זה, זה לא מספיק הדיבור, הדיבור הוא מלים כמו על דף נייר, כמו הסעיף בתעודת הזהות שזה בסך הכל מילה על דף נייר, שעושים עם זה כל כך הרבה סיפור, אני לא חושב שזה מספיק לרשום את זה על דף ולבוא ולדבר על זה פה, כי אני הייתי בוועדה בפעם הקודמת ואני עדיין לא רואה שינוי, אני עדיין לא רואה - - -

<קריאה: בוועדה?

עאידה תומא סלימאן: כנראה בשדולה.

<שון דרורי: ואני לא רואה שדברים זזים, אפילו לא בחלקם.

<שון דרורי: אני חושב שבאמת צריך לקום ולהתחיל לעשות משהו.

<שון דרורי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<קריאה: אם יורשה לי רגע.

<קריאה: יש כאן אמא לילדה טרנסית בת ארבע שרוצה לדבר בשם אלה שאין להם קול, האם יורשה לה לדבר?

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: שניה, אני נותנת רק שתי דקות ואני מאד מצטערת, שתי דקות כי אנחנו חייבים לסיים את הדיון הזה, אי אפשר למשוך את הדיון עד אינסוף.

<קריאה: זה מובן.

<קריאה: - - - גני ילדים, ילדים בני ארבע כבר.

עאידה תומא סלימאן: את גוזלת מן הזמן.

<רבקה מלכה אולשטיין: לפני כמה חודשים הבת שלי התחילה להודיע לי בעצם שהיא בת, היא בחרה לעצמה שם חדש ובהתחלה התייחסתי לזה כמו אל משחק, כאילו: אני כלבלב, אני דינוזאור, אני בת.

<רבקה מלכה אולשטיין: אבל למזלי, אני מכירה אנשים, היו לי אנשים שיכולתי לשאול, היה לי למי לפנות, הייתה לי דרך לגלות שבגיל הזה זה כבר קורה, שזה כבר אמיתי, שזו כבר החוויה שלה, שזו כבר הזהות שלה ולכן, אני מתייחסת אליה כמו שאני מתייחסת אליה עכשיו אבל בגן, אין להם שמץ של מושג מה לעשות איתה, גם אחרי שאני ישבתי והסברתי להם והיו לי שיחות אתם, אין להם שמץ של מושג מה לעשות אתה.

<רבקה מלכה אולשטיין: שולחים אותי לפסיכולוג, הפסיכולוג מבטל לחלוטין את הזהות שלה, לגמרי.

<רבקה מלכה אולשטיין: הייתי צריכה לחפש בעצמי מישהי שמבינה בנושא, אילנה ברגר, הזכירו את השם שלה, הייתי צריכה לחפש בעצמי ולדבר אתה, אף אחד לא יודע לאן להפנות אותי, האם הילדה שלי צריכה קלינאית תקשורת?

<רבקה מלכה אולשטיין: מנסים בעצם ללמד אותה לדבר על עצמה לא נכון.

<רבקה מלכה אולשטיין: כל המערכת לא מקבלת את זה שילדות כמו שלי קיימות בכלל והארון, סליחה, יש לי קצת חרדה, ילדות כמו שלי, אין שום דרך, אם אני לא הייתי מכירה טרנסים מצד עצמי אז אני לא הייתי יודעת איך להתייחס אליה עכשיו.

<רבקה מלכה אולשטיין: אני הייתי עכשיו מנסה כנראה לשכנע אותה שהיא בן, בונה סביבה ארון שהיא היתה יוצאת ממנו בשלב הרבה יותר מאוחר ובמקום להיות איתה, הייתי עורמת עליה עוד קשיים.

<אלישע אלכסנדר: הלוואי וכל האימהות היו כמוך, כל הכבוד.

<אלישע אלכסנדר: פשוט גאווה.

<רבקה מלכה אולשטיין: הארון הוא חוויה אלימה.

<רבקה מלכה אולשטיין: יש שם דכאון ויש שם חרדות ויש שם בושה ויש שם פחד בלתי נסבל ממה שאפשר, שיכול לצאת ממנו.

<רבקה מלכה אולשטיין: אני מכירה אותו מכיוון הביסקסואלים.

<רבקה מלכה אולשטיין: לא יכול להיות שלא תהיה לי הבחירה מצד הסביבה.

<רבקה מלכה אולשטיין: אף אחד לא יודע להגיד לי מה קורה, כל מיני סימנים קטנים שאני יכולתי לזהות בגלל ההיכרות שלי עם הקהילה, אף אחד לא ידע להגיד לי, איבחנו את זה ככל מיני הפרעות התפתחות, אף אחד לא ידע להגיד לי מה קורה, אלמלא הייתי מכירה לא הייתה לי הבחירה בכלל אם לאפשר לה להיות מי שהיא או לסגור אותה בתוך ארון, ולא יכול להיות שאני כאימא, מגלה שאני חייבת לעשות את כל המסע הזה בעצמי, אני חייבת לגלות את הכול בעצמי, ללמוד איך להתייחס אליה בעצמי, זה לא ייתכן, לא בניתי על שתי דקות.

עאידה תומא סלימאן: ואני יודעת שאני קצת אכזרית כשאני אומרת שתי דקות אבל לצערי הרב, לא, לא, לא, שניה- - -

<קריאה: היא רועדת מעצבים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, ואני מאד מצטערת שאני לא נותנת לך את הזמן המספיק כדי להביא את כל מה שיש לך להגיד אבל, לצערי הרב, אנחנו רק פתחנו, כל פעם אני חוזרת ואומרת, אנחנו רק מתחילות דיונים כנראה בוועדה, במיוחד בנושאים שלא היו דיונים עליהם מקודם, אנחנו נצטרך לעבור את המצבים האלה שיש בהם רצון לדבר יותר אבל זמננו מוגבל, אני משכתי את זה יותר ממה שציפיתי בהתחלה.

מיכל רוזין: עאידה, רק משפט, הזעקה שעולה פה, אני חושבת שהזעקה הכי בולטת פה היא שכל אחד מרגיש שהוא עובר בעצמו את ים היסורים לבד.

עאידה תומא סלימאן: מיכל, אם היית נותנת לי- - -

מיכל רוזין: צריך לחצות את ים היסורים בעצמו - - -

עאידה תומא סלימאן: אני הולכת לסכם את הישיבה ותאמיני לי, אני מרגישה, בדרך כלל אני רגישה לדברים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו, אנחנו נעשה את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק אתן משפט מאוד קטן לעורכת הדין נאמן מנציבות שוויון ההזדמנויות, אני מבקשת, מאד קצר.

<נועה ויקטוריה נאמן: תודה ותודה רבה על הדיון, אנחנו חושבים שהוא חשוב וגם מרתק.

<נועה ויקטוריה נאמן: אלישע הזכיר אותנו קודם והגברת חנה קופפר, שהיא מנהלת את המחקר שלנו בנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, היא ערכה סקר ראשוני מסוגו בישראל, בכל מה שנוגע לאפליית הקהילה הטרנסג'נדרית בשוק העבודה, וממנו עולה שהזירה של שוק העבודה היא עוד זירת התמודדות מאוד מאוד קשה, של הקהילה הטרנסית.

עאידה תומא סלימאן: יש לך משפטים מאוד ארוכים.

עאידה תומא סלימאן: ישר ולעניין.

<נועה ויקטוריה נאמן: לפי הנתונים שיעור המועסקים בקרב טרנסג'נדרים נמוך משמעות לעומת הומואים, לסביות ובי- סקסואלים, והם מרוויחים מעט או הרבה מתחת לממוצע.

<נועה ויקטוריה נאמן: הנתון האחרון הוא ששיעור גבוה במיוחד מהם מועסקים כעובדים בלתי מקצועיים, בתעסוקה יש עוד להגיד, אתם מוזמנים להיעזר בנו להרצאות בנושא, כמה שתרצו.

עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה.

עאידה תומא סלימאן: למרות שהסקר הזה הובא בפנינו לפרטי פרטים בדיון קודם וגם עכשיו אני מודה לך.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לסכם רק את הדיון הזה, כי אני חושבת שאנחנו רק בתחילת הדרך מבחינת העשייה.

עאידה תומא סלימאן: אני כמובן לא מורידה מערך העשייה שנעשתה על ידי השדולה בשנים קודמות אבל אני חושבת שכוועדה פרלמנטרית אנחנו בתחילת הדרך.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שלמרות שחשבתי שאני מכירה את הנושא, למדתי המון היום ולמדתי במיוחד על המצוקה האישית והכללית של הקהילה.

עאידה תומא סלימאן: יש את ההרגשה שבאמת, דרך היסורים הזו יש בה – במיוחד בחלקים מסויימים, בתוך הציבור הישראלי, יש את הייסורים האינדיבידואלים האישיים שאף אחד, שלא מוציאים בעצם מי שיחבק, מי שייתן את התמיכה, מי שיעזור, במיוחד שהחברה בדרך כלל עושה את ההיפך והיא מקור לייסורים במקרה הזה, לאו דווקא של תמיכה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה לשמוע שיש בתוך הקהילה הטרנסג'נדרית את הסולידריות הזו ואת התמיכה ואת החיבוק, כי בסופו של דבר זה כלי מאוד חשוב בהישרדות ואני משתמשת במושג הישרדות.

עאידה תומא סלימאן: מבחינת מוסדות המדינה, אני חושבת שאנחנו הולכים לסכם את הדיון בכיוון הזה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אנחנו נפנה, ואומר משפט אחד קודם.

עאידה תומא סלימאן: נכון, יש צורך בגישה שהיא יותר מדינית, מכילה ותכליתית וכוללת, שמכוונת את העשייה בנושא הזה אבל, אני מאוד מצטערת, זאת המחלה של המדינה הזו, שאין ראייה כוללת בשום נושא שאנחנו מעלים, לצערי הרב.

עאידה תומא סלימאן: אם מדברים על אלימות אז אנחנו מסכמים בצורה כזו ואם אנחנו מדברים על חינוך אז אנחנו מדברים גם בצורה כזו, או ש"חס וחלילה" כשאיזשהו משרד יש לו גישה כוללנית, אז בדרך כלל היא גישה דורסנית והיא לא לכיוון שאנחנו חולמים עליו.

עאידה תומא סלימאן: אז נכון, יש צורך בגישה כזו ואנחנו נפעל למענה אבל, אף פעם לא נדע מה בא לפני מה.

עאידה תומא סלימאן: המודעות וההבנה וההטמעה של הבעיה עם למידתה או מדיניות שתוביל לשינוי הזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו נפעל בשני הכיוונים, זאת האסטרטגיה שבדרך כלל עובדת בשינוי חברתי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה למשרד הרווחה ונרצה לקבל תשובה לשאלה למה אין מענים ולא חושבים על מענים לאוכלוסיות שהן מעל לגיל 25, או לטרנסג'נדרים שהם מעל גיל 25.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נרצה לדעת איך מכלול הפרוייקטים שהוזכרו עומדים ברצף הטיפולי.

עאידה תומא סלימאן: האם יש בכלל ראייה בתוך המשרד שיש בה רצף לכלל הגילאים ולכלל הצרכים, או שאנחנו מלקטים מפה ומשם מה אפשרי ומה אפשר לעשות.

עאידה תומא סלימאן: וכמובן, אנחנו נדרוש לספק את התקציבים הנדרשים.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אני שומעת שיש פרויקט שעומד ותלוי על מאתיים וחמשים אלף שקל שנתיים, כאשר חולקו מיליארדים, שמונה עשר, מרזרבות לפני שבועיים אז זה קצת עושה לי צמרמורת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נרצה לפנות למשרד החינוך, אמרתי שהועדה בשיתוף פעולה עם ועדת החינוך מקיימות דיון מיוחד בנושא תכניות משרד החינוך, כי לצערי הרב, אי אפשר להשתמש בקלף הג'וקר הזה כל פעם, להגיד לנו: יש לנו את התכנית על כישורי חיים, וכל פעם שאני מעלה איזשהו נושא שולפים את הג'וקר הזה ואומרים לי: תכנית לכישורי חיים, אנחנו נרצה להבין יותר לאיזה כיוון הם מובילים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעלה את הנושא של התכניות שהארגונים בעצם מעבירים, ואת הצורך בסיבסוד הארגונים ובתמיכה.

עאידה תומא סלימאן: לא סבסוד אלא תמיכה בארגונים, בעצם.

עאידה תומא סלימאן: הועדה תפנה למשרד הבריאות שוב ותבקש שינוי מהותי.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל נרצה לדעת את כל המידע שקיים ואת כל הנתונים שקיימים בתוך הועדה הזו כדי לעקוב אחרי העשייה שלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נרצה להבין מה וכמה עומד, מבחינת הקצאות לניתוחים וגם לטיפולים שונים, הורמונליים או טיפולים אחרים, שאני לא מודעת להם אבל, אנחנו נפנה למשרד הבריאות ונרצה לקבל את הנתונים.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי התחום הזה הוא לא סוד בטחוני, אחרת היו מעבירים את זה לוועדת חוץ ובטחון ולא נותנים לי לגעת פה, אז אם כבר אז אנחנו נרצה לקבל את המידע.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נרצה שמשרד הבריאות יחזור בו מן ההוראות ומחוזר המנכ"ל שבעצם החזיר אותנו לאחור.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדרוש שינוי של חוזר המנכ"ל כי כל עוד לא ישנו את אופן הוצאת התעודה הציבורית או המסמך הציבורי, אז לא יהיה שינוי גם ברשות האוכלוסין.

עאידה תומא סלימאן: אז לפני שאנחנו פונים לרשות האוכלוסין ויזרקו בפניי את הטענה ההיא על הוצאת התעודה הזו, נלך ישר ונדבר עם משרד הבריאות ואני אפעל כדי לשנות את חוזר המנכ"ל בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: יש נושאים שהם קשורים לגישה הכללית, למרות שאנחנו עוד לא שם.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לדבר על הכשרות לאנשי מקצוע שבאים במגע מכל מיני תחומים עם הקהילה הטרנסג'נדרית, מבלי להיות עם ראייה כוללת אבל, אם נצליח לדחוף משהו מכיוון משרד החינוך ואם נצליח שמשרד הבריאות גם ידווח לנו על איזה סוג של הכשרות הם עושים, אז אנחנו נתקדם לאט לאט.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש מכלל המשרדים שבאים במגע ואני מבקשת גם מכלל הארגונים שיתנו לנו 'טיפים' לאיזה משרדים במיוחד הם חושבים שכדאי לפנות, כדי לקבל מידע מכל משרד לשאלה מה הדחיפות של ההכשרות שנעשות לאנשי המקצוע שהם תחת אחריות של המשרד עצמו, בנושא של הצרכים של הקהילה הטרנסג'נדרית.

עאידה תומא סלימאן: לגבי תכנית למניעת אובדנות, סליחה, גבירתי, לא הייתי כנראה כשדיברת אבל אני מאוד ארצה - - -

<שושי הרץ: לא דיברתי.

עאידה תומא סלימאן: לא דיברת?

<שושי הרץ: אני רוצה רק משפט.

<שושי הרץ: התכנית הרבה יותר נגישה ממה שדובר פה.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה דבר כזה ומציעה שתדווחו לי אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: שאת תיזמי פגישה עם הארגונים שיושבים פה, ועם אלה שלא מיוצגים כבר נפגשתם אז אני מקווה שאני אשמע דיווח יותר מאוחר על הנגשת התכנית, אפילו יותר ממה שהנציגה אומרת.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכולם, ריגשתם אותנו, נתתם לנו הרבה ללמוד, תודה.