הוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, כנסת 20, פרוטוקול מספר 50, 2016-07-28 09:00

תמר זנדברג: בוקר טוב לכולם.

תמר זנדברג: סליחה על האיחור.

תמר זנדברג: ברוכות וברוכים הבאים לישיבה מן המניין אבל לא בכנסת של ועדת הסמים והאלכוהול, שמתארחים היום בסיור - - -

<אהרון שבי: במשרד הרווחה על ענפיו.

תמר זנדברג: שמארח אותנו משרד הרווחה על ענפיו.

תמר זנדברג: אנחנו כבר הרבה זמן שמענו על המסגרות כאן, מסגרות ייחודיות לנשים פה באזור חיפה, בצפון, במשרד הרווחה על אגפיו, שמיד יוצאו.

תמר זנדברג: בואו נתחיל, חבל על הזמן.

<אהרון שבי: אז בוקר טוב.

<אהרון שבי: אני שבי, למי שלא מכיר, מנהל השירות לטיפול בהתמכרויות.

<אהרון שבי: אנחנו באמת שמחים לארח את ועדת הכנסת למאבק בסמים ואלכוהול, ביום שהוגדר, שביקשנו אותו בעבר, סביב הנושא של נשים על רצף ההתמכרות.

<אהרון שבי: היום יהיה משולש של מפגשים, זה מתחיל כאן במסגרת החוץ ביתית של המערכת שלנו, 'דרך אריאלה', שנציג אותה בצורה רחבה, שהיא ייעודית ובעצם היחידה לנושא של נשים.

<אהרון שבי: אנחנו נמשיך ליחידה הטיפולית שלנו, שמטפלת גם בנשים, בחיפה ונשלים את היום במסגרת של 'אופק נשי' לנשים בזנות והתמכרות.

<אהרון שבי: מה שאני רוצה לציין ברמה הכוללת, לאחר המפגש המאוד חשוב שהיה במסגרת הוועדה שבה הצגנו את העשייה על ידי נשים, גם אני וצוות נוסף, שבסופו של דבר העבודה נעשית בתנועה שבין יחידות אמבולטוריות שקולטות אוכלוסיית הנשים ועושות עבודה טיפולית, אבחונית, איתורית, הפנייה לתעסוקה ועוד פעולות כאלה ואחרות, יחידות משולבות, צריך לומר, עם ייחוד משלהן, נדבר על זה, ועד המעבר וקליטה בתוך המסגרות שלנו.

<אהרון שבי: צריך לציין, יש כ-24 מסגרות חוץ ביתיות במערכת ו-9 מסגרות ראשיות, להוציא את המסגרת הזו של 'דרך אריאלה' כולן מסגרות משותפות שמאפשרות קליטה של נשים וגברים גם יחד.

<אהרון שבי: כמובן צריך לציין שגם במסגרות האחרות הטיפול הקבוצתי או פעולות אחרות, כמובן הטיפול האינדיבידואלי, נעשה לנשים בנפרד.

<אהרון שבי: הרעיון של להבין כיצד נדרש מענה ייעודי עבור אוכלוסיית הנשים.

<אהרון שבי: נציין שיש לנו במערכת היום כ-2,500 נשים ונערות על רצף ההתמכרות.

<אהרון שבי: המסגרת הזאת, שלוש דירות מעבר לנשים ועוד ארבעה מרכזי יום, לנשים, ייעודיים, עבורן בלבד, ובכל היתר הנשים נמצאות במשולב עם הגברים.

<אהרון שבי: כחלק מהעשייה, אנחנו היום נשמע כמובן את הצוות כאן ב'דרך אריאלה' וגם נעשה איזה שהיא פעולה חווייתית מקצועית של לפגוש נשים בעצמן שנמצאות כאן ומקבלות טיפול, בעינינו טיפול איכותי שניתן על ידי 'דרך אריאלה', על ידי עמותת 'הדרך' שמפעילה את התכנית הזאת באמצעות משרד הרווחה.

<אהרון שבי: לעמותת 'הדרך' יש את קהילת 'הדרך' ששם גם יש נשים שמקבלות טיפול במשולב עם גברים.

<אהרון שבי: זה היה חלק שהיה בעבר ממוקד בקטע של גברים.

<אהרון שבי: לעצם העניין, פעולה של מסגרת חוץ ביתית, כפי שהיא קיימת פה, הוא ניסיון לתת מענה כולל לצרכים של הנשים, החל מאבחון של המצב שלהן וכלה במענה אישי וליווי אישי וטיפול בקשיים ייחודיים של הנשים וכמובן החלק המשמעותי, זו קהילה שנמצאת בתוך עיר וזו הייחודיות שלה, לנצל את האפקט של העיר ביכולת לקדם את הנשים ולשלב אותן במסגרות קהילתיות כאלה ואחרות שנמצאות כאן.

<אהרון שבי: לגבי הנתונים, כמה נשים נמצאות כאן ואיך העבודה נעשית, מיד זה יוצג כאן.

<אהרון שבי: יש לנו את הצוות, יש כאן אורחים מתחומים נוספים, אבל גם הצוות שלנו, הצוות של הפיקוח הארצי וגם מי שמרכזים את נושא הנשים והמפקחים, שמלווים את המסגרת הזאת והמסגרות האחרות באופן רציף.

<אהרון שבי: מה שחשוב, אני מקווה שהיום הזה, המפגש הזה, ייתן את הטעם המעשי שלאחר המפגש שהיה בכנסת סביב סוגיית הנשים.

<אהרון שבי: דבר אחד צריך לומר, היעד של השירות במשרד הרווחה הוא במובהק לקיים גידול בכל מה שנוגע לנושא הנשים, לתת ולפתח מערכות.

<אהרון שבי: בגדול, מכאן והלאה, זה משהו שכבר תוכנן בעבר, המערכת תפתח כלים ופעולות ייעודיות לנשים עד כמה שניתן בהקשר הזה ויש על המדוכה כמה וכמה אפשרויות.

<אהרון שבי: פורום הנשים הכין מסגרת פעולה מאוד רחבה בעלת עלויות רבות שהוגשה למשרד כדי לאפשר את קבלתם בכל מה שנוגע לנשים בקטע הזה.

<אהרון שבי: אל"ף, אני רוצה להודות לאמנון, לך, אנחנו מתארחים, עשינו את זה מעכשיו לעכשיו ואני מקווה שיהיה לנו יום מלמד ובעיקר מעורר מחשבה ומאפשר.

<אהרון שבי: תודה, תמר, שהרמת את הכפפה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אמנון.

<אמנון מיכאל: אני אתחיל.

<איתן גורני: אמנון, ברשותך, אני רוצה להוסיף כמה מלים לדברים של שבי.

<איתן גורני: אל"ף, אני רוצה להגיד שהרשות למלחמה בסמים ואלכוהול היא זאת שהקימה את המתקן הזה והיא שהגתה את הרעיון של הצורך בהפרדה בין גברים לנשים, זה רעיון שלא היה מקובל בזמנו.

<איתן גורני: משך מספר שנים לא מועט אנחנו החזקנו את המקום הזה על גבנו, זה מקום שעולה המון כסף, יגידו לכם את זה, והרבה יותר מאשר תכנית רגילה, ודאגנו למקום הזה ולטיפוחו עד שהגענו לשלב שבו גם אנחנו וגם משרד הרווחה יכול היה לקחת את הכדור מהידיים שלנו, בערך לפני שנה וחצי, שבי, או משהו כזה?

<אהרון שבי: משהו כזה, לקחנו את זה.

<איתן גורני: הם ממשיכים את הדרך, אבל אנחנו ממשיכים לדחוף מאחורנית ולעזור כמה שאנחנו יכולים.

תמר זנדברג: תודה.

<אמנון מיכאל: בוקר טוב.

<אמנון מיכאל: שמי אמנון, אני מנכ"ל עמותת 'הדרך'.

<אמנון מיכאל: אני שמח לארח אתכם פה, אני חושב שיש פה מקום מיוחד במינו.

<אמנון מיכאל: ועדת הסמים של הכנסת הייתה לפני חודש, משהו כזה, בקהילה הגדולה באתר מקורות, עילבון, קהילת הגברים והאשפוזית שנמצאת אצלנו.

<אמנון מיכאל: אני אציג במשפט אחד משהו שכולם או רובם יודעים כאן, מה עמותת 'הדרך' מכילה.

<אמנון מיכאל: שלושה ענפים מרכזיים, מחלקה אשפוזית שנמצאת בעילבון, אתם ראיתם אותה, שהיא בפיקוח ובמימון משרד הבריאות, קהילה טיפולית שמורכבת משתי קהילות, הקהילה פה, קהילת הנשים וקהילת הגברים בעילבון ומערך אבחון ארצי שאנחנו נותנים שירותים למוסד לביטוח לאומי.

<אמנון מיכאל: יש לנו עוד ענף קטן, ענפון, שזה הכשרה, שזה קורסים שאנחנו מפעילים והסברה ומניעה.

<אמנון מיכאל: מבחינת הכמות של התלמידים, בסביבות 2,000 תלמידים מגיעים אלינו בשנה.

<אמנון מיכאל: הקהילה מפעילה גם שני הוסטלים, הוסטל אחד שנמצא ממש כאן במסד 15, לא רחוק.

<אמנון מיכאל: הוסטל שהוא בעצם דירת מעבר.

<אמנון מיכאל: זו לא מילה נכונה, משרד הרווחה כפוף למילה הזאת בגלל כל מיני עניינים, אבל זה לא הוסטל, זה ממש לא הוסטל, או דומה להוסטל, זו דירת מעבר.

<אמנון מיכאל: הוסטל הוא יותר עם צוות שגרים וחיים והמודל של דירת מעבר של המשרד הוא בעצם דירה עצמאית כמעט לחלוטין.

תמר זנדברג: של כמה זמן?

<אמנון מיכאל: חצי שנה.

<אמנון מיכאל: הם מחויבים, אחרי שהם מסיימים טיפול בקהילה פה הם יוצאים להוסטל, הם עובדים, הם עצמאיים.

<אמנון מיכאל: הם מקיימים חיים עצמאיים בהשגחה מסוימת, של הצוות פה שהוא צוות עם שעות ייעודיות לשם, אבל בגדול זה פעם בשבוע קבוצה, קצת שיחות פרטניות, ליווי, דילמות שעולות תוך כדי עבודה, עם מעסיק, כל הנושא של חיים עצמאיים, לפתוח חשבון בנק, שיהיה להם תלוש, שלא יעבדו בשחור, בכל מיני שעות מוזרות, בגלל שהעבודה היא תקינה והגיונית לאישה.

<אמנון מיכאל: כל הדברים האלה הצוות עושה.

<איריס כהן-נגר: אמנון, רק ברשותך, זה מחויב המציאות שהם יסיימו כאן וייצאו להוסטל?

<אמנון מיכאל: כן.

<איריס כהן-נגר: או שיש כאלה שהגיעו מבחוץ?

<אמנון מיכאל: יש מודל, אין לנו מקום, אין מיטות הוסטל, גם לא לגברים, אין ממש מיטות.

<אמנון מיכאל: למשל המודל שאצל הגברים, יש כרגע 7 מיטות.

<אמנון מיכאל: כרגע נמצאים בהוסטל אחד, היחידי שיש לנו של גברים, 13 גברים.

<אמנון מיכאל: כלומר 6 מיטות העמותה סופגת, כי אין מיטות הוסטל.

<הגר מנטל כהנא: גם דירת הנשים.

<אמנון מיכאל: כן.

<אמנון מיכאל: בדירת מעבר 4 מיטות.

<הגר מנטל כהנא: בדרך כלל יש לנו חמש נשים.

<אמנון מיכאל: ויש לנו 11 בוגרים גברים שאמורים לסיים ממש תוך חודשיים-שלושה, אנחנו לא יודעים מה לעשות.

<אמנון מיכאל: בעיה.

<אמנון מיכאל: ולצמצם לשלושה חודשים, במקום שישה שיהיו שלושה-ארבעה, מסוכן.

<אמנון מיכאל: עד שהם נקלטים בהוסטל הם צריכים לעזוב.

<אמנון מיכאל: כל הרעיון של בריאות נפש קהילתית, כל העבודה בתוך קהילה, אנחנו קצת עושים הפוך, כי במקום להגדיר 40 מיטות הוסטל ולא 7, אנחנו הורדנו ל-7 מיטות הוסטל וארבע נשים.

תמר זנדברג: מה העלות של מיטה אחת?

<אמנון מיכאל: 3,000 שקלים לחודש בהוסטל.

<אהרון שבי: זה התעריף.

תמר זנדברג: כלומר אתם מקבלים 3,000 שקלים בחודש - - -

<אמנון מיכאל: כפול שבע.

תמר זנדברג: כן, לכל מיטה.

תמר זנדברג: וכשמוסיפים מוסיפים 3,000 או שיש עלות שולית פוחתת או משהו כזה?

תמר זנדברג: כלומר כל מיטה היא אותו מחיר?

<אמנון מיכאל: כל מיטה היא אותו מחיר.

תמר זנדברג: אם פותחים דירה חדשה, זה יותר או פחות?

<אמנון מיכאל: אין לנו תקצוב למיטות.

תמר זנדברג: לא, נניח שהיה.

<אמנון מיכאל: זה 3,000.

<אהרון שבי: זה תעריף למכסה.

<אהרון שבי: מיטות זה הגדרה יותר של משרד הבריאות, אצלנו מדובר במכסות שהן קבועות, פר ההגדרה של המאפיין של האוכלוסיות.

תמר זנדברג: בתחום הזה יש מצ'ינג?

תמר זנדברג: יש כאן מישהו מעיריית חיפה?

תמר זנדברג: מהרשות?

<אהרון שבי: המדינה נותנת 100%, משרד הרווחה נותן 100% על המסגרת, ביחידה יש פאזה אחרת.

<אמנון מיכאל: בהזדמנות הזאת אני באמת קורא לוועדת הסמים ולמשרד הרווחה, לא להכפיל, לשלש את המיטות.

<אמנון מיכאל: זה פשוט חבל, זה עולה יותר זול, זה הרבה יותר טוב, זה יותר נכון להמשך טיפול.

<אמנון מיכאל: אנשים עושים תהליך מדהים בחוץ.

<חגי ברוש: שבי יכול לספר שבמכרז האחרון, מאילוצים תקציביים, כמות המיטות בהוסטלים ירדה לטובת הרחבת המכסות בתוך הקהילות.

<אהרון שבי: זה לא ממש.

<אהרון שבי: מה שקרה, היו שני שלבים, חלק מהעמותות לא זכו בשלב הראשון ולכן על פי כללי המכרז עמותות אחרות קיבלו תגבור, אילנות, רוח מדבר ומקומות אחרים, ואז אנחנו נשארנו עם הסיטואציה הזאת.

<אהרון שבי: אבל לקחנו את זה לתשומת לב, זה יושב לנו בראש.

<שלמה כהן: קודם כל אני מסכים עם אמנון שהיה רצוי ונכון להגדיל את מספר המכסות, אבל זה לא שהם יוצרים איזה שהוא ואקום.

<שלמה כהן: אני שוב מזכיר את הרצף הטיפולי, שבעצם יש יחידות בערים, זה מאוד מאוד תלוי בצרכים של המטופל.

<שלמה כהן: לפעמים יש מטופל שיש לו משפחה ונכון לו לחזור לעיר שממנה הוא הגיע ושם יש מערך של שירות אמבולטורי שאנחנו מפעילים.

תמר זנדברג: אני חושבת שכאמירה זה בסדר גמור, אבל אני חושבת ש-7 מיטות לגברים ו-4 לנשים בדירה שבסוף היא, קראת לזה הוסטל, אבל זה דירה וזה דירת מעבר ממסגרת של אשפוזית או סגורה למסגרת שהיא אמבולטורית לגמרי זה כלום.

<אהרון שבי: תמר, זו התכנית בדיוק שיושבת על המדוכה.

תמר זנדברג: בסוף אני ארצה שתתייחס לזה.

<אמנון מיכאל: אלה ההוסטלים.

<אמנון מיכאל: יש פה קהילה מאוד מאוד מיוחדת, הקהילה העירונית, אין אותה בישראל במובן הזה, קהילת הנשים היחידה בישראל במבנה מאוד מיוחד בשכונה, ראיתם, מעניינת, מגוונת וצבעונית מאוד, שמזמנת לנו התמודדויות של אנשים עם כל מיני דברים, כולל שמישהו יכול לעשן פה בחנות, בבית הקפה, לעשן גראס או לשתות וכו'.

<אמנון מיכאל: הגר היא מנהלת המקום, היא תשתף אותנו במה שקורה כאן.

<אמנון מיכאל: מילה אחרונה.

<אמנון מיכאל: 'דרך אריאלה' זה על שם אריאלה, מטופלת שלנו שהייתה בקהילה הטיפולית, הגיעה אחרי תלאות ארוכות, אחרי שנים ארוכות של התמכרות.

<אמנון מיכאל: היא הייתה לא צעירה, הגיעה אלינו ממקומות אפלים ביותר, עשתה דרך מדהימה מאוד, סיימה טיפול, סיימה הוסטל בכרמיאל, המשיכה לתפקד ולעבוד, הלכה ללמוד קורס מדריכים, סיימה קורס מדריכים, באה לאשפוזית שלנו, עבדה באשפוזית שלנו במסירות אין קץ למטופלים ולמטופלות שהיו באשפוזית ולצערנו חלתה בסרטן ונפטרה מסרטן.

<אמנון מיכאל: אז קראנו את המקום על שמה וחשוב לנו להגיד את זה.

<אמנון מיכאל: אני מעביר את השרביט להגר, בבקשה.

<הגר מנטל כהנא: אני קרימינולוגית קלינית, אני מנהלת את הטיפול של 'דרך אריאלה', אני בעצם בעמותה 'הדרך' כבר שש שנים.

<הגר מנטל כהנא: עבדתי לפני זה בקהילה המעורבת וכשקיבלנו את המקום, לפני שנה פחות או יותר, עברתי לנהל את המקום כאן.

<הגר מנטל כהנא: אני אגיד מילה על המעבר הזה, כי אני חושבת שזה חשוב.

<הגר מנטל כהנא: אחרי שטיפלתי בנשים ובקהילה מעורבת ואני כבר שנה מטפלת בנשים בקהילה ייעודית, רק לנשים, אני מבינה את היתרונות המאוד מאוד גדולים שיש למסגרת הזו על פני מסגרות מעורבות, בעיקר ביכולת שלנו כמטפלות, ואנחנו גם רק צוות נשים פה, לענות בצורה כמה שיותר מיטיבה על הצרכים של הנשים שמגיעות הנה, דברים שבקהילה הגדולה, בקהילה המעורבת, נעלמו בעינינו לפעמים, כמטפלים וכמטפלות.

<הגר מנטל כהנא: אני ארחיב על זה כי אני חושבת שהמוקד שאנחנו היום יכולות לתת פה זה כל מה שקשור לזה שהנשים שלנו הן אמהות, אני לא אוהבת להגיד 100%, אבל זה כמעט 100% נפגעות פגיעות מיניות במהלך כל השנים, כל הנושא של הזנות, דברים שבתוך קהילה מעורבת עם גברים הרבה פעמים העצימו את הסימפטומים ולא בהכרח ידענו לטפל.

<הגר מנטל כהנא: הצגתם את הייחודיות שלנו, גם זה שזה רק נשים, גם זה שאנחנו בעיר, אני חושבת שזה שאנחנו פה ברחוב זה מזמן לנו ולמטופלות לא מעט התמודדויות, תיכף אנחנו נשמע אותן, אני חושבת שהן יוכלו להגיד את זה יותר טוב ממני, התמודדויות שאין בקהילות אחרות שהן רחוקות מהעין.

<הגר מנטל כהנא: אמרת שמשתמשים, אז הן גם יוצאות ורואות את עסקאות הסמים שקורות פה ברחוב והשאלה הראשונה ששאלתי אותן כשהגעתי לכאן זה 'איך זה לכן?', אז הן אמרו 'להיפך, זה טוב, כי אנחנו בתוך הטיפול ואנחנו יכולות להביא את ההתמודדויות האלה לכאן ולא אחרי זה לצאת החוצה לעולם ולקבל את הכול כמו איזה - - -

תמר זנדברג: איזה סמים?

<הגר מנטל כהנא: אספנו נתונים מהשנה האחרונה.

<הגר מנטל כהנא: אני כן אגיד שבאמת המקום הזה עבד קודם 15 שנה, קראו לו מבט נשי, הוא נוהל על ידי עמותה אחרת.

<הגר מנטל כהנא: אנחנו נכנסנו ביולי 2015.

<הגר מנטל כהנא: במהלך השנה האחרונה, מיולי עד יוני, עד עכשיו, ראיינו 76 נשים שפנו למסגרת.

<הגר מנטל כהנא: פנו יותר, יש גרף הולך ויורד מפנייה ועד קליטה, פערים מאוד מאוד גדולים, אבל - - -

תמר זנדברג: מאיפה הן פונות?

<הגר מנטל כהנא: פונות אלינו קודם כל מכל הארץ, בעיקר על ידי יחידות לטיפול בהתמכרויות או אשפוזיות, שירות מבחן, זה בעיקר.

<הגר מנטל כהנא: מעטות מגיעות באופן עצמאי ללא גורם טיפולי, עמותת אפשר מעט.

<הגר מנטל כהנא: זה בעיקר.

<הגר מנטל כהנא: מתוך ה-76 נשים, חשבנו על הפילוחים שטיפה יותר יעניינו, רובן רווקות, 57% נשים שהן רווקות, גרושות 23 ורק 10 נשים היו נשואות.

<הגר מנטל כהנא: אמהות, אני חושבת שזה אחד מהנתונים שאותי משאירים כל פעם הכי בהלם, אתם רואים, 43 נשים הן אמהות, זה מתחיל מילד אחד וכמובן שיש גם נשים עם יותר ילדים, יש לנו גם סבתות לפעמים שמגיעות.

<הגר מנטל כהנא: אם אני ארחיב על הנתון הזה, הילדים הרבה פעמים הם לא מאותם אבות, הם לא תמיד מהריונות רצויים, חלקם כתוצאה מאונס או מהעיסוק בזנות וזה לא פשוט, זה להגיד 'אמא' וזה מכניס הנה הרבה הרבה התמודדויות.

<הגר מנטל כהנא: אם ניזכר בנתון הקודם, שרובן רווקות, אז רוב הרווקות הן אמהות והן אמהות גם מאוד מאוד צעירות.

<הגר מנטל כהנא: מבחינת גילאים, אז רוב הנשים שלנו הן מ-26 פחות או יותר עד גיל 40, אלה רוב הנשים שמגיעות לכאן.

<הגר מנטל כהנא: לאחרונה הייתה לנו בחורה מתחת לגיל 18, ויש לנו לא מעט, כמעט כל רגע נתון יש לנו בחורה בת 18-19, בגילאים האלה, אבל - - -

<תומר קסלסי: קטינות אתם קולטים פה?

<הגר מנטל כהנא: מינואר 2016 אנחנו יכולות לקלוט נערות מגיל 17.

<הגר מנטל כהנא: הייתה אחת כזו בחצי השנה האחרונה.

<הגר מנטל כהנא: זה לא פשוט.

<אהרון שבי: אבל יש מסגרות ייעודיות אחרות שאמונות על האוכלוסייה של קטינות.

<הגר מנטל כהנא: כן, אבל 18-19 יש פה.

<הגר מנטל כהנא: רובן הגיעו לכאן כשהן גרו בבית שלהן לפני זה, אצל המשפחות, בדרך כלל אצל ההורים, לא מעט גם גרו בגפן, לבד, בשכירות, ויש גם לפעמים שמפנים אלינו ממסגרות חוץ ביתיות שונות, מ'אופק נשי', מסלעית, ממקומות כאלה.

<מרינה מילקובסקי: עמותת לצידך גם כן.

<הגר מנטל כהנא: נכון.

<הגר מנטל כהנא: זה מה ששאלת קודם, תמר, מבחינת סמים.

<הגר מנטל כהנא: רוב הנשים שמגיעות, האמת שזה פילוח שגם מאוד קשה לעשות אותו, גם בראיון אני שואלת מה הסם העיקרי, אבל בדרך כלל זה מלווה בשילוב וזה מאוד מאוד משתנה, אבל כן, יש פה לא מעט נשים שהסם העיקרי והיחידי שלהן הוא אלכוהול.

<הגר מנטל כהנא: לא מעט מגיעות עם אלכוהול ו-, אז הסם שרשום שם זה בדרך כלל יהיה נייס גיא, זה יהיה גראס, זה יהיה תרופות.

<הגר מנטל כהנא: גם תרופות יש פה לא מעט, שמונה נשים, כל מיני אופיאטים - - -

תמר זנדברג: תרופות אופיאטיות שהן קיבלו במרשם?

<הגר מנטל כהנא: לפעמים זה מתחיל במרשם וזה הופך מהר מאוד לשימוש לרעה ולזיופים של מרשמים וכו'.

<הגר מנטל כהנא: נייס גיא לא מעט.

<הגר מנטל כהנא: יש לנו אחת על הימורים, שזה מפתיע, אבל יש, כי הן כמעט לא מגיעות לטיפול, הנשים שמהמרות.

<הגר מנטל כהנא: גם זו שפה, זה - - -

תמר זנדברג: רק הימורים?

<הגר מנטל כהנא: לא, העיקר זה הימורים, אבל היא בחלופת מעצר.

<הגר מנטל כהנא: זאת אומרת אם היא לא הייתה נעצרת סביר להניח שגם היא לא הייתה מגיעה לטיפול.

<אהרון שבי: למרות שהבית פתוח לכל מאפייני ההתמכרות, כולל התנהגות התמכרותית.

<הגר מנטל כהנא: מה שלא מצוין כאן זה שבעצם הרבה מהנשים שמגיעות לצד השימוש, לצד ההתמכרות, יש גם הפרעת אכילה שהרבה פעמים היא שקטה בתוך השימוש וכאן היא מתפרצת בכל עוצמתה כשהן לא משתמשות יותר.

<הגר מנטל כהנא: רוב הנשים שמגיעות עם הפרעת אכילה, בולימיה או אכילת יתר, זו עוד התמודדות שנכנסת לנו לתוך היום יום, וזאת התמודדות קשה.

<הגר מנטל כהנא: לגבי מעגל הזנות.

<הגר מנטל כהנא: זה גם נתון שעל בסיס ראיונות הקבלה קשה לכמת אותו כי הרבה מהנשים לא מדווחות על זה בתחילת הדרך שלהן, כי זה לא מקובל, כי מה זה אומר עליי.

<הגר מנטל כהנא: הייתה מטופלת שלי לפני יומיים שדיווחה שהיא לא ופתאום נפל לה האסימון, להבין שבעצם כשהיא קיימה יחסי מין עם מישהו שלכאורה היה הבן זוג שלה, אבל היום היא יודעת להגיד שזה היה רק בשביל כסף וסמים.

<הגר מנטל כהנא: פתאום היא מבינה שאולי בעצם היא כן הייתה במעגל הזנות.

<הגר מנטל כהנא: אבל זה כמה חודשים אחרי הדיווח הראשוני.

<הגר מנטל כהנא: לכן הנתון מהוועדות זה רק 19 מתוך 76, בפועל בתוך הטיפול האחוזים עולים.

<הגר מנטל כהנא: אני חושבת שהמונח זנות הוא מאוד מאוד רחב.

<אהרון שבי: זה ניצול בעצם, יחסי ניצול.

<הגר מנטל כהנא: כן וזה לא רק משהו שאולי אנחנו לומדים בסרטים או בספרים, אלא באמת הוא הרבה יותר רחב מזה.

<הגר מנטל כהנא: לגבי היום, לנו כאן יש 15 מיטות בקהילה ועוד 4 מיטות, כמו שאמרנו, בדירת המעבר.

<הגר מנטל כהנא: בפועל היום יש כאן 16 נשים ועוד ארבעה ימים יהיו פה 18.

<צביקה אקרמן: 15 מיטות זו ההגדרה התקציבית מטעם משרד הרווחה, בבית יש 18 מיטות מהבחינה שאפשר לגור, זאת אומרת זה לא שפתאום עושים אובר בוקינג.

<הגר מנטל כהנא: אבל יש גם רשימת המתנה של נשים שממתינות.

תמר זנדברג: כמה ממתינות?

<הגר מנטל כהנא: רק היום בבוקר קיבלתי שלוש פניות חדשות שחיכו לי בפקס.

<חגי ברוש: זאת אומרת שאם היו עוד שתי דירות כאלה, היום סתם באזור תל אביב - - -

<הגר מנטל כהנא: אם היה לנו פה היום עוד מיטות היינו ממלאות אותן.

<חגי ברוש: שבי, חייבים לעבור לאיזה שהיא ראייה מערכתית, ברמה לאומית.

<חגי ברוש: לתפיסתי, אם היו עוד שתי דירות כאלה, סתם, במחוז תל אביב ובבאר שבע, קהילות כאלה, הן גם היו מלאות.

<חגי ברוש: באחריות.

<הגר מנטל כהנא: אני יכולה להגיד לך שהדבר הכי קשה שלי, גם כמנהלת הטיפול וגם כמטפלת וגם כמי שאחראית על הקליטות, זה להגיד לאישה 'אין מקום'.

<הגר מנטל כהנא: בחודש ינואר, לדעתי, נאלצתי להגיד לחמש נשים כאלה שאין מקום, אחת השתלבה במקום אחר, כל הארבע האחרות - - -

<אהרון שבי: זה לא שהמצב הוא שהנשים - - - בלית ברירה הן מופנות למסגרות האחרות שלנו בקטע הזה, אבל הן מסגרות מעורבות, זה לא - - -

<הגר מנטל כהנא: ואני חושבת שאם יש משהו שאני גם למדתי בשנה הזאת עם הנשים, שאחד הדברים הכי משמעותיים עם נשים, וזה כן שונה מגברים, זה הגמישות והמיידיות שלנו.

<הגר מנטל כהנא: אישה פונה, אני אשתדל לראיין אותה יום למחרת ולעשות את הקליטה כמה שיותר מהר כי אחרת היא נעלמת.

תמר זנדברג: הנשים כאן, מאיפה הן בארץ?

תמר זנדברג: מכל הארץ?

<הגר מנטל כהנא: מכל הארץ.

תמר זנדברג: יש עדיפות לאזור הצפון פה?

תמר זנדברג: לא עדיפות שלכם, אבל יש ייצוג יתר?

<אמנון מיכאל: לא.

תמר זנדברג: נניח שהיינו עכשיו, מה בעדיפות, כלומר נניח שהעלינו גבוה לראש סדר העדיפויות את ההבנה וגם קיימנו על זה דיון בוועדה שמסגרות הנשים זה כרגע איזה שהוא חסר מיוחד במסגרת החסר הכללי שתמיד קיים והיינו רוצים להרחיב.

תמר זנדברג: מה הניצול הכי טוב בכל שקל נוסף שהיינו מצליחים להרחיב, האם זה להרחיב את הקהילה כאן ולקלוט מכל הארץ, או לפתוח קהילה כזאת נוספת למשל באזור המרכז?

תמר זנדברג: איך הייתם מתעדפים?

<אמנון מיכאל: אני חושב, אני מסתכל על זה גם כאיש מקצוע וגם כמנהל, קהילה של 15 בנות בתקצוב הזה לא מחזיקה את עצמה.

<אמנון מיכאל: אנחנו שמים פה בעמותה כל חודש 40,000 שקלים.

<אמנון מיכאל: אין בעיה, יש רואה חשבון, זה לא אני אומר את זה, אי אפשר להחזיק קהילה עם 15 בנות.

<אמנון מיכאל: אם אני מנסה לעשות את כל זה ביחד הייתי מגדיל את הקהילה הטיפולית.

תמר זנדברג: אתה אומר שהעלויות הקבועות הן כאלה שאם צריך לתת תוספת שולית עדיף לתת אותה.

<אהרון שבי: אני לא רוצה להתייחס לסוגיה של האם זה מחזיק את עצמו או לא מחזיק את עצמו.

<אהרון שבי: השאלה העקרונית, אני חושב שהמבנה הזה של מסגרת שיש בה 15 עד 20 מטופלות הוא מבנה שצריך להיות אחד וצריכים להיות עוד מספר אפשרויות דומות, מקבילות, באזור מרכז, דרום וכו', כפי שהועלה, וזה בעצם ההצעה שתהיה.

<אהרון שבי: אני לא חושב שהרחבה דווקא בשביל לעשות את זה, גם הפסיליטיז כאן זה לא מתאים לעבות עוד ואני חושב שמהבחינה הזאת גם נשים צריכות לקבל איזה שהוא מענה יותר אינטימי.

<אהרון שבי: סדר גודל של 20 נשים במסגרת כזו או אחרת הוא נכון, צריך לפתח, וזה מה שאנחנו מבקשים.

<יעל וייס: אנחנו מפנים ואנחנו רואים את רשימות ההמתנה ב'דרך אריאלה' ואני רוצה לפרגן רגע ולהגיד שלא כל השנים זה היה ככה, זאת אומרת רשימות ההמתנה והביקוש המאוד מאוד גדול במסגרת הייחודית הזאת זה גם כן משהו שהתפתח עם השנים ובצורה מאוד חזקה בשנה האחרונה.

<יעל וייס: לכן, בגלל הצרכים של הנשים, שאנחנו כן רוצים לראות את הצרכים של האמהות באים לידי ביטוי ושהן יכולות ללכת למרכזי קשר ולפגוש את הילדים שלהם ולהיענות לצרכים המרובים שלהם, יש מקום גם למקומות אחרים בארץ באזורים אחרים.

<הגר מנטל כהנא: רק בהקשר של השאלה שלך, אני אענה מהמקום הטיפולי, אני חושבת ש-15 נשים בבית זה מעט מדי בשביל התהליך הטיפולי שאנחנו יכולות לעשות, כי חלק מהטיפול שלנו זה בסוף הטיפול למשל נשים שיוצאות לעבוד, כבר כשהן תשעה חודשים כאן בבית, וזה מוריד לנו נשים מהקבוצה - - -

<אהרון שבי: הן יוצאות לעבוד, לא בהוסטל.

<הגר מנטל כהנא: כן, מבחינת העבודה הקבוצתית זה יוצר הרבה קשיים.

<הגר מנטל כהנא: שימו לב לאחוזים, 16 נשים, 15 הן אמהות שנמצאות כאן וגם בהוסטל יש היום ארבע נשים, שלוש מהן אמהות וזה אחד הדגשים בעיניי הכי משמעותיים.

<הגר מנטל כהנא: יש לנו כל יום השבוע אישה אחת לפחות שיוצאת לפגוש את הילדים שלה במרכזי קשר ובכל הארץ.

<הגר מנטל כהנא: העלויות של זה הן עלויות כספיות מאוד מאוד מאוד גבוהות.

תמר זנדברג: של הנסיעות?

<הגר מנטל כהנא: זה גם המטופלת, גם המלווה שלה.

<הגר מנטל כהנא: אז יש לשכות רווחה שמחזירות את הכסף ויש לשכות רווחה שזה פחות הולך איתן, אבל כל הנושא התרופתי, שלא ציינתי את זה כאן, אבל כמעט כל הנשים שלנו מטופלות תרופתית, פסיכיאטרית, ולא בתרופה אחת.

<הגר מנטל כהנא: העלויות של זה הן עלויות מאוד מאוד גבוהות.

<הגר מנטל כהנא: גם הפסיכיאטרית שאנחנו עובדים איתה היא פסיכיאטרית שהעמותה מממנת.

<הגר מנטל כהנא: ניסינו לעבוד עם קופות החולים, זה לא עבד, כי בדיוק, נגיד בכללית, תורים לעוד ארבעה חודשים, ואלה שכבר קיבלנו תורים, אז חלקם לא הסכימו לטפל בבנות שלנו כי הן לא מטפלים במכורות והטיפול לא תאם.

<הגר מנטל כהנא: הפסיכיאטרים, כבודם במקומם מונח, אבל לא כולם מכירים התמכרות.

<הגר מנטל כהנא: ואז היה לנו שם המון המון בעיות.

<הגר מנטל כהנא: מאז שאנחנו עובדות עם הפסיכיאטרית פה אז יש לנו הרבה הרבה יותר הטבה במצב של המטופלות.

תמר זנדברג: העבודה הפסיכיאטרית היא עבודה משולבת, אני מניחה, היא חוזרת גם לטראומה, גם ל - - -

<קריאה: פחות היא עוסקת בזה.

<קריאה: היא לא עוסקת בזה - - -

<קריאה: זה טיפול תרופתי, אנטי דיכאוני, דברים ברמה הזאת.

<הגר מנטל כהנא: אבל העבודה הטיפולית שלנו כאן

<הגר מנטל כהנא: כמובן נוגעת בכל התכנים האלה ואנחנו לא מדברות על הסמים פה, באמת מה שעולה כאן בעיקר זה כל הנושא של הפוסט טראומה וכל הסימפטומים והמאפיינים שאיתם הבנות מגיעות.

<דפנה גיגי: אולי חשוב להסביר שהנושא של פסיכיאטר בעבודה עם מטופלים קשור לזה שבדרך כלל מטופלים שהם מכורים לאורך זמן מפתחים תחלואה כפולה ויש להם הפרעות של בורדר ליין והפרעות אישיות שונות ופסיכיאטר הוא חלק ממערך הטיפול שנדרש בכל שירותי הטיפול.

<הגר מנטל כהנא: היום היא חלק מהמערך שלנו לחלוטין.

<הגר מנטל כהנא: אני חושבת שכן למדנו בשנה הזו גם להיעזר בשירותים שיש בעיר חיפה ויש פה לא מעט.

<הגר מנטל כהנא: דפנה יושבת פה ובאמת גם התמיכה של הרשות העירונית, אם זה בתעסוקה ואם זה בסדנאות ואם זה בדברים נוספים ובכלל שירותים שהעיר הזו נותנת.

<הגר מנטל כהנא: זה השקף האחרון, רק לראות בשנה האחרונה.

<הגר מנטל כהנא: אני אישית לא ציפיתי שנגיע למספרים האלה כל כך מהר, כי הגענו לכאן, נאמר לנו לפחות שבמקסימום היו פה 12 נשים, 11 נשים - - -

<קריאה: זה לא מדויק.

<הגר מנטל כהנא: בכל מקרה זה הממוצע בשנה האחרונה וגם בחודש הזה, לא שמתי אותו, אבל אנחנו 17 נשים בממוצע במסגרת.

<תיקי אשורי: אני רכזת סיוע במרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית בחיפה.

<תיקי אשורי: דיברת על זה שרוב הנשים פה נפגעות תקיפה מינית בעבר, אבל הן מגיעות לכאן בגלל ההתמכרויות.

<תיקי אשורי: יש מענה לנושא של התקיפה המינית מבחינה טיפולית?

<תיקי אשורי: אני זוכרת שדיברנו בעבר ולא - - - אז אני שואלת אם משהו השתנה.

<הגר מנטל כהנא: יש מענה, בהחלט.

<הגר מנטל כהנא: זה נכנס גם בשיחות הפרטניות וגם בקבוצות ובמקרים שבהם אנחנו מזהות שצריך התערבות יותר ממוקדת יצרנו קשר עם הרב תחומי פה בחיפה, להפנות אליהם מטופלות ספציפיות שאנחנו מזהות שהפגיעה היא בעוצמות יותר גבוהות ושצריך טיפול יותר ממוקד.

<תיקי אשורי: וגם שם יש רשימת המתנה של חצי שנה.

<הגר מנטל כהנא: עשינו איתם שיתוף פעולה לקדם את המטופלות שלנו.

תמר זנדברג: בוקר טוב, תודה שהצטרפתן אלינו.

תמר זנדברג: אנחנו בסיור של ועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת, נמצא איתנו חבר הכנסת יהודה גליק, אני חברת הכנסת תמר זנדברג, יושבת ראש הוועדה, נמצאים איתנו גורמים ממשרדי הממשלה, המשרדים שרלוונטיים לנו, משרד הרווחה, משרד הפנים, הבריאות, נציגי הרשות למלחמה בסמים, עמותת 'הדרך', ובעצם מה שהכי חשוב בשבילנו זה לשמוע אתכן, מה שיש לכן להגיד, כל אחת הסיפור שלה.

תמר זנדברג: אני רק אגיד שיש לנו פרוטוקול לדיון הזה, אז אם אתן רוצות שהדברים לא יהיו בכלל בפרוטוקול, אין בעיה, אפשר להפסיק אותו, או אם אתן רוצות שהם יהיו, אבל ללא השם, אז זה גם בסדר, זו בחירה חופשית שלכן.

תמר זנדברג: ושוב תודה, באמת תודה, מבחינתנו זה החלק הכי חשוב, למרות שלא נשאר לנו הרבה זמן, אבל הכי חשוב לנו זה לשמוע אתכן.

<קריאה: אפשר להפסיק את הפרוטוקול?

תמר זנדברג: להפסיק לגמרי?

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: אז הפרוטוקול מפסיק כרגע.

<(הישיבה נפסקה בשעה 10: (ביחידה לטיפול בהתמכרויות, עיריית חיפה)

<אהרון שבי: זה חלק ב' של הסיור של ועדת הכנסת, ועדת הסמים והאלכוהול, כאשר משרד הרווחה והשירות שלנו, השירות לטיפול בהתמכרויות, ביקש לקיים את החלק הזה של הצגת נושא נשים על רצף ההתמכרות הן ביחידה והן ב'דרך אריאלה' ולאחר מכן ב'אופק נשי' ונראה את הרצף עצמו.

<אהרון שבי: אז קודם כל אני רוצה להודות לעיר חיפה, לאגף הרווחה בחיפה, לדנה ומומי והצוות על האירוח.

<אהרון שבי: אני אציין שבעיקרו של דבר הרעיון כאן הוא להכיר את צורת העבודה של המסגרת שבעינינו היא המסגרת הראשונה שפוגשת נשים בדרך כלל, נשים שנמצאות במצב הקשה ביותר שלהן, עושה את ההתערבות על ידי מערכת מגוונת של יחידה לטיפול פרטני, מרכזי יום, מרכזי תעסוקה, פעילות איתור, הכול יוצג בהקשר הזה, ולעתים או שמשלימים את הטיפול במערכת הזאת כאן, או שלעתים מפנים למסגרת חוץ ביתית.

<אהרון שבי: בהקשר הזה יש מערך מאוד רחב שהעיר חיפה בכלל עושה עם מכורים, בפרט עושה עם נשים, וההתייחסות היא גם לאוכלוסייה שהיא נפגעת סמים ובאוכלוסייה שהיא נפגעת אלכוהול, זו מערכת שהיא נפרדת ו - - -בהקשר הזה באמת יש את צוות הפיקוח, שלמה, נאג'י ואחרים, שמלווים באופן צמוד את העניין הזה.

<אהרון שבי: אני חושב שהיה קטע מאוד מרגש במסגרת של 'דרך אריאלה', שנמצאת בקשר רציף גם עם היחידה כאן, על ידי הבנות שהציגו.

<אהרון שבי: אבל זה חלק אחד רק של התמונה והחלק שבעיניי הוא מרכזי, מרכזי מאוד, הוא החלק של עבודת אגף הרווחה והיחידה על שלוחותיה השונות.

<אילנה בן ליש: אני אגיד שאנחנו מאוד שמחים לארח את הוועדה ואנחנו שמחים שמשרד הרווחה בחר לארח אותה כאן - - - זו גם הזדמנות בשבילנו לדעת מה באמת אנחנו עושים עם הנשים.

<אילנה בן ליש: אנחנו לא תמיד טורחים לשים את זה במצגת ולראות באמת את העבודה.

<אילנה בן ליש: הייתי מאוד מאוד - - - ואני מאמינה שאנחנו עכשיו - - - - אני חושבת שכדאי שנתחיל \

<אילנה בן ליש: בסבב היכרות.

תמר זנדברג: לא, תתחילי את, מי שידבר ידבר.

תמר זנדברג: הרבה כאן מכירים, אנחנו נפגשים בדרך כלל בירושלים, עכשיו זה המפגש שלכם, אנחנו נשמח לשמוע.

<רונית שריג: בסדר.

<רונית שריג: אז אני רונית שריג, עובדת סוציאלית, מנהלת היחידה לטיפול בהתמכרויות, כאן בעיריית חיפה.

<רונית שריג: היחידה שלנו היא חלק מהמחלקה לנוער, צעירים ושירותי תקון בתוך אגף הרווחה של עיריית חיפה.

<רונית שריג: בשנה האחרונה טיפלנו ב-520 מטופלים.

<רונית שריג: אני יכולה לציין שבשנים האחרונות המספר עולה כל שנה בקצת.

<רונית שריג: מתוך כלל המטופלים 22% היו נשים.

תמר זנדברג: זו יחידה גם לנוער, או רק למבוגרים?

<רונית שריג: היחידה להתמכרויות כוללת בתוכה חמש תתי יחידות, היחידה לטיפול במכורים לסמים מבוגרים, זה מגיל 18, היחידה נמצאת פה בקומה למעלה.

<רונית שריג: מתוך מטופלי היחידה יש 20% נשים, כאשר אנחנו מטפלים בעיקר בתושבי חיפה וגם קצת ביישובים שבסביבה.

<רונית שריג: היחידה לטיפול במכורים לאלכוהול ומבוגרים שנמצאת בקומה הזו.

<רונית שריג: בתחום הזה אנחנו מטפלים בתושבי חיפה בלבד וכאן יש לנו יותר נשים שמכורות לאלכוהול ופונות אלינו.

<רונית שריג: יש לנו מרכז יום לנגמלים, הוא לא נמצא כאן בבניין, הוא נמצא בצד השני של הדר.

<רונית שריג: מרכז היום מיועד לטיפול ארוך טווח של שישה עד 12 חודשים לתקופה הראשונה שאחרי הגמילה.

<רונית שריג: במרכז היום טופלו השנה 47 מטופלים כאשר 20% מהם נשים.

<רונית שריג: נשים נמצאות במרכז היום לפחות תשעה חודשים.

<רונית שריג: בבניין שמתחתנו נמצא מרכז הטיפולי לנוער בהתמכרויות.

<רונית שריג: מטפלים בבני נוער מגיל 12 עד צעירים בגיל 24, כאשר הם מטפלים בנוער וצעירים שהם על רצף ההתמכרות, לא בהכרח חבר'ה שהגיעו כבר למצב של התמכרות.

<רונית שריג: בתוך המרכז הטיפולי לנוער נמצאת גם יחידת האיתור שתפקידה לאתר בני נוער, גם בשכונות וגם באמצעות גורמים בקהילה כאשר בני הנוער שמאותרים הם אלה שהתחילו את השימוש לרעה בסמים ואלכוהול, להביא אותם לטיפול בשלב ראשוני כדי למנוע מצב של הידרדרות להתמכרות.

<רונית שריג: העבודה של יחידת האיתור נעשית גם הרבה באמצעות הורים ויש לנו גם קשר עם 50 הורים בכל נקודת זמן.

<רונית שריג: ביחידה עובדים 28 עובדים, 16 עובדים סוציאליים, ארבעה מדריכים, מדריכת הורים, אנחנו נדבר עוד על העניין הזה, וחמישה מאתרי נוער שמפוזרים בשכונות.

<רונית שריג: אני רוצה שדבר ראשון נכיר מי היא האישה המכורה ואני מזמינה את ז' שתספר לנו על זה.

<ז': קודם כל אני נורא מתרגשת.

<ז': שלום לכולם, אני ז', אני קוראת מהדף כי אחרת אני פשוט מתפזרת, אז זה עדיף.

<ז': אני מכורה לסמים קשים, נקייה 24 שנים, שמתוכם אני עובדת כמדריכה טיפולית בתחום ההתמכרויות כבר 22 שנים.

<ז': רוב עבודתי עם נשים מכורות, נשים חסרות עמוד שדרה, נשים ללא כוחות, נשים שנושאות על גבן אשמה מאוד גדולה, נשים שננטשו ונטשו את ילדיהן, עם דימוי עצמי נמוך עד כדי היעלמות, נשים שעברו כל סוגי ההתעללויות והפגיעות האפשריות שאדם שפוי לא היה מעלה אותן על דעתו, נשים שנמצאות בתוך מערכות יחסים מאוד הרסניות כי הן לא חושבות שמגיע להן יותר מזה.

<ז': חלק מהן עובדות בזנות כדי לממן את צריכת הסמים ולקבל קורת גג או הגנה מהסרסור.

<ז': נשים שזו דרך החיים שלהם.

<ז': את הנשים האלה מאוד קשה לגייס לטיפול וצריך לחזר אחריהן חודשים ולפעמים אף שנים ואז כשהן מגיעות לטיפול הן כבר אמהות שאיבדו את ילדיהן או עומדות לאבד אותם.

<ז': הן ללא קורת גג, נשים שאיבדו את האמון בעולם ובעצמן, הן זקוקות להרבה חום ואהבה, לליווי והדרכה בכל תחום בחיים.

<ז': בדרך כלל הנשים האלה ניתקו את הקשר עם המשפחה, כך שאין להן שום תמיכה חיצונית ולכן הן רואות ביחידה בית, משפחה ומקום שהן יכולות להגיע אליו ולקבל חום ואהבה ומענה למצוקות, או סתם קפה ושיחה עם מדריכה.

<ז': הנשים משתמשות בכל אמצעי תקשורת כדי לקבל מענה, לדבר ולקבל מענה, בווטסאפ, בפייסבוק, בטלפון, כך שלמעשה הקשר שלהן איתי הוא סביב השעון.

<ז': ברוב המקרים הן מוצאות אותי כחברה, דבר שהוא חדש להן כי הן חיו ועדיין חיות בבדידות מאוד גדולה וכל דבר שנתפס כמובן מאליו אצל אנשים רגילים מצריך השקעה גדולה של חודשים באותן הנשים כדי לבנות את האמון שלהן.

<ז': זה גם הסיפור שלי.

<ז': אלה החיים שלי ומשם באתי.

<ז': השתמשתי בסמים הרבה שנים, למעשה מגיל 16.

<ז': בגיל 17 אושפזתי בבית חולים פסיכיאטרי, בכפייה, בגלל בריחות מהבית, ונשארתי שם עשרה חודשים.

<ז': זה חיסל את הסיכוי שלי לחיות כנערה רגילה.

<ז': השתחררתי מלאת כעס ותסכול כשהמטרה היא להתנקם ולהעניש את כל העולם.

<ז': בחרתי בדרך הפשע והסמים כי לא היה לי כוח להילחם באנשים מבוגרים ואני בסך הכול ילדה קטנה ואבודה שרצתה רק שיראו כמה רע לה, אבל לא היה מי שיראה.

<ז': ישבתי בחמישה מאסרים, נולד לי בן שגדל אצל הוריי, לא הקמתי לעצמי משפחה וזה המחיר ששילמתי על הבחירות וחוסר ההכוונה שהיו מנת חלקי בזמנו.

<ז': לכן אני משתדלת היום להיות קשובה לנשים, לצרכיהן, לקבל אותן ולתמוך בהן.

<ז': תודה.

<רונית שריג: קלרה, בואי תסבירי לנו מה המאפיינים של הנשים המכורות.

<קלרה אקרוס: אחרי שז' מדברת נורא קשה - - -

<רונית שריג: אחרי שמכירים את הנשים המכורות אז צריך - - -

<קלרה אקרוס: אני מנהלת היחידה לטיפול בנפגעי אלכוהול והימורים, פה בעיריית חיפה.

<קלרה אקרוס: מאחוריי יש את הנתונים שספרנו שבאמת מאפיינים את הנשים שמגיעות אלינו לטיפול.

<קלרה אקרוס: אז תתבוננו בזה רגע, כי אני רוצה לדבר על זה, אני לא רוצה לחזור על המספרים.

<קלרה אקרוס: אני מדברת על שתי היחידות, מבוגרים, גם אלכוהול וגם סמים.

<קלרה אקרוס: סך הכול השנה טופלו 113 נשים, מתוכן 36 הגיעו לניקיון טוטאלי ואנחנו מדברים גם על הפחתה.

<קלרה אקרוס: להפחתה הגיעו 25.

<קלרה אקרוס: מילה על הפחתה.

<קלרה אקרוס: יש לנו קבוצה מאוד גדולה של נשים שלא הייתי קוראת להן ממש מכורות ברמה קלאסית של העניין.

<קלרה אקרוס: הרבה פעמים אלה נשים נורמטיביות שמגיעות לשתייה, בעיקר אני מדברת על אלכוהוליסטיות, שתייה אחרי משברי חיים מסוימים ואין להם את הדפוסים ההתמכרותיים או העברייניים שאנחנו מדברים עליהם במסים.

<קלרה אקרוס: איתם אנחנו מדברים על שליטה בשתייה, שאלה יהיו דפוסי שתייה שהם לא הרסניים.

<קלרה אקרוס: תסתכלו על הגיל.

<קלרה אקרוס: אלה הנשים שמגיעות, הגיל הממוצע של הנשים שמגיעות לטיפול בסמים זה 28 ומכורות לאלכוהול זה קרוב ל-40, אוכלוסייה יותר מבוגרת.

<קלרה אקרוס: כשאנחנו מדברים על המוצא אז רוב המטופלות שמכורות לסמים הן ילידות לארץ, ערביות ויהודיות, ומכורות לאלכוהול לרוב זה עולות, כמעט כולן.

<קלרה אקרוס: יוצאות אתיופיה המועטות שמגיעות אלינו הן בעיקר צעירות, המבוגרות האתיופיות בכלל לא מגיעות לטיפול.

<קלרה אקרוס: פה אני רוצה לדבר על שתי התרבויות האלה, של עולים מברית המועצות לשעבר ומאתיופיה, אלה שתי תרבויות שכן מקובלת שם תרבות שתייה, אבל בנוסף לזה יש דפוסים מאוד עמוקים של פחד מהממסד, בניסיון להסתיר דברים.

<קלרה אקרוס: בגלל זה כשהם כבר מגיעים לטיפול הם מגיעים אל"ף, בגיל יותר מבוגר, וגם בשלבי התמכרות הרבה יותר חמורים.

<קלרה אקרוס: מצב משפחתי.

<קלרה אקרוס: חצי מהנשים שמטופלות אצלנו הן אמהות לקטינים, כששני שליש מתוך אלה הן אמהות חד הוריות.

<קלרה אקרוס: הסם העיקרי זה קנאביס, אתם רואים שזה הרבה, אבל זה מתייחס יותר לצעירות.

<קלרה אקרוס: אני מדברת על מבוגרים, רחל תסביר אחר כך על נוער.

<קלרה אקרוס: כשאנחנו מדברים על השכלה ותעסוקה, שימו לב, רוב הבנות, רוב הנשים שמגיעות לטיפול, מתפקדות, הן עובדות, אבל אם תסתכלו על השכלה, ההשכלה בדרך כלל נמוכה, מה שאומר שהעבודות שהן עוסקות בהן אלה עבודות שהשכר מאוד נמוך, כמעט ואין אפשרות להתקדם, כך שאנחנו יכולים לדבר על עוני באופן גורף במשפחות האלה.

<קלרה אקרוס: רישום פלילי.

<קלרה אקרוס: אנחנו רואים שרוב הנשים, 82, שזה מעל 70%, אין להן רקע פלילי, וזו תמונה לגמרי הפוכה ממה שקורה עם גברים.

<קלרה אקרוס: אני כן רוצה להתייחס להבדלים בעבירות בין מכורות לסמים לבין מכורות לאלכוהול, כשמכורות לאלכוהול העבירות העיקריות שלהן זה התפרצות של עימות, זה נהיגה בשכרות.

<קלרה אקרוס: כשאנחנו מדברים על מכורות לסמים זה הרבה פעמים עבירות רכוש וזנות.

תמר זנדברג: כל המטופלות כן הן תושבות חיפה?

<קלרה אקרוס: של אלכוהול כן, של סמים אזורי.

תמר זנדברג: מה האזור?

<רונית שריג: אזור חיפה.

<רונית שריג: למעשה אנחנו מטפלים בכל יישוב בסביבה שאין לו יחידה משלו.

<רונית שריג: למשל לקרית מוצקין אין יחידה אז הם מטופלים אצלנו, לקרית אתא וביאליק יש יחידה, אז מטופלים שם.

<נאג'י מטאנס: זה חלק מסידורים שבנינו בצפון כיוון שלא בכל מקום יש אפשרות להפעיל יחידה ואז כל היישובים הקטנים מפנים לעיר המרכזית חיפה.

תמר זנדברג: אבל אלה יישובים קטנים שהם ממש באזור הקרוב, כמו קרית מוצקין, נשר.

<נאג'י מטאנס: כן.

<קלרה אקרוס: למכורות לאלכוהול יש מענה מהפריפריה שזה עמותת אפשר.

<קלרה אקרוס: בגלל זה אנחנו מחויבים רק לתושבות חיפה.

תמר זנדברג: הנשים בזנות שמגיעות אלה נשים שאפשר לדבר על מעגל זנות שהוא חיפאי?

תמר זנדברג: יש לו איזה שהם מאפיינים?

<קלרה אקרוס: אני חושבת שלימור תוכל לגעת בזה.

תמר זנדברג: סתם לדוגמה.

תמר זנדברג: אלה שאמרת שנעצרות, שמגיעות מעבירות שהן כתוצאה ממעגל הזנות.

תמר זנדברג: מה העבירות?

<קלרה אקרוס: רק נגד רכוש, כי זנות זו לא עבירה.

תמר זנדברג: אבל בעיקר אלה שמגיעות מעבירות רכוש והן מכורות הן גם במעגל הזנות.

תמר זנדברג: זאת אומרת זה איזה שהוא מתאם?

<קלרה אקרוס: מכורות לסמים יותר עוסקות.

<קלרה אקרוס: אני רוצה להגיד לך, לא סתם בשקף הקודם היה שרוב הנשים הן פחות עברייניות מאשר הגברים.

<קלרה אקרוס: זנות זה עסק חוקי כביכול, היא לא עוברת על החוק, אז מבחינת שומרת על החוק וכן משיגה לעצמה איזה שהוא מימון לסמים.

תמר זנדברג: בזנות הן רובן ישראליות?

<תומר קסלסי: אני יכול לענות לך, שאנחנו רואים בעבודה שלנו במשטרה קשר בין עבירות הסמים לעבירות רכוש ואלימות.

<תומר קסלסי: המטרה שלנו, החיכוך שלנו עם עברייני סמים, בשביל למנוע עבירות רכוש ואלימות.

<קריאה: אצל גברים בעיקר.

<תומר קסלסי: גברים, אבל גם נשים, עבירות רכוש פחות אצל נשים, כן עבירות אלימות שנוגעות בעיקר לשימוש בסמים ואלכוהול.

<תומר קסלסי: לאחר שימוש בסמים ואלכוהול בסופי שבוע וחגים כן יש עלייה במקרי אלימות אצל נשים.

תמר זנדברג: איזה סוגי אלימות?

<תומר קסלסי: גם אלימות, בדרך כלל אלימות של גברים כלפי נשים, אבל גם נשים כלפי גברים, אלימות באזורי בילוי ומקומות כאלה, קטינים, שזה עברנו שלב, במיוחד קטינוּת, כמות העבירות עלתה בשנים האחרונות מבחינת סמים, כתוצאה מזה גם עבירות רכוש, עבירות אלימות וכיוצא בזה.

<תומר קסלסי: אז כן במשטרה אנחנו רואים קשר ישיר בין שימוש בסמים לביצוע עבירות אחרות.

תמר זנדברג: זה ברור, אני שאלתי על הזנות.

תמר זנדברג: למשל אתם רואים במשטרה - - -

<תומר קסלסי: זנות, כמו שהיא ציינה, זה לא עבירה פלילית.

<תומר קסלסי: אנחנו רואים את זה וכן המטרה שלנו זה לפצח בתי בושת ולסגור אותם בצו מנהלי.

<תומר קסלסי: זה אנחנו כן מבצעים.

<תומר קסלסי: עבירה כעבירה זה לא קיים, אבל אנחנו רואים את זה.

תמר זנדברג: אז עיקר הזנות היא זנות בדירות.

<קלרה אקרוס: אחרינו יש לכם ביקור ב'אופק נשי', שם על הזנות בטח ירחיבו הרבה יותר.

<קלרה אקרוס: אבל אני רק רוצה לחזור, בשביל לחדד, מעל 70% מכלל המכורות שבטיפול פה, אין להן רקע פלילי.

<קריאה: זו נקודה חשובה מאוד.

<קלרה אקרוס: זה הפוך מגברים לחלוטין.

<קלרה אקרוס: בשקף הזה, מה שאתם רואים זה בעיות נפוצות שנלוות להתמכרות.

<קלרה אקרוס: כשאנחנו מדברים על אישה מכורה אי אפשר להגיד שהבעיה שלה זו התמכרות בלבד.

<קלרה אקרוס: אין כזה דבר.

<קלרה אקרוס: אישה תמיד זה עולם ועולמו ותמיד יש מסביב הרבה הרבה דברים שהם מלווים את זה.

<קלרה אקרוס: בגלל זה בכל המקרים שאנחנו מטפלים תמיד יש מעורבות של איזה שהוא גורם טיפולי נוסף, אם זה עובדת משפחתית, אם זה קציני מבחן, יסבירו אחר כך על כל שיתופי הפעולה שיש לנו.

<קלרה אקרוס: אז תמיד יש מישהו אחר שיחד איתנו מטפל במקרה.

<קלרה אקרוס: ומשהו שבאמת חשוב גם מבחינתנו, רוב הנשים שמטופלות אצלנו אלה נשים שלאו דווקא סובלות ממחלת נפש, אלה נשים שכמעט לכולן יש הפרעות כלשהן, הפרעות אישיות, פוסט טראומה, זאת אומרת שמאוד קשה להגדיר כמחלת נפש.

<קלרה אקרוס: כשהבעיה מוגדרת נורא קל, יש מסלול של טיפול בזה.

<קלרה אקרוס: אלה נשים שנופלות בין הכיסאות והן רובן אצלנו.

<קריאה: פוסט טראומה לא מוגדר כמחלה?

<קלרה אקרוס: פוסט טראומה לא תמיד, תלוי איזה סימפטומים.

<קריאה: לאחרונה התחילו להכיר בזה - - -

<קלרה אקרוס: קצת יותר, אבל בעיקר לא, והפרעות, במיוחד הפרעת אישיות גבולית.

<קריאה: הפסיכיאטרים מדברים על הפרעות, מחלה זה מושג משפטי.

<קלרה אקרוס: PTSD זה קל, זה אבחון.

<קריאה: אבל היא מדברת בעיקר על בורדר ליין, נשים רבות סובלות מבורדר ליין וזה לא מוכר - - -

<קלרה אקרוס: זה כל כך מורכב שגם פסיכיאטרים לא יכולים לתת אבחנה חד משמעית.

<קלרה אקרוס: הרבה פעמים מטפלים בסימפטומים וזה מותיר אותנו גם להתמודד מול בעיות חמורות מאוד בלי עזרה מקצועית מהצד וגם מגביל אותנו, אני חושבת שאת כל עם ישראל, מהשירותים שאנחנו יכולים לתת לאישה שזקוקה להם.

<קריאה: ביטוח לאומי למשל, סל שיקום.

<קלרה אקרוס: לא תמיד.

<קלרה אקרוס: יש לי שתי מטופלות של הפרעת אישיות מוכרת בביטוח לאומי והיא מקבלת קצבת נכות.

<קלרה אקרוס: זהו, כל היתר אין.

<קריאה: יש איזה שהיא עוצמה של הביטוי של המחלה ולפעמים הביטוח הלאומי מכיר ב - - - נכות, מה שמזכה אותה בסל שיקום.

<קריאה: אבל יש הרבה נשים שלא מצליחות, שהאבחנה היא רק בורדר ליין ואז אין להן זכאות.

<רחל: אני רחל, אני מנהלת את המרכז הטיפולי לנוער ואני אדבר קצת על מאפייני הנערות הצעירות שמגיעות אלינו לטיפול.

<רחל: מספר הנערות הצעירות שמגיעות לטיפול הוא נמוך יחסית לנשים בוגרות יותר ובטח לנערים וגברים.

<רחל: הסיבה לכך היא שהן לא מבצעות עבריינות ואז הן לא נתפסות על ידי משטרה.

<רחל: השימוש שלהן תמיד מקושר, יחד עם עוד גבר או נער שמספק להם את הסמים והמוטיבציה שלהם לגמילה היא נמוכה, בחלקה מפני שהן לא תופסות שיש להן איזה שהיא בעיה וגם הן לא רוצות לאבד את הקשר לקבוצת השווים.

<רחל: ברוב המקרים נערות מופנות אלינו לטיפול על ידי צוות בית ספר או עובדות רווחה בתיווך של יחידת האיתור.

<רחל: יחידת האיתור עושה תהליך של הבשלה לקראת טיפול, מחזרות, מכינות ומגיעים.

<רחל: או דרך להגיע אלינו לטיפול זה דרך הדרכת הורים, לפני שהנערה מגיעה אלינו לטיפול.

<רחל: רוב הנערות והצעירות הן ילידות הארץ, בדרך כלל ממשפחות חד הוריות, חוו גירושים.

<רחל: כמחצית מהן משפחות עם רקע של התמכרות ואלימות, לרוב במצב סוציו אקונומי נמוך.

<רחל: הן סוערות מבחינה רגשית, יש הרבה התנהגויות של אקטינג אאוט ולמרות זאת לרוב מסרבות לקבל טיפול תרופתי.

<רחל: יש לנו במרכז פסיכיאטרית והן באות לאבחונים, אבל לא לוקחות את התרופות.

<רחל: המאפיין המרכזי של נערות וצעירות, שאין להן מאפיין מרכזי, זה גם וגם וגם וגם.

<רחל: יש מגוון של קשיים שחלקם נובעים ממשבר גיל ההתבגרות וחלקם מפגיעות במשפחה ומהסביבה.

<רחל: השימוש בסמים הוא אחד מתוך הקשיים שכוללים בלבול בזהות המינית, פגיעות עצמיות, הפרעות אכילה, בעיות בתפקוד במסגרת לימודית או תעסוקתית, פגיעות מיניות, בעיות בקשר עם ההורים והתנהגויות מסכנות.

<רחל: התעניינת קצת בעניין של הזנות, אז זו ההתחלה.

<רחל: אנחנו יכולים לראות, גם דרך אינטרנט, הרבה פעילות סביב נושא של זנות וגם תחילת סנג'ורים כאלה, לעלות על טרמפ, לעשות כל מיני דברים.

<רחל: זה ההתחלה של זה.

<רחל: אנחנו רואים את זה, גם אצל בנים.

<רחל: מאחר שברוב המקרים השימוש בסמים או אלכוהול עדיין לא ברמה של התמכרות הטיפול בדרך כלל קצר טווח.

<רחל: אנו מפנים למסגרות טיפוליות אחרות בהתאם לצורך.

<רחל: אם נניח יש פגיעה מינית אנחנו נפנה לפעימות, הפרעות אכילה למרפאה להפרעת אכילה.

<רחל: סך הכול במהלך 2015 הפנינו לאשפוזיו שלוש נערות בלבד.

<רחל: הטיפול בבני נוער בכלל ובנערות בפרט הוא טיפול מערכתי, יש צורך לחזר אחריהן לאורך כל תקופת הטיפול, לעודד, להיות סבלניים לחוסר ההתמדה, למעידות בשימוש, לפגיעות העצמיות שמתרחשות בזמן הטיפול.

<רחל: אנחנו תמיד שואפים לשלב את ההורים, אם זה בהדרכה פרטנית, אם זה בהדרכה קבוצתית, אבל גם פה צריך להיות מאוד רגיש מבחינת תרבות.

<רחל: למשל משפחה ממוצא ערבי אנחנו נחשוב כמה פעמים איך אנחנו משלבים בגלל העניין של כבוד המשפחה, או משפחות אתיופיות, בגלל חוסר האמון בממסד נראה איך אנחנו יכולים לגייס אותם.

<רחל: תמיד יש עבודה גם עם המשפחה.

<רחל: בגלל המיעוט בהפניה של נערות יש קושי להפעיל תכניות ייחודיות עבורן וקושי להחזיק אותה בטיפול.

<רחל: בשנה שעברה קיימנו סדנה של שישה מפגשים לנערות, אבל ההשתתפות הייתה דלילה והחלטנו להפסיק עם זה.

<רחל: בשנת 2016 יש מגמה של עלייה, מתחילת השנה הופנו 21 נערות וצעירות לטיפול, כרגע, בזמן הזה יש 12.

<רחל: בחודשים האחרונים שולבו שתי נערות בקהילות טיפולית.

<עלמה: שלום, אני עלמה, אני עובדת סוציאלית במרכז לטיפול בנוער וצעירים, גם עובדת סוציאלית של יחידת האיתור וכרגע מנהלת את יחידת האיתור.

<עלמה: יחידת האיתור, כמו שרונית אמרה בהתחלה, זו יחידה שעובדת בתוך השכונות בחיפה, מופעלת על ידי מדריכים, לכל אחד יש את השכונה שלו שהוא אחראי עליה ובעצם לאתר בני נוער שנמצאים בסיכון של שימוש בחומרים ממכרים, הידרדרות למצבי סיכון או להתמכרות.

<עלמה: בשנה האחרונה אותרו ביחידה 51 נערות בסיכון, מתוכן הפנינו 17 לטיפול במסגרות בקהילה, 10 מתוכן הופנו ליחידה לטיפול בהתמכרויות, אחת ישירות לאשפוזית, ברטורנו, שלוש לתכניות תעסוקה, שתיים שולבו במרכזי נוער ואחת לשירות לטיפול בנערה.

<איריס כהן-נגר: איזה תעסוקה?

<עלמה: יש לנו פרויקטים של תעסוקה.

<איריס כהן-נגר: אם נערה בגיל שצריכה בגיל שהיא צריכה ללמוד?

<עלמה: יש כאלה שמאותרות שהן לא במסגרת, מין נשירה סמויה או - - -

<קריאה: ויש גם נערות מנותקות.

<עלמה: ויש נערות מנותקות.

<עלמה: כשאנחנו פוגשים נערה ברחוב, יש לנו נערות שכבר חודשים שלמים לא הולכות לבית הספר, שבועות שהן לא במסגרת.

<עלמה: בדרך כלל מאתרת, אנחנו לוקחים שתי מאתרות בצוות, שזה מאוד מאוד חשוב שהכוח הנשי יהיה בצוות שלנו, היא יוצרת איתה קשר, מתחילה.

<עלמה: אנחנו מנסים לחבר אותן בחזרה למסגרות חינוך, אם זה נשירה סמויה והיא עדיין רשומה אז לחזק את הקשרים, אם זה לא מתאים אז למשהו אחר, ויש לנו גם מסגרות של תעסוקה לנוער, דרך המלך, שזה פרויקט של על"ם שאנחנו עובדים איתו המון, גם בשירות מבחן יש נציגה של דרך המלך שעושה את המיפוי התעסוקתי.

תמר זנדברג: ואז הן לומדות בתכניות היל"ה?

<עלמה: גם בהיל"ה וגם בפרויקטים אחרים.

<עלמה: לפעמים העבודה תהיה אחר הצהריים, לפעמים עדיין עוד לא נשלב בלימודים ונתחיל מתעסוקה.

<עלמה: אנחנו מתחילים הרבה פעמים באיתור במקום שהן רוצות, כדי להתחבר אליהן.

<עלמה: כל כך קשה ליצור קשר של אמון, אם הדבר שהכי חשוב לה כרגע זה עבודה אנחנו נתחיל בזה ונשאף לפתור את הבעיות האחרות תוך כדי.

<עלמה: הקשר יכול להיות - - -

<איריס כהן-נגר: יש - - - האנשים של האשפוזית?

<עלמה: אשפוזית רטורנו, באזור - - -

<קריאה: יש שם מכסות - - -

<איריס כהן-נגר: לחודש 17,000 שקל, משהו כזה?

<קריאה: זה לשלושה חודשים.

<עלמה: זו האשפוזית, דרך אגב, היחידה בארץ שמטפלת בנערות.

<עלמה: הפרופיל, כמו שרחל אמרה, אלה נערות שהן רב בעייתיות.

<עלמה: אנחנו רואים תוך כדי תהליך האיתור, מתחילות לעלות בעיות, גם של הנשירה, כמו שאמרנו, בעיות רפואיות, נפשיות, משפחתיות, סביבה חברתית מסכנת מאוד, פגיעות עצמיות, המון המון בעיות תוך כדי.

<עלמה: אנחנו מנסים לעשות איזה שהיא עבודה של אבחון כבר בתוך הרחוב ולראות מה הבעיה המרכזית, לא בהכרח הבעיה של השימוש כרגע היא הבעיה המרכזית, אלא היא מלווה לעוד בעיות אחרות.

<עלמה: במקרה שיש בעיה מרכזית אחרת אנחנו נפנה לגורם שמטפל באותה הבעיה, אבל יש גם מקרים שבאמת רואים כבר בשלב הזה נערות מאוד מאוד צעירות עם שימוש שהופך להיות מרכז הבעיה, החיים סובבים סביב השימוש במשך ימים, או כל היום, כמו שהם אומרים.

<עלמה: במקרים האלה כמובן יפנו ליחידה שלנו לטיפול.

<עלמה: חשוב מאוד לתת את הדגש של המאתרות.

<עלמה: בעבר לא היה לנו את ההחלטה הגורפת ששתי מאתרות תמיד יהיו בצוות, המאתרות שלנו נותנות מענה לא רק לשכונות שלהן, כי לכל מאתר יש את השכונה שלו, אלא גם נותנות באופן ספציפי מענה.

<עלמה: אם יצלצלו אלינו משכונה אחרת, או מהכרמל, המאתרות יעשו את העבודה באופן ספציפי ויגיעו, גם אם זה אומר כל שבוע להגיע לשכונה רק בשביל הנערה הם יגיעו כדי ליצור את הקשר.

<קריאה: גם החיבור לבתי הספר.

<עלמה: כן, יחידת האיתור פועלת על כל המסגרות מסביב ופונים אלינו יועצות, פונים עובדים סוציאליים, מורים.

<עלמה: אני גם מדריכת הורים ביחידה, אז הורים פונים ואומרים 'אני דואגת לבת שלי, אני מרגישה שמשהו קורה, ראיתי אותה ככה', הם מגיעים, כבר מקבלים הדרכה אצלנו ודרך הקשר איתם אנחנו מנסים להביא את הנערה לטיפול.

<רונית שריג: תודה, עלמה.

<רונית שריג: אני מזמינה את לימור שתספר.

<לימור בן דוד: שלום, אני לימור, אני ראש מדור טיפול בנפגעי סמים מבוגרים.

<לימור בן דוד: אני אדבר על המודל הטיפולי בנשים מכורות.

<לימור בן דוד: המודל לטיפול בנשים מכורות במסגרת היחידה נגזר ממודל שבנה השירות לטיפול בהתמכרויות, שהוא שם לעצמו כיעד מאוד מרכזי את פיתוח הטיפול בנשים מכורות והתאמתו לצרכים של הנשים.

<לימור בן דוד: כבר מספר שנים יש את פורום של טיפול בנשים שכל הזמן חושב כיצד לקדם את הטיפול בנשים.

<לימור בן דוד: אני חברה בפורום הזה.

<לימור בן דוד: אני אתן לכם כמה דוגמאות מאוד קצרות.

<לימור בן דוד: בשנת 2013 נכנס נספח לתע"ס שמאריך את משך הטיפול בנשים לארבע שנים, עד ארבע שנים, כאשר הטיפול בגברים נשאר עד שנתיים.

<לימור בן דוד: זה מתוך הבנה שטיפול בנשים הוא הרבה יותר מורכב, עם הרבה יותר קשיים, הגיוס לטיפול הוא הרבה יותר קשה ולכן נדרש יותר זמן להקדיש לטיפול באישה.

<לימור בן דוד: הדגש בטיפול בנשים הוא חיזור אינטנסיבי בכל שלבי הטיפול, הרבה סובלנות, הרבה סבלנות, דגש על כבוד והעצמה.

<לימור בן דוד: לא שאצל גברים לא, אבל עם נשים מי שעובד עם נשים מכורות מבין את המורכבות ועד כמה צריך להתייחס למרכיבים האלה.

<לימור בן דוד: תהליך הקבלה ליחידה.

<לימור בן דוד: נשים מתקבלות באופן מיידי, זאת אומרת גם אם יש תור המתנה ביחידה אישה לא תמתין לטיפול, אישה ישר תקבל מטפלת.

<לימור בן דוד: מאוד חשוב להדגיש, כחלק מהשינוי התפיסתי והחשיבתי של השירות להתמכרויות אישה תטפל באישה, אישה לא תהיה מטופלת על ידי גבר, אבל אישה יכולה לטפל בגברים.

<לימור בן דוד: אם היא מופנית אלינו דרך גורם טיפולי, הגורם הטיפולי מעביר לנו דוח אנחנו אפילו לא מעבירים אותה את שלב האינטייק הראשוני, היא ישר מקבלת עובדת סוציאלית שעושה איתה את כל תהליך האינטייק מתחילתו כדי ליצור את הקשר הראשוני, שיהיה פחות מאיים, שהיא לא תצטרך לעבור דרך כמה גורמים.

<לימור בן דוד: במידה שאין גורם מטפל, או גורם מטפל אחר, נוסף, אז היא עושה אינטייק, או אצל ראש המדור או אצל המדריכה ואז היא מקבלת עובדת סוציאלית.

<לימור בן דוד: כחלק מהסובלנות בטיפול וההבנה של הקשיים הכרוכים בהתגייסות של האישה לטיפול והתארגנות לגמילה אנחנו מאפשרים תהליך גיוס הרבה יותר ארוך מאשר של הגברים.

<לימור בן דוד: אצל גברים זה עד שלושה חודשים, אצל נשים זה עד חצי שנה.

<לימור בן דוד: הדגש בשלב הזה הוא להכין את המטופלת לשינוי העתידי גם ברמה האופרטיבית וגם ברמה הרגשית.

<לימור בן דוד: כמו כן גם טופס האינטייק לאישה הוא שונה מטופס האינטייק של הגברים וזה מתוך הבנה שיש שאלות ודברים אחרים שצריכים לשים עליהם את הדגש, גם באיסוף האינפורמציה.

<לימור בן דוד: ואז הגענו לשלב הטיפול.

<לימור בן דוד: בשלב הטיפול, לאחר שעשינו תהליך אבחון, מתקיימת ועדת אבחון, בה נקבעת התכנית הטיפולית, משתתפים בה כל הגורמים הרלוונטיים שמטפלים באישה וזאת מתוך חשיבה מערכתית שהטיפול הוא לא רק בבעיית ההתמכרות אלא הטיפול הוא משולב והוא כרוך בשאר המרכיבים.

<לימור בן דוד: אפשרויות הטיפול הן או הפניה למסגרת פנימייתית לגמילה, שזה בין שלושה שבועות לחודש, או המשך טיפול במסגרת פנימייתית, שזה קהילה טיפולית לנשים.

<לימור בן דוד: חשוב לציין שלרוב הנשים מאוד קשה להתגייס לטיפול בקהילה טיפולית, המחשבה של ללכת ולהיפרד לשנה פלוס זה משהו שמאוד קשה ליישם אותו, בעיקר לאמהות לילדים.

<לימור בן דוד: האפשרות הנוספת זה טיפול ביחידה עם אפשרות להשתלב במרכז יום, שצורי אחרי זה יפרט על מרכז היום.

<קריאה: בכל זאת, רק לסבר את האוזן, 90% מהנשים נשארות לטיפול ביחידה.

<לימור בן דוד: כן, רוב הנשים נשארות לטיפול ביחידה ואז האפשרות היא טיפול פרטני, קבוצתי ובדיקות שתן, או בשילוב עם טיפול במרכז יום.

תמר זנדברג: ואז הן עובדות?

<לימור בן דוד: הן יכולות גם להשתלב בעבודה, בוודאי.

<לימור בן דוד: זה תלוי, לכל אחת בונים את התכנית שמתאימה לה לפי המקום שהיא נמצאת בו.

<קריאה: שיקום תעסוקתי הוא חלק מתכנית טיפול.

<לימור בן דוד: הוא חלק מהתכנית, אני אפרט בהמשך.

<לימור בן דוד: בעבודה הפרטנית תכנית ההתערבות כוללת ראייה מערכתית של צרכי האישה, אם זה הדרכה הורית, טיפול משפחתי, שיקום תעסוקתי, עזרה והפניה לסיוע בדיור, טיפול רפואי נפשי, ביטוח לאומי, סיוע משפטי ועוד.

<לימור בן דוד: יש הרבה.

<לימור בן דוד: כמו כן אנחנו מתייחסים בטיפול למגוון הנושאים שהאישה מתמודדת איתם, החל מהפרידה מהסם, שזה הדבר הראשוני שצריך לעבוד עליו, עיבוד טראומות, הפרעות אכילה, יחסי תלות ואלימות, קשיים בהורות ועוד.

<לימור בן דוד: יש דגש בתהליך הטיפולי על ויסות רגשי, שזה משהו שמאוד קשה לנשים מכורות להתמודד איתו ורק חלקן מקבלות טיפול פסיכיאטרי.

<לימור בן דוד: העבודה נעשית בשיתוף פעולה עם גורמי הטיפול השונים בתוך היחידה ומחוצה לה וכוללת השתתפות בוועדות ומפגשים בכל הארץ.

<לימור בן דוד: זאת אומרת אם יש לנו אישה, לדוגמה, שנמצאת ביחידת אמהות בשבתאי לוי ובמקור היא מתל אביב, אנחנו ניסע לוועדת החלטה של המחלקה לשירותים חברתיים בתל אביב כי זה חלק מהתהליך הטיפולי.

<לימור בן דוד: מכיוון שהנשים המכורות סובלות ממגוון של בעיות בנוסף להתמכרות יש פעמים רבות מעידות וחזרה לשימוש בסמים ואלכוהול ומשברים אקוטיים כמו ניסיון אובדניים, אשפוזים פסיכיאטריים, פגיעות עצמיות, עזובה מינית, אירועי אלימות, הוצאת ילדים מהבית ועוד.

<לימור בן דוד: מה שמאוד משפיע על התהליך הטיפולי ביחידה ומאריך את הדרך לשיקום.

<לימור בן דוד: זאת אחת הסיבות שהשירות להתמכרויות הבין ששנתיים לא מספיק.

תמר זנדברג: לגבי הנושא של חזרה לשימוש, לצורך הטיפול כאן או במסגרות, יש לכם בטיפול נשים שהן בשימוש ואתן מנסות למזער אותו, להפחית אותו, למזער את הסיכון שלו?

<לימור בן דוד: כן, מגמה חדשה בשנים האחרונות.

<לימור בן דוד: בעבר זה היה דור ההרואין, בהרואין זה היה ניקיון טוטאלי וזהו.

<לימור בן דוד: עם השנים, שגם סוגי הסמים השתנו וגם גיל הנשים השתנה, עכשיו אנחנו רואים דור של יותר ויותר צעירות, השירות להתמכרויות הבין שאנחנו לא יכולים לדרוש ניקיון טוטאלי בכל המקרים.

<לימור בן דוד: הרבה פעמים זה מבריח מטיפול והמטרה היא לגייס אותן לטיפול.

<לימור בן דוד: אז המטרה הסופית בסופו של דבר היא באמת ניקיון, כי ברגע שאין ניקיון גם אין תפקוד ברוב המקרים, אבל המטרה היא למזער בהתחלה ואז לאט לאט להגיע לניקיון טוטאלי.

<לימור בן דוד: אישה שנמצאת בתהליך טיפולי עם הזמן מבינה שקשה לה לתפקד, אם היא מכורה היא לא תוכל לתפקד עם שימוש מזדמן, זה לא יישאר בגדר שימוש מזדמן, אבל אנחנו לא נסלק אותה מטיפול אם תהיה מעידה.

<לימור בן דוד: אנחנו נעבוד על המעידה, אנחנו נראה איך אפשר לעזור לה להתרומם מזה, איך אפשר למנוע מעידות עתידיות.

<לימור בן דוד: אנחנו לא זורקים מטיפול בגלל שימוש.

תמר זנדברג: מכיוון שאני מבינה שמדובר הרבה פעמים בנשים שמגיעות עם התמכרויות או עם שימוש באלכוהול ובחומרים, זה לא הרואין שזה גמילה פעם אחת, יש כאלה שמבחינתן היעד זה נגיד הפחתת שימוש, משימוש - - -

<קריאה: אם אנחנו רואים שזה לא ברמה התמכרותית, אלא זה ברמה שמדי פעם היא שותה או משתמשת בצורה שמזיקה לה והיא רוצה להגביר שליטה ולהפחית כמויות ושזה לא יפריע לה לתפקוד היומיומי אז אנחנו נלך איתה על הקו הזה.

<אהרון שבי: בקרוב גם נכניס את זה להגדרה מאוד ברורה לגבי הטיפול הקבוע באוכלוסיות כאלה שנמצאות ב - - - זה לא קיים עדיין, בהקשר הזה - - -

<נאג'י מטאנס: אבל בדרך כלל גם אם הן בתכנית הזאת הם דורשים את ההתערבות שלנו כפיקוח, לבחון יחד איתם את התכנית וגם לאשר אותה.

<מומי אלמוג: אבל זה, לדוגמה, זה צריך להיות טרום טיפול.

<מומי אלמוג: ברחוב, כשהנערות האלה נמצאות, הן לאו דווקא רוצות להגיע לחדר ולטיפול, הן רוצות להשתמש ואז צריך למזער את הנזקים.

<מומי אלמוג: או שהן משתמשות ברחוב וזה הקשר שהמדריך מאתר, המחזר, זה מאוד חשוב, ולהן מאוד קשה לבנות קבוצה ולהגדיר אותה סביב הטיפול כי הן עדיין לא הגיעו לפה.

<מומי אלמוג: זאת המשמעות הכי גדולה - - -

תמר זנדברג: הנשים שמגיעות אליכם מגיעות כתוצאה מאותם מאמצי איתור וחיזור שלכם, או מטעם חלופת מעצר או הפניה של משפחות או דברים כאלה, כמה זה יוזמה שלהן או כמה זה איתור שלכם?

<עלמה: ככל שהן צעירות יותר ככה זה יותר היוזמה שלנו.

תמר זנדברג: ובערך מבחינת היחסים?

<עלמה: נערות צעירות בדרך כלל לא פונות לטיפול, הן לא מבינות עדיין שזה משהו שיכול לעזור להן.

<עלמה: כמו שאמרתי, אנחנו נתחיל דרך הדברים שהם רוצים, נקבל את ההפניות מבחוץ, לפעמים אנחנו נבנה תכנית מאחורי הקלעים, כשהיא לא מודעת בכלל למה שקורה ולכל התכנונים, איך הדרך הכי נכונה להגיע לנערה הזאת, אם זה אצל החברה שלה ואם בכל דרך אפשרית כדי להגיע אליה ובכלל היא לא יודעת שאנחנו ככה מנסים להתקרב אליה.

יהודה גליק: איך אתם יודעים עליה?

<עלמה: אנחנו מתחילים לעשות.

<עלמה: אנחנו מקבלים פנייה בדרך כלל, אם זה נגיד יועצת שמודאגת, אמא, קצינת מבחן, מדריך נוער, תנועות נוער אפילו פונים אלינו לאחרונה.

יהודה גליק: יש לכם עובדות שיודעות ערבית?

יהודה גליק: יש פעילות בתוך הקהילה הערבית?

<עלמה: כן, בתוך היחידה יש דוברת - - -

<קריאה: יש עו"ס אתיופי, מאתר אתיופי, דוברת ערבית.

יהודה גליק: יש שיתוף פעולה עם ההנהגה של הקהילה הערבית?

<עלמה: יש שיתופי פעולה.

<עלמה: נכנסים לשכונות.

<לימור בן דוד: מכיוון שזמננו קצר אני רוצה להוסיף עוד כמה דברים קטנים.

<לימור בן דוד: הטיפול באישה הוא מאוד מאוד מורכב, האישה מאוד מורכבת ולכן גם הטיפול הוא מאוד מורכב וזה מעגלים.

<לימור בן דוד: זה כמו דלת מסתובבת.

<לימור בן דוד: מכיוון שכך תשומות הזמן המושקעות בטיפול באישה המכורה משולות לטיפול במספר דברים, את זה גם השירות להתמכרויות מתחיל להבין את זה, וחשוב לקחת את זה בחשבון, הן בבניית המודל הטיפולי וגם מבחינת התקצוב.

<לימור בן דוד: גם יש צורך בפסיכיאטרית שתשב פה ותיתן את המענים.

<לימור בן דוד: אני רוצה כמה מילים להגיד על הטיפול הקבוצתי.

<לימור בן דוד: הטיפול הקבוצתי בנשים מכורות מאפשר מרחב בטוח ותומך ומספק להן השתייכות לחברה.

<לימור בן דוד: חשוב להפריד את הטיפול בנשים וגם הקבוצות מופרדות כי חשוב שיהיה להם את המקום שלהם לבוא ולהתבטא ולא לשבת עם הגורם שמבחינתן הוא הגורם הפוגע ברוב המקרים.

<לימור בן דוד: אז יש לנו פה יום שמיועד לטיפול בנשים שמשתתפות בו נשים מכל היחידה וממרכז היום ודנים בו בכל הנושאים שבאמת רלוונטיים לטיפול באישה המכורה.

<לימור בן דוד: יש גם קבוצה פתוחה וגם קבוצות מובנות, סדנאות, כולל יוגה.

<לימור בן דוד: אני רוצה רק להגיד משהו לגבי הנשירה מטיפול.

<לימור בן דוד: נשים נושרות מטיפול באחוזים גבוהים.

<לימור בן דוד: בשנת 2015 נשרו 40% מקרב הנשים שמטופלות בכל היחידה, נשים וצעירות, ולנו יש קושי לעשות את הריצ'ינג אאוט אחרי, את החיזור אחרי, את המעקב.

<לימור בן דוד: על זה רונית בהמשך תדבר.

<צורי: אני צורי, עובד סוציאלי, אני מנהל את מרכז היום.

<צורי: אני יוצא מתוך הנחה שיודעים מה הוא מרכז יום.

<צורי: מרכז יום למכורים נקיים בחיפה נפתח לפני עשר שנים, בשנת 2006.

<צורי: עד סוף 2015 טופלו במרכז היום 325 מטופלים שמתוכם 21% נשים.

<קריאה: צורי, בכל זאת משפט מה זה מרכז יום?

<צורי: מרכז יום זה מסגרת טיפולית שיקומית שמתקיימת כמודל של עבודה, מיום ראשון עד יום חמישי, משעה שמונה עד השעה שלוש.

<צורי: הטיפול הוא על בסיס קבוצות, קבוצות קבוצות וממשיכים פרטנית אצל המטפלת ביחידה.

<צורי: בין שישה לתשעה חודשים גברים, בין תשעה חודשים לשנה לנשים.

<קריאה: וזה מרכז יום אזורי.

<צורי: מקבלים שתי ארוחות ביום, מקבלים טיפול טוב, מקבלים החזר נסיעות, ביטוח לאומי.

<צורי: רק תבואו.

<צורי: אז המרכז נפתח ב-2006, אנחנו מדברים על כ-40% מהמטופלים שסיימו בהצלחה, כשמתוכם 20% מהמסיימים אלה נשים.

<צורי: ב-2009 הפכנו למרכז יום אזורי, מרכז שפעל כמרכז משותף לגברים ונשים עד 2011.

<צורי: עם הזמן עלתה המודעות לכך שיש צורך בהתייחסות שונה ומותאמת לצרכים של הנשים המכורות.

<צורי: בשנת 2011 התחלנו ליישם תכנית ייחודית לנשים בתוך מרכז היום.

<צורי: בהתחלה התחלנו בקבוצות נפרדות וזה הלך וגדל, אז המשכנו ליומיים נפרדים, יום שני ורביעי, ואז התחברנו ליום הנשים שיש ביחידה והמטופלות מגיעות גם לשם.

<צורי: לאחרונה הפרדנו גם את רוב יום חמישי, כך שהיום יש סדנת העשרה עם מנחים חיצוניים שהיא משותפת וסבב סיכום ביום חמישי בצהריים כשכל השאר מתקיים בנפרד.

<צורי: עם השנים למדנו מה הן הסוגיות שדורשות התייחסות בטיפול בנשים להבדיל מטיפול בגברים.

<צורי: אנחנו מדברים על פניות לסידורים.

<צורי: כמחצית מהאמהות הן אמהות, בדרך כלל הן חד הוריות וזקוקות לגמישות יתר מהמסגרת, כדי שיוכלו גם להתמיד בטיפול ביחד עם האחריות וההתמודדות בטיפול בילדים, סידורים למשפחה, תחזוקת משק בית.

<צורי: אנחנו מדברים על מתן מענה לזמנים של חופשות במסגרות ובחגים, התייחסות לקשיים ספציפיים של נשים, שזה אומר מחסור ברשת חברתית תומכת, קשיים בתחום הכלכלי, העצמה אישית, מילוי שעות פנאי.

<צורי: למדנו שמסגרת שמטפלת בנשים צריכה להיות בעלת גמישות ויכולת הכלה גבוהה יותר מאשר מסגרת שמותאמת לגברים בלבד.

<קריאה: למה?

<צורי: כשאישה מגיעה לטיפול נורא קשה לגייס אותה, כשהיא מגיעה נורא קשה לשמר אותה.

<צורי: יש איזון מאוד מאוד עדין שצריך לעבוד עליו בין כמה הכלה, כמה הבנה וכמה גמישות ובאמת כמה גבולות וכמה דרישות.

<צורי: האיזון הזה חייב להיות מאוד אינדיבידואלי בין אישה לאישה, באיזה גיל היא, באיזה סוג היא השתמשה.

<צורי: דיברנו על נשים אלכוהוליסטיות שמגיעות עם תואר שני לעומת נשים צעירות שהשתמשו בהרואין עם חוקי עבריינות מאוד כבדים.

<צורי: אנחנו מדברים על כך שהמסלול צריך להיות מותאם אישית, גם הרקע שלה, הגיל שלה, המטרות.

<קריאה: ואנחנו מדברים על הרבה אמהות חד הוריות.

<צורי: כמובן, המטרות הטיפוליות מותאמות לכל אחת ואחת, בעצם מה שנקרא חליפת טיפול שמותאמת בהתאם ליכולות שלה ולמצב החיים שלה.

<צורי: אני רק רוצה לציין שאנחנו כיום, וזה יותר לבעלי הכסף פה, מקיימים שתי מסגרות טיפוליות כמעט נפרדות לחלוטין בתוך תקציב של מסגרת אחת.

<קריאה: ושעובדות איתך גם ז' ומרינה, העובדות הסוציאליות.

<צורי: בחלקי, זאת אומרת אנחנו בתקנים של מסגרת אחת, אבל אנחנו מקיימים שתי מסגרות, זאת באה לכמה שעות וזאת הולכת.

<קריאה: אנחנו נקיים על זה דיון.

<צורי: כדי להמשיך ולפתח את מרכז היום לנשים כמסגרת נפרדת יש צורך לתקציב לעוד צוות טיפולי, לסדנאות ולפעילויות בנפרד מגברים.

תמר זנדברג: רונית, איך את מסבירה את הפער הזה בין נשים לגברים?

תמר זנדברג: יש פה 20% נשים, נשים הן 50% מהאוכלוסייה.

<רונית שריג: בעיקרון, קודם כל התמכרות, אומרים שהיא מחלה יותר של גברים מאשר של נשים.

תמר זנדברג: את חושבת ככה, או שאת חושבת שזו בעיה של אבחון והבנת ההתנהלות הנשית?

<קריאה: יש 40% מהמכורים למכורות.

<רונית שריג: זה עדיין לא 51% שזה האחוז של הנשים באוכלוסייה, אז בכל זאת יותר גברים מכורים, ועדיין הפער הוא מאוד גדול, הרבה בגלל שהן לא עברייניות והן לא מזוהות על ידי המערכות, הרבה בגלל הפחד שלהן, אם הן אמהות, שלא יחשפו אותן וייקחו להן את הילדים והרבה בגלל שהן תלויות בבני זוג שטוב להם שהן מכורות, בני הזוג הרבה פעמים לא מאפשרים להן לבוא לטיפול.

<מירב: אני רוצה להוסיף משהו.

<מירב: קודם כל המוטיבציה של נשים היא הרבה יותר נמוכה משל גברים.

<מירב: בדרך כלל לגברים יש לאן לחזור, יש להם בית, יש להם אישה, יש להם ילדים והאישה תומכת.

<מירב: נשים, אין להן סיבה למה להיות נקיות בכלל, הן איבדו את הילדים שלהן, המשפחה ניתקה איתן את הקשר.

<מירב: אין להן בכלל למה לעבוד על ניקיון.

תמר זנדברג: כלומר מה שאתן בעצם מציפות לנו זה שפיתוח מסגרות ייעודיות לנשים שיענו על הצורך בעיקר המשפחתי מול הילדים שלהן, מול משפחת המוצא.

תמר זנדברג: זה הדבר שיכול לתת מענה לצורך שכיום קיים, אבל הוא מטופל.

<מירב: ונושא האיתור, למצוא אותן במקומות שבהם הן נמצאות.

<ז': אישה נמצאת הרבה פעמים, דיברו על פוסט טראומה, פוסט טראומה יוצר כאוס מאוד גדול.

<ז': הסם הוא סוג של תרופה והן מפחדות לוותר על זה.

<ז': צריך ללכת ביחד, לשכנע אותן ולעשות עבודה מאוד משמעותית.

<מירב: אני עוסקת בתחום של ההדרכה ההורית.

<מירב: אני רוצה לדבר על הילדה המכורה שהופכת בסופו של דבר להיות אמא.

<מירב: חצי מהמטופלות שלנו הן אמהות לילדים מתחת לגיל 18 שברוב המקרים עברו ילדות שרצופה בהזנחה, התעללות ונחשפו לכל סוגי הפגיעות האפשריות והן ייתנו מודל הורי פוגעני.

<מירב: יחד עם זאת הן כמהות, כמו כל הורה, להיות אמהות.

<מירב: כמו שאמרנו, הן מפחדות שיוציאו להן את הילדים מהבית, אבל הן נכשלות ברוב הפעמים וזה מין מעגל שמזין את עצמו.

<מירב: מצד אחד הילדים הם הגורם הראשון למוטיבציה להתנקות, מצד שני כשהן לא מצליחות הן חוזרות שוב לשימוש.

<מירב: מתוך החשיבה הזאת אנחנו מפעילים ביחידה כבר שמונה שנים תכנית להדרכת הורים, גם לגברים וגם לנשים.

<מירב: במסגרת התכנית אני נכנסת לבתים, פוגשת שם את המציאות שדיברו עליה לפניי.

<מירב: אני רואה שם הורים שהם הורים נרקיסיסטים, שלא מסוגלים לזהות את הצורך של הילדים שלהם, הורים שעוברים בקיצוניות ממקום של הזנחה למקום של פיצוי יתר, הורים שנמצאים ולא נמצאים וגם כשהם נמצאים הם לא לוקחים שום אחריות הורית.

<מירב: בנוסף אלה משפחות מאוד מאוד עניות שגרות באזורים שמשמרים את העוני, שמשמרים את העבריינות, הילדים האלה משוטטים ברחובות בגיל מאוד צעיר ולומדים קודים של עבריינות.

<מירב: אין להם מודעות או יכולת כלכלית לשלוח אותם לחוגים, העשרה, או כל מה שילד צריך.

יהודה גליק: זה נקודת המניעה.

יהודה גליק: כל מה שדובר פה היום וכל שלבי הטיפול היינו חוסכים גם הרבה כסף וגם הרבה עוגמת נפש והרבה כאב אם היה הרבה יותר דגש על פעילות המניעה.

<מירב: נכון, בגלל זה אמרתי הילדה המכורה.

<מירב: זה ממש מתחיל משם וזה שחזור בין דורי ואף אחד לא לוקח על זה את האחריות.

יהודה גליק: שיתופי פעולה עם משרד החינוך לא קיימים?

<מירב: לא.

<מירב: לא ברמה הזאת.

יהודה גליק: מנהלת האגף בקשר עם אגף החינוך?

<אילנה טרוק: לגמרי, אני מנהלת את גם את החינוך וגם את הרווחה.

<אילנה טרוק: יש שיתופי פעולה, יש ועדות - - -

<איתן גורני: יש מערך גדול ומפותח.

<אילנה טרוק: יש ועדות משותפות.

<אילנה טרוק: לראשונה השנה משרד הרווחה כתב את הדגשים איך הוועדות האלה צריכות להיראות, לראשונה משרד הרווחה לקח את הוועדות אליו.

<אילנה טרוק: תמיד הן היו ביוזמה של משרד החינוך שאכלס בתוכו את אנשי הרווחה.

<אילנה טרוק: זה במהלך מאוד מאוד יפה שקרה לפני ארבעה חודשים.

<איתן גורני: אני רוצה להוסיף.

<איתן גורני: הנושא של מניעה, בכלל, בכל קבוצות האוכלוסייה, הוא אחד מהנושאים העיקריים של הרשות למלחמה בסמים.

<איתן גורני: התחלת המניעה, כפי שהרשות בנתה ביחד עם משרד הרווחה, יחד עם משרד החינוך, יחד עם צה"ל, יחד עם - - - מתחיל מגיל הגן כאשר יש לנו תכנית לילדי גן, יום של תכלת.

תמר זנדברג: רק הערה.

תמר זנדברג: אנחנו קיימנו בוועדה לפני כמה שבועות דיון מיוחד על הנושאים האלה ובאמת הצגתם את כל הפעולות בצורה מאוד מפורטת, הפרוטוקול נמצא למי שרוצה לקרוא אותו.

תמר זנדברג: אני כן רוצה לומר שאני חושבת שחבר הכנסת יהודה גליק צודק בשאלה שלו, שמדברת על מניעה, לא באוכלוסייה הכללית ובבתי הספר באופן כללי.

תמר זנדברג: יש כאן אוכלוסיות בסיכון, בסיכון אפילו הייתי אומרת גבוה, לפתח את ההתמכרות כחלק ממערך מורכב.

תמר זנדברג: זה שנעשה תכניות לגן, פעילות עם חומרים ופרטיות וכל הדברים האלה, זה מאוד מאוד חשוב, אבל יש כאן אוכלוסייה בסיכון שהרווחה בשיתוף מערכת החינוך צריכה לעשות איתור בפינצטה על מנת לאתר את אותן משפחות.

תמר זנדברג: השאלה אם - - -

<רונית שריג: תנו לנו להציג את זה, זו נקודה חשובה וכאובה.

<קריאה: - - - אחרי הצהריים לתוך הבתים ואז יש רצף.

<קריאה: זה לא קיים.

<מירב: בדיוק.

<מירב: מה שקיים זה באמת ילדים שהולכים למועדונית, אבל בערב הם חוזרים לבתים האלה ובסופי שבוע הם בבתים האלה.

<מירב: כאן ההתערבות, כמו שאת אומרת, צריכה להיות מנקודת ראייה אחרת.

<קריאה: לא יודעת אם המודל שאפשר להעתיק זה אוטיסטים, אבל זה מאוד יקר.

<קריאה: שם יש סומכים בתוך הבתים.

<מירב: עוד מה שאנחנו עושים כאן, אני עושה כאן קבוצות הורות שחלקן מתמקדות בהורות וחלקן כבר במי אני כתוצאה מהמשפחה שאני מגיעה ממנה.

<מירב: השנה עשינו פעם ראשונה קבוצה ביחד עם מרכז הורים וילדים בית מיה, באבות ובנים, זה החוברות השמנות האלה שיש לכם.

<מירב: זה התוצר של הקבוצה, התוצר הכתוב של הקבוצה הזאת.

<מירב: באמת ראינו פעם ראשונה אבות שהיו במשך כמעט שנה שלמה פעם בשבוע עם הילדים שלהם, בשעה קבועה, בפעילות קבועה.

<מירב: אנחנו רוצים לעשות את זה גם לאמהות.

<מירב: ראינו איך הם מצליחים פתאום לקחת אחריות הורית.

<אילנה בן ליש: מה שמותר להדגיש שאם - - - שזה שירות לילד ולנוער - - - זאת התשתית.

<אילנה בן ליש: אנחנו משתמשים במרכזי ההורים והילדים כדי להיות שם למען - - - לתוך מרכז הילדים, שם הם מקבלים שירות ואת הייחודיות שלהם - - - במרכז קשר הורה שהוא לא - - - פוגש את הילד שלו בהשגחה.

תמר זנדברג: הבנתי.

תמר זנדברג: מרכזי ההורים והילדים, הם באים מהטיפול - - -

<מירב: אני גם אציין שעד לפני שלוש שנים הייתה לנו עוד תכנית, רק לילדים, תכנית טיפוחים, שפעלה בשיתוף עם מרכזי המתדון לשעבר ועם הרשות למלחמה בסמים.

<מירב: השתתפו בה כל שנה כ-30 ילדים שמכורים, שזו הייתה ההזדמנות היחידה שלהם, פעם בשבוע, שמישהו רואה אותם ולוקח אותם לפעילויות של תיאטרון, גני החיות, אין ספור פעולות ושיש להם קבוצה שהיא זהה להם, שיש להם עם מי לדבר, כי בחוץ יש עולם אחד ובתוך הבית יש עולם אחר.

<מירב: הקבוצה הזאת הסתיימה בגלל קטע תקציבי.

<מירב: אני סיימתי, אני רק רוצה להגיד שאנחנו בכל שנה נלחמים על התכנית הזאת, אני כל שנה מועמדת לפיטורים, אני פה כבר שמונה שנים, אין מה לעשות, אנחנו נלחמים, כי פשוט אין לה תקציב ייעודי.

<מירב: אני אשמח אם אפשר יהיה לעשות משהו בנידון.

<איתן גורני: העלינו מחשבה מסוימת.

<נאג'י מטאנס: התכנית הזאת היא תכנית שהתחילה במסגרת פיילוט של השירות בשיתוף עם הביטוח הלאומי והקרן למפעלים מיוחדים, היא רצה שלוש שנים בכמה מקומות בארץ, חיפה היו חלק מהפיילוט הזה, והם אימצו את התכנית והמשיכו להפעיל את זה בכל מיני גיוסי כספים וכל שנה אנחנו גם שותפים לגיוס הכספים שלהם על מנת שהתכנית הזאת תמשיך.

<נאג'י מטאנס: יש פה תשואות מאוד יפות.

<רונית שריג: אני רוצה להתייחס ליתרון הגדול ולכוח הגדול שלנו כיחידה שפועלת בקהילה וזה שיתופי הפעולה עם גופים שונים בקהילה.

<רונית שריג: אז כמו שהבנתם, הטיפול בנשים הוא רב בעייתי ורב מערכתי ואנחנו זקוקים להרבה שותפים ולכן אנחנו מוקפים בהרבה יחידות, הכחול זה היחידות של העירייה, הכתום זה משרדי ממשלה וגופים ממשלתיים והוורוד זה עמותות שפועלות בחיפה.

<רונית שריג: כולם עובדים איתנו בשיתוף פעולה.

<רונית שריג: אני בטוחה ששכחתי חלק.

<רונית שריג: מה שאני רוצה לציין זה שלאורך כל הטיפול בנשים אנחנו מתייחסים ורואים בנציגים של הגופים האלה כשותפים מלאים לטיפול.

<רונית שריג: כמו שלימור הזכירה קודם הם מוזמנים, כל מי שמעורב בטיפול באישה מוזמן לוועדת אבחון כדי שיהיה שותף בתכנון הטיפול של האישה.

<רונית שריג: אנחנו מוזמנים לוועדות החלטה בלשכות הרווחה, אנחנו מוזמנים לדיונים בנוגע למכורים שהם מוכרים לנו וכאלה שעדיין לא מוכרים לנו בכל הגופים השונים ולמעשה אנחנו פועלים יד ביד ורק זאת הסיבה שאנחנו בכלל מסוגלים להצליח ולשפר את איכות החיים של הנשים שמטופלות אצלנו.

<רונית שריג: אני רוצה לתת דוגמאות של כמה דברים שעשינו בשנה ובשנים האחרונות עם הגופים.

<רונית שריג: אז קודם כל הרשות למלחמה בסמים, בראשות דפנה, שמפעילה אצלנו במרכז הנוער קבוצת NA לנוער, שיחד איתה אנחנו מפעילים קורס למדריכי נוער עבור המטופלים הנגמלים שלנו שהולכים להיות לומדים והולכים להיות מדריכי נוער בעצמם.

<רונית שריג: אנחנו שותפים בוועדות שונות ובפורומים עירוניים בנושא של המאבק בסמים ואלכוהול בעיר ויש הרבה שיתופי פעולה איתם גם בתחום המניעה בחינוך, בבתי ספר ובחינוך הבלתי פורמלי.

<רונית שריג: יש את עמותת אלסם ששותפה איתנו במרכז הנוער הטיפולי, הם שותפים מלאים לכל העשייה שם והשם שלהם הולך לפניהם וזה עוזר לנו ופותח לנו דלתות.

<רונית שריג: שירות מבחן לנוער מקיים יחד איתנו קבוצה של כישורי חיים לבני נוער במרכז הנוער.

<רונית שריג: השירות לנערה, אנחנו קיימנו השנה קבוצה להורים של נערות אתיופיות בבית החם של השירות לנערה במטרה למנוע את ההידרדרות של הנערות האלה לסמים.

<רונית שריג: במית"ר, מרכז יום לנוער מנותק, אנחנו מקיימים כבר ארבע שנים קבוצה למצבי סיכון ומניעת שימוש בחומרים אצל בני נוער בסיכון.

<רונית שריג: דלת פתוחה מגיעה אלינו לעשות קבוצות בנושא של מיניות בריאה, גם למרכז יום, גם למרכז הנוער.

<רונית שריג: מרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית מקיים יחד איתנו כבר כמה שנים קבוצה לנשים שמתמקדת בהשפעות הפגיעה המינית וההתמודדות איתה.

<רונית שריג: מוקד תעסוקה עובדים איתנו בשיתוף פעולה מאוד חזק בפרויקט התעסוקה שלנו ונותנים גם הדרכה לרכזת שלנו.

<קריאה: יש שירותים - - - של משרד הרווחה.

<רונית שריג: כן.

<רונית שריג: השנה קיימנו, כמו שמירב ציינה, עם מרכז הורים ילדים, את הקבוצה של האבות והילדים ואנחנו מקווים להרחיב את זה גם לקבוצה של אמהות וילדים.

<רונית שריג: המחלקה לעבודה קהילתית עזרה לנו לעשות גינה קהילתית יפהפייה במרכז הנוער, שהמטופלים תכננו ומטפלים בה.

<רונית שריג: תחנה לטיפול משפחתי שותפה איתנו בקבוצה לבני משפחה של מכורים ונותנת לנו את ההדרכה.

<רונית שריג: התחנה למניעת אלימות במשפחה מקיימת אצלנו סדנאות גם ביום נשים, סדנאות להתמודדות עם יחסים אלימים וגם לקבוצה לדוברי רוסית.

<רונית שריג: האפשרות לתת את המענה הטיפולי המגוון הזה, שמגייס את כל המשאבים בקהילה, היא אחד היתרונות הגדולים שיש לנו בתור יחידה שעובדת כאן בחיפה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

<רונית שריג: את זה יש לכם גם באוגדנים שלכם, זה מסכם את כל מה שחסר לנו כאן בטיפול.

<רונית שריג: במהלך הדברים כולם הזכירו, אני חושבת, את הכול.

תמר זנדברג: בדיוק בהקשר הזה אני רוצה להוסיף את הסיכום.

תמר זנדברג: קודם כל אני רוצה מאוד מאוד רוצה להודות לכם, גם משרד הרווחה ככלל, המטה, ספציפית כאן המחוז וספציפית היחידה כאן, שאירחתם אותנו בצורה כל כך יפה ומושקעת.

תמר זנדברג: הסיור הזה מתקיים על רקע כמה דברים.

תמר זנדברג: פעם אחת, אני חייבת להגיד, על רקע הדגש שהוועדה שמה על היחס באופן כללי לנשים מכורות.

תמר זנדברג: אני חושבת שבאחד הדיונים הכי דרמטיים והכי מרגשים ושהכי השאירו חותם, לפני למעלה משנה וחצי, והיו לנו דיונים סוערים מכל מיני סוגים, אבל זה אחד הדיונים שמאוד שם אותנו אל מול שבר עם ההבנה שיש לנו כאן אוכלוסייה עם נשים שלא באשמתן נקלעו לגורל אכזר ואין מענה לטרגדיה הזאת.

תמר זנדברג: טרגדיה אישית, משפחתית, קהילתית שהפער הדרמטי בין הצורך שקיים אי שם, שהוא שקוף ברובו, לבין היעדר המענה שניתן, על ידי כל המוסדות, ואני גם יכולה להגיד מסקירה שהוצגה לנו בוועדה, מדובר בשקיפות בינלאומית, שקיפות במובן שהן שקופות, לא במובן של משהו טוב, באמת העולם, רפואת ההתמכרות, הספרות וגורמי הטיפול מתקשים להכיר ולהבין את ההתמכרות הנשית על הטראומות שלה, על המורכבות שלה, על ההיסטוריה שלה ולכן גם מאוד מאוד התקשו במשך הרבה מאוד זמן לפתח את המענה.

תמר זנדברג: אנחנו התרשמנו מאוד מכלל גורמי הטיפול, ובמיוחד משרד הרווחה, שההכרה הזו מחלחלת כבר ברמת ההבנה וההכרה בצורך ועכשיו התפקיד שלנו זה למנף אותה לעבר מתן מענה.

תמר זנדברג: אני יכולה לספר לכם שהשבוע שבי ואני נפגשנו עם שר הרווחה בלשכה שלו בירושלים.

תמר זנדברג: אנחנו נמצאים ברגע של הזדמנות שהתקציב קרוב, לשנתיים, זה תקציב מאוד חשוב, הוא נכתב בימים אלה.

תמר זנדברג: העלינו בפניו את הצורך קודם כל להגדיל את המימון בכלל לשירות להתמכרויות וספציפית להקדיש את התוספת, או חלק גדול ממנה, התוספת שתהיה, אם תהיה בעזרת ה', לתחום פיתוח המסגרות האלה לנשים, כאשר בדיוק התכנית - - -

<קריאה: מה שעובר כחוט השני.

תמר זנדברג: בדיוק, כל מה שכתוב כאן זה בדיוק הצרכים שזוהו והמענים שמפותחים.

תמר זנדברג: כמובן מדובר על תקציב, אבל התביעה שלנו והזעקה שלנו אומרת שבגלל הפער הגדול את התוספת שתהיה צריך להשקיע בצורה לא פרופורציונאלית, הפוכה, בצורה של אפליה מתקנת, על מנת לפתח את אותם מענים לנשים ונערות, שזה דבר שהוא מאוד מאוד מאוד חסר.

תמר זנדברג: אני חושבת שהביקור שלנו כאן

תמר זנדברג: מדגיש לפנינו שוב גם את הצורך, גם את ההבנה שלכם, כגורמי טיפול, כגורמים בשטח, כגורמי מקצוע וגם מהחוויה האישית, שלכן בעיקר, עד כמה זה באמת עניין של חיים ומוות.

תמר זנדברג: גם בקהילה הקודמת שהיינו עכשיו, 'דרך אריאלה', פגשנו חלק מהמכורות שסיפרו לנו את הסיפור שלהן והבנו שלגעת באישה כזאת זה לגעת בילדים, בעתיד של ילדים, שכאן מההצגה שלך ראינו שזה יכול לקטוע רצף בין דורי שיכול להתפתח.

תמר זנדברג: זו נגיעה במשפחה שהיא מלאה בבושה, מלאה בניכור, זו נגיעה בעולם שאפשר יחסית בקלות להעלות אותן על דרך המלך, כי זה לא עולם עברייני וזה עולם של עבודה ושל החזרה לאותו תפקוד של חלק מהחברה ובפוטנציאל מאוד מאוד גבוה יש הרבה מה להפסיד בגלל אותם ילדים.

תמר זנדברג: באמת הכול מונח, הכול כבר שם, אנחנו רואים את התפקיד שלנו לקחת את הכדורים האלה ולשים אותם ברשת אחת ולדוג אותה ולהציף אותה כלפי מעלה כשבסופו של דבר אתם תהיו אלה שתעשו את העבודה המסורה בשטח.

תמר זנדברג: ולכן מאיתנו תודה, הצלחה וברכה ובאמת כל הכבוד.

<אילנה בן ליש: אני מבקשת להעיר משהו.

<אילנה בן ליש: אני יודעת, אני מקבלת רושם שהשר או המנכ"ל יש נטייה לקרוא לכל התפקוד הזה זנות.

<אילנה בן ליש: זה לא זנות, לא כל הנערות בזנות, לא כל הנשים בזנות, ואני מתנגדת לתיוג במובן הזה.

<אילנה בן ליש: יכול להיות שאיזה שהיא עמותה שמטפלת בזנות הייתה יותר מקורבת והצליחה לגייס את השר לתקציבים.

<אילנה בן ליש: אני מבקשת ממש לעשות סדר בעניין הזה.

<אילנה בן ליש: אני לא חושבת שהזנות בחיפה היא בעיה מספר אחת, בעיה חברתית.

<אילנה בן ליש: זה לא שאין, בפעם שעברה שמעתי שנאמר שאין זנות בחיפה.

<אילנה בן ליש: לא, אני לא אומרת את זה, אבל זו לא בעיה חברתית מספר אחת.

<אילנה בן ליש: מה שקורה פה זה בעיה חברתית אמיתית שאנחנו יכולים לשים עליה את האצבע, שאנחנו יודעים לאתר אותן אחת אחת, ולא לחפש עכשיו נשים בזנות בצומת המוביל.

<אהרון שבי: האופן שבו הוגשו החומרים הוא בכיוון הזה.

תמר זנדברג: כן, אנחנו מקדישים את עצמנו להתמכרות, לטיפול בהתמכרות, ספציפית ההתמכרות הנשים על מאפייניה והמענים שצריכים.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: (ב'אופק נשי')

<ביאטריס רוזן כץ: ברוכים וברוכות הבאות ל'אופק נשי'.

<ביאטריס רוזן כץ: לא נעשה סבב לשם שינוי, בדרך כלל אנחנו מתחילות כל דבר בסבב.

יהודה גליק: אם נעשה סבב היכרות על כל פעם אנחנו נבלה פה בסדנאות היכרות.

<ביאטריס רוזן כץ: הייתי אומרת לכם, בוא נתחיל בסבב וכל אחד יגיד מה הוא מכיר בנושא של זנות.

<ביאטריס רוזן כץ: בואו נדלג על השלב הזה.

<ביאטריס רוזן כץ: אתם נמצאים ונמצאות כרגע ב'אופק נשי'.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו חלק מתכנית לאומית לסיוע לנשים הלכודות במעגל הזנות.

<ביאטריס רוזן כץ: אולי זה לא יפתיע אתכם שאתם כרגע נמצאים בחיפה, בצפון, ולא בתל אביב, שבדרך כלל רוב הסיורים, זה לא יפה, אבל אני חייבת להגיד את זה, רוב הסיורים מתקיימים באזור המרכז.

<ביאטריס רוזן כץ: אני נורא שמחה שהוועדה מגיעה היום לכאן לצפון.

<קריאה: ביאטריס, בכל זאת תציגי את עצמך ואת שני התפקידים שלך.

<ביאטריס רוזן כץ: אני ביאטריס רוזן כץ, עובדת סוציאלית בעיריית חיפה 31 שנים ויועצת ראש העיר לשוויון מגדרי ומנהלת את התכנית לסיוע לנשים הלכודות במעגל הזנות שנפתחה כאן בשנת 2008 במסגרת התכנית הבין משרדית.

<ביאטריס רוזן כץ: נמצאות איתנו כאן א', מדריכה מדירת החירום, אנחנו נסייר בדירת החירום, ור', אם בית בהוסטל שלנו.

<ביאטריס רוזן כץ: חשוב לי לציין שבגדול אני חושבת שכולם מכירים את הנושא של התכניות הלאומיות לסיוע לנשים הלכודות במעגל הזנות.

<ביאטריס רוזן כץ: אולי בכמה מילים אני רק אגיד שבשנת 90', העלייה הגדולה מברית המועצות, התחיל תהליך של סחר בנשים במדינת ישראל ובגלל לחץ שהופעל עלינו ממשרד החוץ האמריקאי החליטו במדינת ישראל להקים מערך סיוע לנשים שנסחרו בישראל.

<חגי ברוש: דרך אגב, ישנה תת ועדה בכנסת, של חברת הכנסת עליזה לביא.

תמר זנדברג: רק לציין, לפרוטוקול, שאת הנושא יזמה פעם ראשונה חברת הכנסת זהבה גלאון.

תמר זנדברג: היא באמת פרצה דרך בתחום הזה וגם קיבלה על זה פרסים בינלאומיים.

תמר זנדברג: אז באמת הקרדיט שלה בנושא הזה הוא אדיר וראוי לציון.

<ביאטריס רוזן כץ: מה שקרה זה שאחרי שהקימו שירותים לנשים שנסחרו והיו נשים לא ישראליות קמה עובדת סוציאלית מהרשות לשיקום האסיר, גב' ענת בנאור, ופנתה למשרד הרווחה ולמשרד ראש הממשלה ואמרה 'איך יכול להיות שבמדינת ישראל מקימים מערך סיוע לנשים שנסחרות, אבל לנשים הישראליות בזנות אין שום סיוע'.

<ביאטריס רוזן כץ: על סמך זה אישר אולמרט תקציב, פעם ראשונה בהיסטוריה של ישראל, להקמת מערך של שירותים לנשים בזנות ובמסגרת המערך הזה קיימים סלעית בתל אביב ו'אופק נשי' בחיפה ובבאר שבע כרגע מתחילים לפתח שירותים.

<ביאטריס רוזן כץ: זה מה שיש בישראל כיום.

<ביאטריס רוזן כץ: מה כולל המערך?

<ביאטריס רוזן כץ: זה מערך מודולרי.

<ביאטריס רוזן כץ: דרך אגב, אני רוצה לציין את זה, כי זה לא ברור מאליו שעיר כמו חיפה תפתח את הדלתות ותגיד 'בוא נקים כזה מערך בחיפה'.

<ביאטריס רוזן כץ: בתל אביב זה מאוד ברור, בתל אביב יש את התחנה המרכזית, בחיפה אין לנו תחנה מרכזית, אין לנו כמעט זנות רחוב.

<ביאטריס רוזן כץ: אפשר לספור על אצבעות הידיים נשים שהן בזנות רחוב.

<ביאטריס רוזן כץ: רוב הזנות בחיפה, אנחנו נמצא אותה באזור של הצ'ק פוסט לכיוון עכו, על הציר המרכזי, ובכל זאת ראש העיר הסכים להקים פה מערך של שירותים, שרוב המטופלות פה הן לא חיפאיות.

<ביאטריס רוזן כץ: במסגרת המערך של השירותים שיש בחיפה מפעיל משרד הבריאות מרפאה ניידת, כמו מרפאת לוינסקי, מרפאה שעוסקת בעיקר באיתור של נשים בזנות, מגיעה לכל הזירות שיש בהן נשים בזנות ומגישה להן שירותי בריאות ורווחה.

<ביאטריס רוזן כץ: שם נוצר המגע הראשוני.

<ביאטריס רוזן כץ: אישה בזנות, דרך אגב, לא תגיע אלינו כי רע לה והיא רוצה לקבל טיפול.

<ביאטריס רוזן כץ: צריך לגייס, ליצור מערכת של אמון, כי האישה הזאת כשהיא פוגשת ביום יום שלה 20 ו-30 גברים, שהם לא גברים שבאים ממקום אחר, זה אחים שלנו, ילדים שלנו, בעלים שלנו, החברים לעבודה שלנו, וזה מה שהיא פוגשת, אלה הפנים שהיא פוגשת בחברה, איך היא כיום תאמין שיש גם אותה חברה שרוצה לעזור לה.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו חייבות לבנות מערכת של אמון.

<ביאטריס רוזן כץ: האמון מתחיל הרבה פעמים דווקא בסיורים בשטח, האמון מתחיל בקשר דרך המרפאה הניידת.

<ביאטריס רוזן כץ: עובדת שלנו, של 'אופק נשי', מצטרפת לסיורים של המרפאה הניידת כדי ליצור את הקשר הראשוני הזה.

<ביאטריס רוזן כץ: במרפאה הניידת אנחנו נקבל שירותי בריאות חינם ואנונימי, כולל חיסונים, גם אם זה חיסונים של פאפ.

<ביאטריס רוזן כץ: זה מערך שמשרד הבריאות מפעיל בחיפה יוצא מן הכלל ללא עלות וגם ללא צורך להזדהות.

<ביאטריס רוזן כץ: לאחר שאנחנו מזהות או יוצרות קשר עם אותה אישה יש לנו פה את מערכת השירותים שלנו.

<ביאטריס רוזן כץ: חשוב לציין עוד מערך שנקרא ערים בלילה, שזה לאיתור וסיוע לנערות וצעירות בזנות, שמפעיל השירות של שבי.

<ביאטריס רוזן כץ: מפעיל על"ם והמימון של - - -

<חגי ברוש: יש שירות עם שם דומה לארגון נכי צה"ל, של הלומי קרב, שהם ערים בלילה.

<ביאטריס רוזן כץ: 100% מימון של משרד הרווחה, אבל מופעל על ידי על"ם.

<ביאטריס רוזן כץ: ויש לנו את המערך פה ב'אופק נשי'.

<ביאטריס רוזן כץ: ב'אופק נשי' אנחנו מתחילות בדירת החירום.

<ביאטריס רוזן כץ: דירת החירום פתוחה 24/7.

<ביאטריס רוזן כץ: אתם אולי מכירים את העזרה בסלעית, אצלנו זה שונה לגמרי כי האוכלוסייה בצפון היא לא האוכלוסייה במרכז.

<ביאטריס רוזן כץ: אצלנו אתם תפגשו הרבה נשים שמגיעות דווקא מהדרום, שבורחות מהדרום, נשים מהמגזר הערבי שבורחות מהדרום ויגיעו אלינו לחיפה.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו נפגוש פחות נשים שהן גמורות מסמים ויותר נשים, בשלבים אפילו קצת יותר מוקדמים של הזנות.

<ביאטריס רוזן כץ: פה הדלת פתוחה אצלנו 24/7, נשים מקבלות מיטה בטוחה, שירותי כביסה, אוכל, מקלחת חמה ואוזן קשבת.

<ביאטריס רוזן כץ: ללא תנאי.

<ביאטריס רוזן כץ: היא לא חייבת להתחיל תהליך של שיקום.

<ביאטריס רוזן כץ: וזה גם השאלות, 'רגע, אם את לא דורשת לשקם אותה, אז את עושה מין הוסטל כרוני?

<ביאטריס רוזן כץ: למה שהיא תעזוב, למה שהיא תשנה?

<ביאטריס רוזן כץ: ' והתשובה היא מאוד ברורה, כי רע להן.

<ביאטריס רוזן כץ: מה שאנחנו רואות, חשוב לי גם לשתף, כי זה השוני שלנו, היום אנחנו הולכות לראות בדירת החירום הרבה יותר נשים ערביות מיהודיות.

<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שזה נושא שחשוב פעם לקיים איזה שהוא דיון - - -

<אילנה טרוק: כמה מיטות יש בדירת החירום?

<ביאטריס רוזן כץ: בדירת החירום יש לנו 12 מיטות מאושרות על ידי משרד הרווחה.

<ביאטריס רוזן כץ: למעשה, נאג'י לא כל כך שומע מה שאני אומרת, כי נאג'י הוא מפקח שלנו, אנחנו לא נסגור את הדלת ולא נשאיר אישה בחוץ.

<ביאטריס רוזן כץ: זו המדיניות שלנו, כי את האמון אתה בונה, האמון שלהם נבחן ביום יום ביום יום.

<ביאטריס רוזן כץ: אם אני אגיד לאישה 'את נשארת בחוץ', זה ישליך על הקשר שלי עם כל הנשים במקום.

<ביאטריס רוזן כץ: אני אגיד לכם יותר חמור.

<ביאטריס רוזן כץ: אתם יודעים מה אנחנו עושות פה?

<ביאטריס רוזן כץ: גם חתולים אנחנו לא נפקיר.

<ביאטריס רוזן כץ: היום תמיד מתחיל פה במשבר, מצאו איזה שהוא חתול קטן שנדרס ברחוב ואיכשהו הוא זחל אלינו ואין מצב שאנחנו נוציא אותו החוצה.

<ביאטריס רוזן כץ: זה אומר שצריך לקחת אותו לווטרינר העירוני ולבקש שייתנו לו טיפול.

<ביאטריס רוזן כץ: ביום יום אני נלחמת.

<ביאטריס רוזן כץ: ההזדהות שלהן עם חתול הרחוב הרבה יותר גדולה מההזדהות שאני אבנה בשיחה.

<ביאטריס רוזן כץ: האמון נבנה ביום יום, שאני אקבל אותה בכל תנאי, שאני אלווה אותה, שכשהיא נאנסת ואני יודעת שהיא הולכת למקום מסוכן אני אקבל אותה ואני אסייע לה.

<ביאטריס רוזן כץ: כשהיא אומרת 'אין לי כרגע כסף', יש לנו קופה.

<ביאטריס רוזן כץ: שוב אני רוצה להגיד, זה עיריית חיפה ומשרד הרווחה.

<ביאטריס רוזן כץ: זה לא שלנו.

<חגי ברוש: משרד הבריאות לא מעורב פה?

<ביאטריס רוזן כץ: נקודה מאוד חשובה.

<ביאטריס רוזן כץ: משרד הבריאות, אם מישהו חושב שמערך כזה אפשר להפעיל לבד, או רק הצוות, או רק הצוות בעיריית חיפה ומשרד הרווחה, טועה, הוא חייב תיאום מלא ושוטף עם כל המסגרות.

<ביאטריס רוזן כץ: זה מתחיל במשרד הבריאות, אני קודם הצגתי שמשרד הבריאות זה המרפאה הניידת, הוא מפעיל את יחידת האיתור, אנחנו מצטרפים לצוות של משרד הבריאות.

<ביאטריס רוזן כץ: זה לא ברור שעובדת סוציאלית של העירייה נוסעת באמבולנס אבל זאת המציאות, הם לוקחים אותנו כמדיניות שחשוב לבנות את הקשר בשטח.

<ביאטריס רוזן כץ: המרפאה הניידת מגיעה לכאן, לדירת החירום שלנו, וכשמגיעה לפה אישה ואני רואה שהיא צריכה לסיוע, כל הנשים בדירת החירום שלנו ובהוסטל מקבלות טיפול דרך המרפאה הניידת, אבל יותר מזה, יש לנו פה קופת חולים כללית.

<ביאטריס רוזן כץ: מרפאה.

<ביאטריס רוזן כץ: המנהל של המרפאה הזאת בא לפה, לתת לנו סיוע כשצריך, כשיש אישה שאנחנו לא יודעות איך לטפל בזה.

<ביאטריס רוזן כץ: העירייה, עיריית חיפה, יש לי פה בעיה ואני - - -

<חגי ברוש: הוא מגיע בלי קשר לביטוח הרפואי שלה?

<חגי ברוש: בלי קשר אם היא בקופת חולים אחרת?

<ביאטריס רוזן כץ: הוא לא שואל.

<ביאטריס רוזן כץ: נמצאת פה דפנה גיגי, מהרשות הלאומית, מנהלת הרשות הלאומית בחיפה, ואני רוצה להגיד לכם ששיתוף הפעולה עם דפנה בנושא של הסברה, בנושא של להגיע לכאן ולתת הסברה למטופלות שלנו, עשינו פה קורס ביחד, שהדרכנו צוותים לטיפול בנוער בסמים ובזנות.

<ביאטריס רוזן כץ: אלה לא דברים שהם ברורים מאליהם.

<ביאטריס רוזן כץ: אני יודעת שכל טלפון שאני יכולה להרים זה מה שיוצר את רשת הביטחון.

<ביאטריס רוזן כץ: יש פה נציגים של המשטרה, בשבוע הבא אני הולכת להכיר את מפקד תחנת חיפה החדש.

<ביאטריס רוזן כץ: יש לנו פורום משותף של משטרת ישראל, אגף הפיקוח של העירייה ומשרד הבריאות ועמותת אישה לאישה ו'אופק נשי' ואנחנו דנים ביחד על איך אנחנו מתמודדים עם המכונים ומועדוני החשפנות באזור.

<ביאטריס רוזן כץ: זה לא ברור שאנחנו מתכננים ביחד, עם התובע המשטרתי, איך אנחנו יכולים להתמודד.

<ביאטריס רוזן כץ: אם מישהו נוסע בצפון, מועדון הגירלס המזעזע, עם שלט הענק, הוא לא קיים יותר.

<ביאטריס רוזן כץ: אין מועדוני חשפנות באזור.

תמר זנדברג: ביאטריס, סליחה שאני עוצרת אותך, אני רוצה למקד אותך, רק להציג לכן אותנו.

תמר זנדברג: אנחנו הוועדה למלחמה בסמים ואלכוהול של הכנסת, נמצא איתנו חבר הכנסת יהודה גליק שהוא חבר הוועדה ואני חברת הכנסת תמר זנדברג, אני יושבת ראש הוועדה, יש כאן משרדי ממשלה, שהם חברים קבועים בוועדה, כמובן הרשות למלחמה בסמים וכאן משרד הרווחה מארח אותנו כאן בחיפה היום.

תמר זנדברג: זאת התחנה השלישית שלנו בסיור והסיור שלנו הוא בפוקוס של נשים ברצף ההתמכרות.

תמר זנדברג: כלומר הפריזמה שלנו, אנחנו בעצם פותחים את חור הארנבת הזה דרך הנושא של ההתמכרות, במיוחד של סמים, אבל התמכרות באופן כללי.

תמר זנדברג: אחד הדברים שאנחנו עמדנו עליהם, עוד בדיונים שקיימנו בוועדה בכנסת בירושלים, זה היה שלהתמכרות הנשית יש מאפיינים והיא קצת שונה מההתמכרות הגברית שמשום מה עד היום נחשבה להתמכרות כביכול הרגילה, הנורמטיבית, דרך המלך, ודרך המלך איזה משהו צדדי.

תמר זנדברג: הפוקוס שלנו היום זה ההתמכרות הנשים בשאיפה להעלות אותה במקום שהוא דרך המיינסטרים, בהתמכרות ובטיפול בהתמכרות באופן כללי.

תמר זנדברג: ראינו עד עכשיו שתי מסגרות, גם קהילה וגם את היחידה של משרד הרווחה והיינו רוצים לשמוע מכם, שכמובן הדברים לא מנותקים אז חשוב לנו לשמוע על המרכז עצמו וגם חבר הכנסת יהודה גליק הוא חבר בוועדת המשנה לסחר בנשים, ואני הייתי חברת מועצה בעיריית תל אביב, הייתי יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, סלעית, כל הנושא של זנות ומעגל הזנות מוכר לנו עוד, כמו שאמרתי לכם, מהמורשת של ז' גלאון וכו'.

תמר זנדברג: כן הייתי רוצה שתמקדו אותנו מבחינת האופי של הנשים שאתן פוגשות, הקשר של הזנות שזה עיקר העיסוק שלכם, להתמכרות, לשימוש בחומרים, לשימוש לרעה ומה בטיפול של הרווחה שאתן רואות שיש צורך בשטח, בנשים שאתן מטפלות בהן, שיכול להוות פריצת דרך ובעצם מאיזה חוט לתפוס את הפקעת הזאת, כמו שאתן רואות בזה.

<ביאטריס רוזן כץ: כמה זמן יש לנו?

תמר זנדברג: יש לנו 35 דקות.

תמר זנדברג: קחי בחשבון שאנחנו באים מהזווית של ההתמכרות ושל מה המאפיינים הייחודיים של הנשים שאתן רואות אותם.

<ביאטריס רוזן כץ: אני רק אגיד בכמה דקות שמה שאנחנו מנסות בחיפה זה לגרום לאיזה שהוא רצף בין השירותים, כך שיהיו כמה שפחות חורים ברשת וכשאישה אומרת 'אני זקוקה לעזרה' היא תקבל אותה, בין אם זה עזרה כדי לא למות והיא תקבל אותה בדירת החירום, בלי שום תנאי ובלי שיקום, ובין אם זה אישה שתיכנס למערך של שיקום.

<ביאטריס רוזן כץ: זה קודם כל חשוב לי לציין.

<ביאטריס רוזן כץ: הייחודיות, מה שאנחנו פוגשות, התנאי לקבל פה אישה זה שהיא בזנות.

<ביאטריס רוזן כץ: תגיד לך ר' עוד דקה שאין אישה בסמים שהיא לא בסוג של זנות.

<ביאטריס רוזן כץ: או שהיא תיצמד לאיזה שהוא ספק של סמים ואז היא תרצה אותו והוא כאילו יהיה הלקוח היחידי שלה, אבל זו תהיה מערכת היחסים או שהיא תצא לזנות במכונים או ברחוב.

<ביאטריס רוזן כץ: כי אנחנו פחות עברייניות, נשים פחות עברייניות.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו יודעות את זה, יש לנו הרבה פחות נשים ש - - -

תמר זנדברג: האמירה שלך זה אין אישה בסמים או בהתמכרות שהיא לא בזנות וגם הפוך, איך אישה בזנות שהיא - - -

<ביאטריס רוזן כץ: ההיפך, בוא נסייג, כי אנחנו פוגשות ברחוב, לא נרחיב על הנושא של זנות, אבל בעיקרון בנשים בזנות אנחנו פוגשות שלושה מאפיינים לרוב הנשים שמגיעות לכאן.

<ביאטריס רוזן כץ: פגיעות מיניות בילדות, על כל המשתמע מזה, אנחנו מדברות ואנחנו נמצא אותן גם בנשים שמכורות לסמים.

<ביאטריס רוזן כץ: מה שקורה לאותה ילדה, ואני אגיד במילה, ילדה שנפגעת מינית בילדות היא לומדת טכניקות של דיסוציאציה בין גוף לנפש, היא לומדת שמותר להשתמש בגוף שלה כדי לספק צרכים של מישהו אחר, יש פגיעה קשה בדימוי העצמי שלה, האסון קורה כשיש את המרכיב השני, זה שהמשפחה שלה גם לא מתפקדת.

<ביאטריס רוזן כץ: היא לא מתפקדת, זה לא שהיא ענייה משכונת מצוקה, לא מתפקדת יכולה להיות גם משפחה עשירה מקיסריה עם שני הורים קרייריסטים שהילדה לא נראית לעין, או ילדה דחויה.

<ביאטריס רוזן כץ: הרבה פעמים הבן אדם שפוגע הוא גם הבן אדם שיגיד לה את המילה הטובה, הוא גם יגיד לה 'חיכיתי כל השבוע לראות אותך כי אני ממש אוהב אותך', הוא גם יביא לה מתנה ובנפש שלה היא לומדת שהדבר היחידי שיש לה שמישהו רוצה זה המיניות שלה.

<ביאטריס רוזן כץ: היא תגדל להיות ילדה במצב של סיכון מאוד גבוה.

<ביאטריס רוזן כץ: אם היא תפגוש בדרך את אותו בן אדם שיוריד אותה לזנות היא תגיע לזנות.

<ביאטריס רוזן כץ: לכן כשאנחנו מדברים על נשים בזנות אנחנו מדברים על נשים שיש להם דיסוציאציה ואם הדיסוציאציה לא מספיק חזקה היא תשתמש בסמים כדי לשרוד את הזנות.

<ביאטריס רוזן כץ: כי אי אפשר לעשות 30 קליינטים ולהיות מחוברת לעצמי.

<ביאטריס רוזן כץ: אי אפשר.

<ביאטריס רוזן כץ: אז אני אתנתק, אולי לבד, כי ככה היו החיים שלי, שהייתי צריכה ללמוד להתנתק בגלל הסבל שסבלתי, או שאני אתנתק באמצעות סמים ואלכוהול.

תמר זנדברג: לכמה מהנשים שמגיעות אליכם לזנות אין מציאות של התמכרויות?

<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שנאג'י יכול להגיד, עשינו ספירה לפני כמה שבועות.

<ביאטריס רוזן כץ: יש הרבה פיקוח עלינו, משרד הבריאות עושה פיקוח, משרד הרווחה עושה פיקוח, העירייה עושה פיקוח - - -

<קריאה: את אומרת את זה כי זה טוב.

<קריאה: יש ריבוי גורמים.

<ביאטריס רוזן כץ: וזה בסדר גמור, אבל עשינו ספירה והרוב המוחלט של הנשים שמגיעות לכאן הן נשים שגם משתמשות בסמים.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו פוגשות ברחוב גם הרבה שימוש, שתגידי הן מכורות, לא מכורות, ביום יום במכון את תמיד תראי את הבקבוק של השתייה החריפה והיא תשתה כל הערב.

<ביאטריס רוזן כץ: יכול להיות שבבוקר היא לא תשתה, אבל במהלך המשמרת שלה היא חייבת.

<קריאה: לכן גם קיבלתם רישוי בגלל שזו מסגרת שנחשבת גם מסגרת לטיפול ב - - -

<ביאטריס רוזן כץ: המסגרת הזו, מבחינת המשרד, אנחנו שייכים גם לרשות להתמכרויות וגם לרווחת המשפחה.

<ביאטריס רוזן כץ: נמצאת פה, ואני, מה שאני אסביר, מכיוון המטופלות.

<ביאטריס רוזן כץ: כשאני באה למטופלת ואני אומרת 'אני מבינה אותך' היא מסתכלת עליי ואומרת 'את לא מבינה כלום וגם אם את חולמת את לא תגיעי להבין מה שעובר עליי', ואנחנו עובדות עם מנטוריות.

<ביאטריס רוזן כץ: אני כן רוצה לתת זמן למנטוריות, כי השאלות והתשובות הכי נכונות יש להן.

תמר זנדברג: יש כאן פרוטוקול, הישיבה מוקלטת.

תמר זנדברג: אם מישהי רוצה אפשר שהדברים לא יירשמו בכלל בפרוטוקול ואפשר שהם יירשמו ללא שם, זה לבחירתכם.

<ביאטריס רוזן כץ: יש לנו בערך לכל אחת מכן עשר דקות וביקשתי מא' במיוחד שתגיע, היא הגיעה במיוחד, היא כרגע לא במשמרת, גם לא' יש בקשה מיוחדת מחברי הכנסת.

תמר זנדברג: בבקשה.

<ר': אני ר', אני נקייה מסמים וזנות 15 שנה.

<ר': אתם יודעים שזנות וסמים זה ביחד, אין כזה דבר בעולם, מהחיים שלי, אני אספר עליי, על עצמי, מהחיים שאני באה אני לא יכולה לעמוד בכביש ולא להשתמש בסמים.

<ר': אני לא יכולה לתת את הגוף שלי כל דקה וכל שנייה, זה בלתי אפשרי.

<ר': אני השתמשתי 17 שנה בסמים, נולדתי למשפחה עם אבא אלכוהוליסט, כל החיים - - - חיים קשים.

<ר': אני אספר על פה, חשוב שתדעו על פה.

<ר': אני, תודה לאלוהים, ככה.

<ר': פעם היו מדברים רק על סמים וזה בסדר לדבר, כשאני התנקיתי טיפלו רק בסמים, לא ידעו איך לטפל בי.

<ר': באתי עם פגיעות מיניות, עם זנות מאוד קשה, לא ידעו איך להכיל אותי.

<ביאטריס רוזן כץ: מאיזה גיל הזנות?

<ר': בגיל 15 וחודש ילדתי את הבן שלי, בגיל 15 וחודשיים עמדתי כבר ב - - -

תמר זנדברג: מאיפה את בארץ?

<ר': - - - והחיים התגלגלו והתגלגלו והצורך בסמים כל הזמן גובר וגובר וגובר וגובר, כי אישה שעובדת בזנות - - - כאילו אני היום, גם כשהייתי שמה ושהן חושבות שאני מתה ואני באה אליהן הן בודקות אותי, כאילו 'מה, את לא משתמשת בסמים?

<ר': את לא עובדת בזנות?', כי זנות היא מחלה וסמים זה אותה מחלה.

<ר': זה הולך ביחד.

תמר זנדברג: באיזה סמים השתמשת?

<ר': כל הסמים.

<ר': אני הזרקתי, קוקאין, כל סם שמרדים.

<ר': אני לא אהבתי את ה - - - אני אהבתי להירדם, לא להרגיש כלום.

<ר': נכון שהיום אין לנו בחיפה במקסים, אז בזמנו לפני 15 שנה ניקו אותנו, את כולם, והעבירו אותנו למקום אחר.

<ר': כשאני התנקיתי הייתי נרקומנית גמורה.

<ר': גמורה גמורה גמורה, הייתי צורכת הרבה סמים, לא היה לי כוח לחיות, ביקשתי למות.

<ר': ואלוהים אהב אותי והלכתי לגמילה.

<ביאטריס רוזן כץ: וחשוב לציין, היא הלכה לגמילה ביחידה העירונית בטירת הכרמל.

<ר': כן, בטירת הכרמל, ואלוהים אהב אותי והייתה לי מטפלת שהייתה אישה וקיבלה אותי איך שאני והבינה את המחלה.

<אילנה טרוק: ר', הם איתרו אותך או שאת הלכת אליהם?

<ר': אני עברתי ברחוב יום אחד, המשפחה שלי, כולם מכירים אותה ברווחה, ניגשה אליי אישה, אמרה לי 'ילדה, את רוצה ללכת לגמילה?

<ר': אני כל יום מסתכלת עלייך שאת יוצאת רק בלילה'.

<ר': כבר הייתי עייפה, הבן שלי גדל ואמרתי לה כן.

<ר': רציתי ללכת ממנה, כי הייתי בדרך לסוחר, היא לא עניינה אותי כל כך.

<ר': והאישה הזו לא עזבה אותי, לקחה אותי לרווחה ולא עזבה אותי.

<נאג'י מטאנס: היא הייתה אישה רגילה או בעלת תפקיד מסוים?

<ר': רגילה.

<ביאטריס רוזן כץ: שבעלה היה פה - - -

<נאג'י מטאנס: לא, אנחנו מנסים ללמוד - - -

<ר': כן, היא הייתה אישה מוכה והיא נלחמה על החיים שלה וזהו.

<ר': ותודה לאל, עשיתי הרבה שנים טיפול.

<ר': פחדתי פחד מוות לצאת לרחוב, לא ידעתי אם אני מסוגלת בכלל לדבר.

<ר': אני התנקיתי והראש שלי היה למעלה, לא הייתי מסוגלת להגיד מילה אחת.

<ר': לאט לאט, יום אחרי יום, ולא טיפלו בזנות.

<ר': אישה, אין מציאות כזו שאישה יכולה - - - מה שאני מנסה להעביר לכם, שסמים זה עם זנות.

<ר': אין דבר כזה בעולם שאישה יכולה לתת את הדבר הכי יקר שלה בעולם בשביל כסף ולהרגיש.

<ר': אין מציאות כזאת.

<ר': נשים שעובדות בזנות משתמשות בהרבה הרבה הרבה סמים.

<ר': אין אישה ש - - - כל הזמן מדברים על טיפול של גברים, תמיד הנשים ככה בצד ואין הרבה מסגרות לנשים וכל הזמן זה מעורבב, כי לאישה אין אומץ להגיד 'אני עבדתי בזנות'.

<ר': אין כזה דבר, מה, הסוחר נותן סתם לאישה אם היא לא, סליחה על הביטוי, שימו אנשים עם כיפה וזה, אבל סליחה, אף סוחר לא נותן בחינם כלום, כלום, כלום.

<ר': אז היא זונה של הסוחר, היא זונה של אבא שלה, היא זונה של אח שלה, ששולח אותה להביא סמים כי הוא נרקומן, ואז היא צריכה להביא גם לאבא שלה וגם לעצמה.

<ר': אלה הנשים שאנחנו פוגשים ביום יום.

<ר': ביום יום, ביום יום, ביום יום.

<ר': וכולן מגיעות הנה גמורות מסמים.

<ר': אני לא עוד לא פגשתי, אולי אחת ל-20 נשים, ל-30 נשים, שהיא לא משתמשת בסמים, אבל היא לוקחת כדורים פסיכיאטריים ושותה אלכוהול, כי היא לא מסוגלת להכיל את הכאב הזה.

<אילנה טרוק: תגידי להם כמה שנים את כבר - - -

תמר זנדברג: מה איתך היום?

<ר': אני היום, תודה לאל, נקייה 15 שנה בחודש הבא.

<ר': אני מנהלת אורח חיים נורמלי, יש לי בן מכור שכל החיים רצתי ורצתי ולא ויתרתי כי לא ויתרו עליי, כי האנשים שהביאו אותי, אם זה היה פעם גמילה בגפן, אז המדריכים שם מעולם לא עזבו אותי וליוו אותי הרבה שנים.

<ר': זה מה שאנחנו עושים, לא מוותרים על אף אחד, נרקומנים - - -

<חגי ברוש: יש לך זמן ללמוד?

<ביאטריס רוזן כץ: היא עשתה קורס.

תמר זנדברג: מה את עושה פה?

תמר זנדברג: את עובדת כאן?

<ר': אני עושה תואר ראשון פה, זה הבית שלי.

<חגי ברוש: אבל יש גם בבית ברל חבר'ה כמוך.

תמר זנדברג: אנחנו שומעים את החיים שלה כמו שהם, לא כמו שאנחנו רוצים שהם יהיו.

<חגי ברוש: לא, רק חשוב לי שהיא תדע שזה קיים.

תמר זנדברג: היא נראית לך שיש משהו שהיא לא יודעת?

<ר': הכול בסדר.

<ר': אם הייתי רוצה ללמוד - - -

<אילנה בן ליש: אני רוצה להגיד לך שאני שומעת את ר' בפעם העשירית ואני מכירה אותה אישית ואין פעם שאני לא לומדת ממנה.

<אילנה בן ליש: זאת אומרת, אז אם מדברים על לימודים אז דווקא - - -

תמר זנדברג: בן כמה הבן שלך היום?

<ר': הבן שלי בן 31, תודה לאל, יש לו שני ילדים, אני סבתא לשני ילדים.

<ר': לא יכולתי לבקש מאלוהים יותר ממה שיש לי עכשיו.

תמר זנדברג: ספרי לנו בשתי מילים על העבודה פה.

<ר': אני באה בשמונה וחצי בבוקר, באה לבנות, קבוצת בוקר.

<ר': אני אחראית על הקליטה של הבנות מדירת החירום, מבחוץ, מכל מה שצריך.

<ר': המפגש הראשון הוא הכי חשוב, המפגש הראשון, כשאישה באה אליי בלי כלום ואומרת לי 'כאילו, איך?

<ר': מאיפה אני אתחיל?

<ר': אין לי כלום', ואני מחבקת אותה ומאמינה בה כי אני הצלחתי, אז בטח שהיא יכולה להצליח, אבל בטח ובטח שהיא יכולה להצליח.

<ר': כי בי האמינו.

<ר': אין דבר כזה שאישה תהיה פה ולא תחזור עוד פעם, אפילו שהיא מעדה ונפלה.

<ר': אין כזה דבר שהיא תמעד ואני אסגור לה את ה - - - אישה שהולכת מפה ואונסים אותה ברחוב, אין כזה דבר שבדירת חירום לא יפתחו לה את הדלת ואז אנחנו נעלה ונראה.

<ר': אין כזה דבר.

<ר': אישה שיוצאת מפה, היא הולכת למות ברחוב.

<ר': אין כזה דבר שאישה נגיד, ובאמת תודה לאל, משטרת חיפה, תמיד כשרצינו אותם הם היו פה.

<ביאטריס רוזן כץ: מבחינה זאת, רק שתי מילים אני אוסיף לר'.

<ביאטריס רוזן כץ: אחת, נשים מחלימות דרך קשר.

<ביאטריס רוזן כץ: אולי זה המקור של השוני המאוד גדול מגברים שמגיעים נרקומנים, עם דפוסים עברייניים הרבה פעמים, הם זקוקים גם לגבולות.

<ביאטריס רוזן כץ: נשים הרבה יותר זקוקות לקשר כדי להחלים ולכן אנחנו ניתן עוד הזדמנות ועוד הזדמנות ועוד הזדמנות.

<ביאטריס רוזן כץ: דרך אגב, מה שמאפיין את המקום הזה זה ההזדמנות החוזרת.

<ביאטריס רוזן כץ: גם אם מישהי מועדת, אין לנו מבחנים ואין לה להוכיח שיש לה מוטיבציה, היא חוזרת, נפתח את הדלת ומתחילות עוד פעם מאפס.

<ביאטריס רוזן כץ: נאג'י, מסכן, כבר משגעים אותו, עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פנייה ועוד פנייה ועוד פנייה, ואין, אסור לנו להתייאש.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו באמת בשליחות.

<ביאטריס רוזן כץ: קודם כל אנחנו פה עם תחושה של שליחות ושאנחנו רשת הביטחון האחרונה.

<ביאטריס רוזן כץ: מתחתינו יש את הרחוב והתחושה הזאת מאוד חזקה ולכן לפני שאני אגיד לאישה 'את יוצאת מפה', כי אני יודעת שאם היא יוצאת היא יכולה למות, והמודעות הזאת - - - דרך אגב, להבדיל מהמרכז, אצלנו לפחות אישה אחת נפטרת בשנה.

<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שזה נתון מאוד משמעותי למקומות כאלה.

<ביאטריס רוזן כץ: דבר נוסף שחשוב להגיד, שגם כשאישה מסיימת פה הדלת לא נסגרת, אנחנו נשארות רשת הביטחון שלה לכל החיים.

<ביאטריס רוזן כץ: בינתיים מ-2008.

<ביאטריס רוזן כץ: זאת אומרת אם יש לה מעידה, היא תרים אליי טלפון, או אפילו לפני המעידה.

<ביאטריס רוזן כץ: היא עבדה, לא מסתדרת כרגע, אין לה במה לשלם שכר דירה, פיטרו אותה מהעבודה, היא רגע לפני הנפילה, מרימה טלפון, 'תיקחי את הדברים, תבואי לכאן.

<ביאטריס רוזן כץ: נפתח לך את הדלת, תישארי פה חודשיים, תתארגני, נעזור לך להתארגן, למצוא עוד פעם, להשתלב שוב בעבודה, למצוא דירה והחוצה עוד פעם'.

<ביאטריס רוזן כץ: אין.

<ביאטריס רוזן כץ: התחושה של השליחות ושל המחויבות, אני חושבת שזה משהו שהוא נשאר איתנו ושחשוב שהם יילכו איתנו.

תמר זנדברג: אמרת משהו על המשטרה.

תמר זנדברג: מה המפגש שלכם?

<ר': אני רוצה להגיד משהו.

<ר': אני תמיד כשהייתי צריכה אותם או שבנות נאנסו - - -

תמר זנדברג: במקרים של בעיות - - -

<ר': יש פה ערסים בחוץ, לפעמים מאיימים עלינו, אנחנו מפחדים, נכנסים בפנים, השכנים זורקים עלינו בקבוקים.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו פוגשים את המשטרה - - -

<ר': אני רוצה להגיד משהו לפני שאני יוצאת מפה ומסיימת.

<ר': אתם אנשים, אז תתאמצו, תיתנו לנשים הרבה יותר.

<ר': למה אישה באה מהרחוב, אין לה בית, אין לה כלום, אין לה שיניים.

<ר': היא באה בתת משקל, אפילו היא רוצה רק לאכול, כי ראתה רע ורע, אנחנו רואים את זה - - -

<קריאה: השוקולד למריחה שנגמר פה.

<ר': אני אומרת לכם, נשים, לאישה קשה אם היא עובדת בזנות והיא מסוממת ואז לוקחים לה את הסמים, קשה לה להתחיל ולעשות תהליך.

<ר': גברים, תזכרו את זה, הכי חשוב, לאישה הכי קשה בעולם מול גבר בקהילות, בכל מיני מקומות, כי 'אולי הוא אנס אותי, אולי הוא יעשה לי משהו אחר שאני אגיד עליו'.

<ר': לאישה קשה לדבר ליד גברים.

<ר': זהו.

תמר זנדברג: תודה רבה.

<ביאטריס רוזן כץ: שאלתם על המשטרה, אני רוצה להוסיף מילה אחת על המשטרה.

<ביאטריס רוזן כץ: זה לא משהו שהוא מובן מאליו.

<ביאטריס רוזן כץ: אתם רואים, בכל חדר יש לנו לחצני מצוקה, הם מחוברים למוקד העירוני.

<ביאטריס רוזן כץ: ברגע שיש פה משהו תוך שלוש דקות יש פה ניידת, גג.

<ביאטריס רוזן כץ: גם המשטרה קרובה אלינו.

<ביאטריס רוזן כץ: אני חייבת להתייחס לאמירה שנאמרה בזמן האחרון, שמענו על חיפה, למה השירותים לא בכרמל.

<ביאטריס רוזן כץ: אני רוצה להגיד לכם שמי שחושב שאני יכולה לנהל כזה בית בכרמל חי בסרט.

<ביאטריס רוזן כץ: אני ביקשתי, ואני מחזיקה במבנה הזה בשיניים, אני רוצה מבנה גם בשכונה לא משהו, בשכונה לא טובה, אבל אני על הציר הראשי, בכניסה מהצ'ק פוסט, כל אישה שעולה על מונית שירות מעכו יודעת לרדת פה.

<ביאטריס רוזן כץ: אני אשב בכרמל, מי ימצא אותי?

<ביאטריס רוזן כץ: זה כל כך הזוי.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו חייבות להיות על צירים ראשיים ומקומות מרכזיים כדי להנגיש את השירות, שיהיה ברור לכולם.

<ביאטריס רוזן כץ: המשטרה.

<ביאטריס רוזן כץ: המשטרה מלווה אותנו לאורך כל הדרך.

<ביאטריס רוזן כץ: אם זה למשל שאנחנו מנסים היום לבנות נוהל, שכשעושים פשיטה על בית בושת אני רוצה שיזמינו אותי מיד, שאני אגיע למשטרה ואני אוכל לפגוש את האישה.

<ביאטריס רוזן כץ: כשהם פוגשים אישה הם ירימו טלפון ויביאו אותה לכאן אם אין להם מה לעשות.

<ביאטריס רוזן כץ: הם יודעים שהמקום הזה משרת גם אותם והם גם אותנו.

תמר זנדברג: תומר, יש לך מספרים או יש לכם הערכה כמה בתי בושת קיימים כאן באזור חיפה וכמה פשיטות אתם עושים ב - - -

<תומר קסלסי: בתי בושת מבחינתנו זה גם דירה שמשכירים אותה.

תמר זנדברג: כן, ודאי.

<תומר קסלסי: זה המון.

<תומר קסלסי: אין לי נתון - - -

תמר זנדברג: מה, מאות, אלפים?

תמר זנדברג: מה זה המון?

<תומר קסלסי: זה עשרות בתי בושת.

יהודה גליק: כל דירה זה עשר נשים, חמש נשים, אישה אחת?

<תומר קסלסי: לא, זה נתון מאוד משתנה.

תמר זנדברג: וכמה פשיטות וסגירות אתם עושים בשנה?

<תומר קסלסי: המון.

<תומר קסלסי: אני יכול להגיד לך המון.

תמר זנדברג: ויש כתבי אישום?

<תומר קסלסי: כמובן לא לגבי הבנות.

תמר זנדברג: לא לגבי הבנות.

תמר זנדברג: אני רגע פותחת סוגריים, אני לא יודעת אם בקדנציה הזאת בוועדה אתם נתקלים בזה, חבר הכנסת גליק, אבל אחת הבעיות, לפחות באזור המרכז, זה שמאז שהסחר בנשים והזנות הפכה בעצם להיות ישראלית אז הפשיטות, ובמיוחד הגשת כתבי אישום, יש צוואר בקבוק.

תמר זנדברג: מצד אחד זו תופעה מאוד רחבה ומצד שני אין הפנמה של - - -

<תומר קסלסי: כמות כתבי האישום, אני יכול להגיד לך שהם מאוד נמוכים.

תמר זנדברג: גם פה בחיפה?

<תומר קסלסי: יחסית לעבירות פליליות אחרות.

<קריאה: כי קשה להאשים, קשה להוכיח?

<תומר קסלסי: זה עניין של ראיות - - -

תמר זנדברג: זה עניין של סדר עדיפויות.

<תומר קסלסי: לא, זה הרבה משתנים.

<ביאטריס רוזן כץ: אני יכולה להגיד לך שהמדיניות במשטרת חיפה ובזבולון - - -

תמר זנדברג: כן, אבל למשטרה יש מודיעין, זה לא רק פשיטות.

תמר זנדברג: יש מודיעין, אפשר להפעיל - - -

<קריאה: המשטרה יודעת על כל המקומות.

<תומר קסלסי: אנחנו מפעילים מודיעין בשביל להגיע לדירות האלה.

תמר זנדברג: אחת הבעיות בתל אביב, מה שהם אומרים לנו תמיד, זה שאחת הנשים לוקחת על עצמה כביכול את הבעלות ואז לא רוצים לעצור את האישה.

תמר זנדברג: אבל אני אומרת, זה לא תירוץ, יש מודיעין - - -

<תומר קסלסי: המטרה שלנו זה כן להגיע למפעיל המקום.

תמר זנדברג: אפשר באמצעים מודיעיניים להגיע למי שמאחורי זה.

תמר זנדברג: זו שאלה של רצון.

<איתן גורני: בתור איש מודיעין, ההבדל בין מודיעין לבין ראיה הוא לפעמים כל העולם.

תמר זנדברג: יכול להיות, אבל זו לא סיבה ל - - -

<איתן גורני: תאמיני לי שהמשטרה יודעת הכול, בחלק היא לא רוצה לטפל - - -

יהודה גליק: דרך אגב, אנחנו מקווים לקדם את חוק הפללת הלקוח ו - - -

תמר זנדברג: שכולל סל שיקום בתוכו.

יהודה גליק: אנחנו מאוד מאוד מקווים לקדם את הפללת הלקוח במושב הבא.

<ביאטריס רוזן כץ: אני רוצה להגיד דבר אחד, העבודה היא לא רק של המשטרה.

<ביאטריס רוזן כץ: אם אנחנו לא נבין שהעבודה היא של כולנו, כי כשאני יושבת ואני אגיד לך משהו שהוא לא יגיד את זה, כי הוא יבוא ויגיד לי 'נכון שאת יודעת כתובות?

<ביאטריס רוזן כץ: את מעבירה לי כלום', למה?

<ביאטריס רוזן כץ: כי אני נאמנה למטופלות שלי.

<ביאטריס רוזן כץ: פה בשיח הזה, דרך אגב - - -

יהודה גליק: אבל למה הוא צריך את הכתובות של אנשים?

<ביאטריס רוזן כץ: של הדירות.

<ביאטריס רוזן כץ: אני אגיד לך משהו, יושב התובע המשטרתי, יחד עם התובע העירוני והגורמים הטיפוליים, ואנחנו דנים תכל'ס מה עם המקום הזה, למה אי אפשר לסגור, מה אני יכולה לעשות, האם יש רישוי עסק, איך קורה שהוא - - - האם העירייה יכולה להוציא צו לסגור.

<ביאטריס רוזן כץ: זו עבודה של כולנו ופה כל אחד צריך להתחייב.

<ביאטריס רוזן כץ: זה לא רק הם, זה כולנו.

תמר זנדברג: מכיוון שנשארה לנו רבע שעה, זמננו הולך ומתקצר, אז נשמע את א'.

<ביאטריס רוזן כץ: א' התחילה לעבוד אצלנו במסגרת אותו קורס שעשינו עם הרשות למלחמה בסמים, עם דפנה.

<ביאטריס רוזן כץ: עשינו קורס ובמסגרת השותפות אני הסכמתי להדריך אחת מהקבוצות ושם הכרתי את א', שהגיעה כתלמידה לקורס.

<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שאם קודם אמרנו שזו עבודה של כולנו, זו באמת עבודה של כולנו.

<א': שלום, קוראים לי א'.

<א': אני נקייה עשר שנים פלוס.

<א': אני היום בת 38, הביאו אותי לארץ כקטינה, בגיל 17, נחטפתי בליטא במהלך טיול, אני ילידת רוסיה.

תמר זנדברג: במהלך טיול בליטא?

<א': כן.

<א': נחטפתי שם והעבירו אותי דרך בן גוריון לפה, נסחרתי בתל אביב והגעתי לאילת.

<א': באילת העבידו אותי כשנה כמעט, הייתי בהיריון, העבירו אותי לירושלים, שם זרקו אותי לעוד איזהשהם סוחרים שעשו לי את הלידה המוקדמת, המשיכו להעביד אותי.

<א': כנראה היו להם בעיות עם המשטרה ואיכשהו ויתרו עליי.

<א': אחרי זמן שביקשתי לצאת משם, כבר הכרתי סמים, דרכם הכרתי סמים, לא הגעתי לפה מכורה, לא בהתמכרות ולא בזנות.

<א': הכרתי מה זה קוקאין, מה זה אקסטזי, מה זה מריחואנה.

<א': זה התחיל בסמים די קלים ודרכם הכרתי כבר אנשים שמכורים לסמים יותר קשים והתחלתי להשתמש.

<א': ניצלתי מהאנשים האלה, הייתי כבר לבד, אבל נשארתי כלי שבור אחרי כל מה שקרה לי.

<א': לחזור לארץ לא ראיתי רלוונטי, מאוד היה מבייש אותי כל מה שקרה לי, הייתי כבר משתמשת בסמים, איך אני אספר שאני משתמשת.

<א': הייתי באיזה שהוא לופ כזה של סמים וזנות ונשארתי שם.

<א': מיום ליום ההתמכרות שלי גברה, הייתי מזריקה סמים, סמים קשים, הרואין, קוקאין, שוב חזרתי לזנות, כבר לזנות בכביש, הייתי משתמשת יום יום וצורכת סמים עשר שנים רצוף, 11 שנים.

<א': עברתי תאונה קשה פה בארץ, בדרך לסוחר, מאז אני לא יכולה לטפל ביד, כי אני חסרת מעמד פה בארץ, אין לי מעמד.

<א': יש לי ויזת עובד לשנתיים.

<א': הסיבה שאני לא נותנים, כי אני לא יהודייה והייתי מעורבת בפשע - - -

<קריאה: היא הגיעה דרך סחר לא חוקי לפני הרבה שנים.

יהודה גליק: לפני 20 שנה, היא בת 38, הגיעה ב - - -

תמר זנדברג: ואת לא מוכרת בתור קורבן סחר?

<א': אומרים שיש חוק התיישנות על זה.

<קריאה: את מבינה?

<קריאה: גם על דברים טובים יש חוק התיישנות.

<א': אז תמיד מזכירים לי איפה הייתי, לא רואים איך אני הגעתי ומי אני פה.

<א': נולדה לי פה בת, אני בזוגיות של שבע וחצי שנים.

<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שאולי גם חשוב להדגיש את הנושא, הייתה לך תאונה.

<ביאטריס רוזן כץ: היא הייתה מכורה, היא הייתה בכביש, הגעת לבית חולים.

<א': כן.

<א': הגעתי לבית חולים, שמה טיפלו בי.

<א': הבן אדם שהשתמשתי איתו נתן לי שם של האקסית שלו, של גרושתו והשתמשתי באותם פרטים.

<א': בעצם גם כשעצרו אותי נכנסתי למעצר, הייתי במעצר, ישבתי במקום 26 חודש שנה וחצי, אז שילמתי על המעשים שלי שעשיתי פה, בנוסף לתיק - - -

<ביאטריס רוזן כץ: קיבלת טיפול רפואי עד הסוף?

<א': לא.

<א': יצאתי החוצה, אמרו לי, 'תצאי עכשיו, סיימנו, עשינו ניתוח, אבל תמשיכי להיות איתנו בקשר דרך קופת חולים' ואין לי קופת חולים ואין לי כלום והמצב החמיר והגעתי כמעט לכריתת יד.

<א': גם היום אני במצב של כריתת יד.

תמר זנדברג: היום אין לך מעמד בכלל, או שאת תושבת ארעית?

<א': לא, אין לי, יש לי ב'2.

<אהרון שבי: אשרת אישור עבודה.

<א': באוגוסט אני מגישה עוד - - -

<ביאטריס רוזן כץ: כבת זוג.

תמר זנדברג: יש לך בן זוג ישראלי?

<ביאטריס רוזן כץ: כן, יש לי בת ממנו, היא בת שש, סיימה כיתה א' בהצטיינות.

<ביאטריס רוזן כץ: אני עובדת פה - - -

תמר זנדברג: טוב, אז קודם כל כבר, בסוף הישיבה, בת שבע, אנחנו ניקח את הפרטים של א'.

<ביאטריס רוזן כץ: יש לי פה בשבילך מוכן.

תמר זנדברג: אז אנחנו נפנה, חבר הכנסת יהודה גליק ואני נפנה לשר הפנים - - - לא, באמת, לכל כלל יש גם חריגים ויש ועדת חריגים.

תמר זנדברג: זה מקרה הומניטרי באמת ממדרגה ראשונה.

<א': אני הגשתי בקשה לוועדת חריגים ואמרו 'יש לך בן זוג, לכי תגישי בקשה של ידועים בציבור', הם לא החזירו לי תשובה אחרי שנתיים שחיכיתי.

תמר זנדברג: אנחנו נפנה לשר הפנים בשמך, אנחנו נספר לו על הנסיבות שבהן הכרנו אותך ושמענו את הסיפור.

תמר זנדברג: באמת, אני חושבת, שקשה מאוד שזה לא ייקח ללב, מקרה מאוד מאוד ייחודי.

יהודה גליק: כרגע את מקבלת טיפול רפואי רצוף?

<א': לא, אין לי קופת חולים.

יהודה גליק: כרגע אין לך שום טיפול רפואי?

<א': אני עובדת, אבל אין לי - - -

<ביאטריס רוזן כץ: אני רק רוצה להדגיש.

<ביאטריס רוזן כץ: אחרי שהיא נעצרה היא הגיעה לשירות בתי הסוהר, בעצם את התנקית בשירות בתי הסוהר.

<א': כן, אני יצאתי משם כבר נקייה, הובהלתי למבט נשי - - -

<קריאה: מבט נשי זה איפה שהיינו.

<א': המקום היחיד שהסכים לקבל אותי בארץ.

<א': שיקום האסיר לא הסכים לקבל אותי, היה בן אדם שעבד מטעם משרד הפנים ושירות בתי הסוהר, ככה הוא הכיר אותי והוא סידר לי בעצם - - -

<ביאטריס רוזן כץ: אני חושבת שאחד מהדברים שמאפיין את החריגים, שמשרד הרווחה הסכים לתת הועדות.

<קריאה: כן, יש מספר זהות משרדי.

<ביאטריס רוזן כץ: מישהו שאין לו אזרחות.

<ביאטריס רוזן כץ: זה לא משהו שהוא ברור מאליו.

<ביאטריס רוזן כץ: היא סיימה את מבט נשי בלי שיש לה זכויות ובלי מעמד.

יהודה גליק: ההורים שלך יודעים איפה את?

<א': מתו לי כולם במשפחה.

<א': הייתי בטיפול.

<א': היה לי אבא, אמא התגרשה ממנו ואני לא בקשר איתו מגיל ארבע, אני לא יודעת מה איתו.

<א': הייתה סבתא, אחותי הגדולה ואמא.

<א': שלושתן מתו בשנה אחת, קיבלתי בשורה כשהייתי בטיפול.

<א': נשארה לי שם אחיינית שפעם אחרונה ראיתי אותה בגיל שש, כמו הבת שלי היום.

<א': אנחנו חידשנו את הקשר, אני בקשר איתה.

<א': מרגש, אבל גם - - -

<ביאטריס רוזן כץ: הצלחת ללמוד את הקורס?

<א': אני סיימתי קורס ב - - -, אני מקבלת תעודה בנובמבר.

<א': אני סיימתי קורס של נוער בסיכון.

<קריאה: בהצטיינות.

<קריאה: למדנו ביחד, אז אני יודעת שבהצטיינות.

<א': אני שוקלת ללמוד תואר ראשון בעבודה סוציאלית, אבל זה ככה - - -

תמר זנדברג: קודם כל דרך הוועדה אנחנו נפנה לשר ותיכף נקבל פרטים בנושא הטיפול הרפואי.

תמר זנדברג: כמו שחבר הכנסת גליק אומר, נושא אחד זה המעמד והנושא השני זה טיפול רפואי.

תמר זנדברג: בסוף גם מי שאין לו מעמד, כולנו בני אדם, לפני שאנחנו כל דבר אחר, ובני אדם זה קודם כל שלמות הגוף והבריאות.

תמר זנדברג: זו בת שבע, מנהלת הוועדה, היא תיקח ממך, אמרת שיש מכתב, ניקח את המכתב ואם צריך עוד - - -

יהודה גליק: הגורמים המקומיים פה בחיפה לא מקדמים את כל הטיפול בנושא הבריאות?

<קריאה: קידמו עד כמה שיכלו.

<א': אין להם, זה הכול במשרד הפנים.

<ביאטריס רוזן כץ: אני אפילו רוצה לציין, אתה יודע, אני פטריוטית מהצפון, אני רוצה להגיד שיש מדינת תל אביב עם כל השירותים במדינת תל אביב ויש את ה - - -

יהודה גליק: אבל לא שלחתם מכתבים עד היום?

<ביאטריס רוזן כץ: ברור ששלחנו.

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו בקשר עם משרד הפנים, אנחנו נסענו לכנס של משרד הפנים ונתנו הרצאה חינם בכנס של משרד הפנים, בתקווה, וניסינו ל - - -

<קריאה: הבעיה לא קשורה להיבט גיאוגרפי.

<קריאה: בעיקרו של דבר זה אנשים ספציפיים שיש את הבעיה הזאת - - -

<קריאה: אבל חוץ ממנה יש עוד בשירות הרווחה.

<קריאה: הסיפור הזה של בלי מעמד הוא לא פתור, כי בלי מעמד לא מגרשים.

<קריאה: נגיד שיגרשו, הם לא מגרשים ומשאירים - - -

<קריאה: רק עכשיו הייתה לי פנייה של מכורה לאלכוהול מחיפה, בלי מעמד, אנחנו עושים מספר זהות משרדי, אז היא מקבלת טיפול ברווחה, אבל לא טיפול בריאותי.

<קריאה: יש אמנת האג, שלושה ילדים מסודרים במסגרות של בריאות הנפש והאישה ללא מעמד.

יהודה גליק: ההוא שחטף אותך, מישהו טיפל בו או שהוא ממשיך לחטוף עוד עשרות כמוך?

<א': זה מישהו מליטא.

<א': אני שמעתי על הרבה פרשות ששם - - -

יהודה גליק: יש משטרה בינלאומית ש - - -

תמר זנדברג: נושא הסחר, באמת כמו שאמרה ביאטריס, הוא היה מאוד מאוד דומיננטי במשך 20 שנה, הוא התחיל בשנות ה-90' - - -

<קריאה: האמריקאים לחצו, חל שיפור.

תמר זנדברג: חל שיפור, באמת א', אני קוראת לזה ניצולה, את ממש ניצולה מגורל, אולי אחד הקשים שיש ברחבי העולם באופן גלובלי.

תמר זנדברג: היום, בישראל לפחות, הוא מאוד מאוד ירד והוא כמעט ולא, בטח לא בהיקפים האלה, אבל קודם כל כל אדם וכל אישה זה כמובן עולם ומלואו וזה חיים שלמים, ודבר שני, כמו ששמענו קודם, זה לא אומר שבעיית הזנות והסמים, היא פחות גלובלית, אבל היא הפכה להיות מקומית וישראלית, היא פה בדירות ובמקומות האלה.

תמר זנדברג: זה שני צדדים של הגורל הקשה הזה.

תמר זנדברג: אנחנו באמת ננסה לסייע לך באופן אישי.

תמר זנדברג: הנושא של מעמד, אני יודעת, הוא מאוד סבוך, הוא בעייתי, אנחנו מטפלים בו בכל מיני - - - אפילו לא יודעת, יכול להיות שלחבר כנסת גליק ולי יש השקפות שונות בהקשר ה - - -

יהודה גליק: לא, על יתר הדברים שאנחנו לא מסכימים - - -

תמר זנדברג: אבל ברמה האישית קשה לעמוד מנגד ולכן אנחנו - - -

<א': פשוט אני פה בארץ כבר יותר ממה שהייתי ברוסיה, אני פה 21 שנה, שם גדלתי עד גיל 17.

<א': כאילו זה כבר לא המדינה, גם אם אני אסע לשם אין לי שם מי לחפש ומה לחפש.

<א': אני יותר זרה שם ממה שאני פה.

<ביאטריס רוזן כץ: אני רואה את א', אני רואה את שתי הידיים שלה פצועות, אחת מהסמים ואחת מהתאונה, ולראות איך את מצליחה לתפקד ולעבוד כאן ולתת את הנשמה שלך, לעזור לנשים אחרות ולהציל אותן, זה מדהים.

<ביאטריס רוזן כץ: החיים בסוף סוגרים מעגל.

<ביאטריס רוזן כץ: שאלתם את ר', אותה אישה שתפסה אותה ברחוב אמרה לה 'ילדה, את רוצה עזרה?' בסוף כל השנים האלה הביאו אותה לעבוד אצלנו.

<ביאטריס רוזן כץ: היא מדריכה אצלנו גם.

<א': אני רציתי להגיד, הרבה מפחדים במשטרה, במיוחד בחברה שלי שהייתי בזנות ובסמים, אבל אני אומרת שבמקרה שלי בית הסוהר הציל לי את החיים.

<א': אני הייתי במצב אנוש, כשעצרו אותי אני הייתי בחום 42, עם דלקת של היד, רצו לחתוך לי את היד, ורק בעזרת בית הסוהר ניצלתי ושם נתנו לי הזדמנות להיות נקייה, בפעם הראשונה שהמוח שלי קצת התבהר ואני הבנתי כמה נמוך אני נפלתי ומה עושים מפה.

<א': שם היה לי משבר עם משהו אחר, אני לא חוזרת לשם, אני לא רוצה להיות שם, זה לא שלי.

<א': אני בכוונה הדגשתי שאני לא באתי מכורה, לא באתי מהזנות, לא באתי מהרקע הזה, זה היה רחוק ממני, זה גורל, הייתי שם, אבל אני חייבת לצאת משם ושם קיבלתי הזדמנות.

<א': עברתי שם טיפולית וכבר השתחררתי שנה נקייה.

תמר זנדברג: המון תודה, א'.

תמר זנדברג: באמת תודה שחלקת איתנו.

תמר זנדברג: תודה, ביאטריס, על שני הסיפורים ושתי הדמויות המיוחדות האלה.

תמר זנדברג: נעשה סיור בדרך, נלך לידך יחד עם הפרוטוקול ונעשה את דרכנו.

תמר זנדברג: (בסיור)

<ביאטריס רוזן כץ: יש לנו שישה חדרים כאלה.

<ביאטריס רוזן כץ: שוב, על אותו פרינציפ.

<ביאטריס רוזן כץ: שאלתם מה התפוסה.

<ביאטריס רוזן כץ: שוב, מבחינת משרד הרווחה, הוא לא שומע, יש לנו מקום לעשר נשים, שוב, גם אם יהיו 13 ותתקשר ה-14 שהייתה מטופלת שלנו ותגיד 'תקשיבי, אני עוד רגע נופלת' אנחנו נפתח לה את הדלת ונשלם את המחיר שנשלם.

<ביאטריס רוזן כץ: המחויבות הראשונית שלנו היא כלפי הלקוחות.

<ביאטריס רוזן כץ: אם למעלה העניין היה להציל חיים, פה הן לומדות מה זה לחיות במשפחה.

<ביאטריס רוזן כץ: אני אגיד לכם משפט אחד שתבינו מה זה יום ומה זה לילה, מה זה לקום בבוקר, זה הדברים הכי פשוטים.

<ביאטריס רוזן כץ: אני אומרת, הן צריכות ללמוד שלנהל משא ומתן ולוותר זו לא חולשה, כי העולם בחוץ זה של שולט ונשלט וכשהן מגיעות לכאן הן יילכו מכות על איזה תחנה יראו בטלוויזיה, כי אין משהו אחר, זה מה שהן יודעות.

<ביאטריס רוזן כץ: פה הן צריכות ללמוד שצריך לדבר.

<ביאטריס רוזן כץ: כפי שאתן רואות, אני חייבת להגיד, המצרכים הכי נצרכים פה ב'אופק נשי' זה שמן לטיגון ואקונומיקה לניקיון.

<ביאטריס רוזן כץ: אלה כמויות שהולכות פה.

<ביאטריס רוזן כץ: הניקיון הופך להיות מאוד משמעותי, זה משהו שהן חייבות, כל הזמן הן מנקות ומנקות ושומרות גם על הגוף וגם על הבית.

<קריאה: אתה רוצה לסדר את הראש שלך אתה מנקה את הבית.

<ביאטריס רוזן כץ: בדיוק.

<ביאטריס רוזן כץ: פה הן לומדות לחיות בבית, במשפחה, ביום יום, בחלוקת תפקידים.

<ביאטריס רוזן כץ: כשמישהי מכינה אוכל הן לא יגידו 'איזה זבל של אוכל, מה את מכינה?

<ביאטריס רוזן כץ: ' אלא גם ללמוד להגיד מילה טובה גם - - - הדברים שאתה מחנך את הילד שלך מגיל אפס ופה הן מתחילות ללמוד את זה בגיל 30.

<ביאטריס רוזן כץ: דרך אגב, פה הן חוות משהו.

<ביאטריס רוזן כץ: שוב, משרד הרווחה פה, לא כדאי שישמעו את זה, אבל הן פה לומדות מה זה שפע.

<ביאטריס רוזן כץ: כל יום יש ארוחה בשרית, מקבלות פה - - - לא זורקים חמאה על התקרה, אבל הן יודעות מה זה ארוחה מזינה יום יום, כמה שהן צריכות, תמיד יהיה חשמל ומזגן.

<ביאטריס רוזן כץ: הדברים שהן לא חוו.

<ביאטריס רוזן כץ: הצורך הוא ענק.

<יעל וייס: זה גם הדרישות של משרד הרווחה.

<ביאטריס רוזן כץ: ברור.

<ביאטריס רוזן כץ: אוהו, איזה דרישות יש למשרד הרווחה.

תמר זנדברג: אנחנו נכתוב לשר.

<ביאטריס רוזן כץ: במסגרת הרוח הצפונית התחיל, זה התחיל בתל אביב, כל חודשיים ביאטריס מתקשרת, 'מתי מגיעים לחיפה?

<ביאטריס רוזן כץ: וזה לא יפה, למה מתל אביב לתל אביב', בסוף השנה זה קרה.

<ביאטריס רוזן כץ: השנה פתחנו סדנת - - - חן, אולי תציגי את במילה?

<ביאטריס רוזן כץ: חן היא רכזת התעסוקה שלנו.

<ביאטריס רוזן כץ: דרך אגב, בשונה מתל אביב הסכמנו שזה יהיה עוד יותר מובנה ואז אין מקרים שנשים הולכות לאיבוד בדרך, נשים מפה לא צורכות ונשים שלהם לא צורכות את השירות שלנו, אנחנו עושות את זה בשיתוף פעולה.

תמר זנדברג: חבר הכנסת גליק איתנו.

תמר זנדברג: אתה מכיר, אתה יודע מה זה הופכות את היוצרות?

יהודה גליק: כן, הייתי בדירה בתל אביב לפני שבוע.

תמר זנדברג: אז זה הגיע גם לפה השנה.

תמר זנדברג: חדש.

יהודה גליק: הזמנו שמלות לחברות הכנסת לפתיחת המושב ממעצבות אופנה של תל אביב.

<קריאה: השחקניות של הבימה כבר קיבלו.

<חן: אז הסטודיו הזה הוא שיתוף פעולה שלנו עם 'הופכות את היוצרות'.

<חן: יש פה נשים שלנו, בוגרות שלנו ונשים מהשטח שבאות.

<חן: המטרה היא ליצור איזה שהיא הכשרה מקצועית, לתת איזה שהיא דרך לצאת מהזנות ולקבל משהו מקצועי שאפשר לעבוד בו.

<חן: יש הרבה מאוד צורך בתופרות ומעצבות ויש לנו פה נשים שלא עבדו מעולם ואחרי השנה הזאת צמחו למקום שעכשיו הן עובדות בעבודה מסודרת, יש להן חלון תעסוקתי והן מישהי, הן רואות את עצמן כאיזה שהוא משהו אחר, שלא חייבות את הרחוב.

<חן: זה שיתוף פעולה מקסים.

<ביאטריס רוזן כץ: שיתוף פעולה זה אנחנו נותנות את המבנה, מביאות את כל החומרים - - -

יהודה גליק: מביאות את המבנה ואת הנשים.

<ביאטריס רוזן כץ: בדיוק, את הנשים ואת הליווי.

<חן: אנחנו עושות ליווי תעסוקתי וליווי של עובדות סוציאליות, הן מביאות את ה - - -

<ביאטריס רוזן כץ: הן מביאות את מדריכות התפירה ואת ה - - -

תמר זנדברג: נהדר, כל הכבוד.

תמר זנדברג: (סיכום הסיור)

תמר זנדברג: אני רוצה בשם הוועדה מאוד מאוד להודות לך ולצוות, לר', לא' ולחן ולכל הצוות ולנשים שפגשנו כאן.

תמר זנדברג: אני חושבת שזה באמת היה אחד הימים המרגשים שאני זוכרת בוועדה באופן כללי, על כל התחנות שהיינו פה ביום הזה.

תמר זנדברג: ראינו כמה עבודה שלפעמים נעשית אי שם במשרדים בירושלים, יש לה בסוף הדרך חיים של בן אדם, של אישה, שנוגע בכל כך הרבה מעגלים מסביב וזה גרם לנו באמת למוטיבציה גדולה יותר ממה שהייתה לנו קודם לדעת בשביל מה ובשביל מי אנחנו עובדים.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה גם לקראת, אנחנו מתקרבים לדיוני תקציב שיהיו בכנסת וספציפית משרד הרווחה.

תמר זנדברג: אני רוצה לשוב ולהודות למשרד הרווחה ולך, שבי, ולכל הצוות, על האירוח ועל הארגון של היום הזה.

תמר זנדברג: זה ליבת העיסוק שלנו, אבל עדיין תמיד חשוב לבוא ולראות את הדברים.

תמר זנדברג: אמרתי את זה קודם, אבל אני אגיד את זה גם עכשיו כסיכום.

תמר זנדברג: משימה משמעותית מאוד שלקחנו על עצמנו בדיוני התקציב האלה זה לייסד, לא אגיד להוסיף, אלא לייסד תקציב משמעותי לנושא רצף ההתמכרות הנשי, הייעודי, כמשהו שבאמת הוא כרגע באיזה שהיא התקבצות מאוד חשובה, באיזה שהוא צומת, שהרבה דברים, גם הצורך כבר ברור לנו, התכניות תוכננו, יש לנו את המודלים הראשוניים, אותך ואת המסגרות האחרות שהן מעין סנוניות ראשונות כאלה שמראות לנו מה גודל הצורך העצום שבא מהנשים ועד כמה מענה יכול להיות משמעותי.

תמר זנדברג: לכן באמת תודה לכם, מאוד מאוד חשוב לנו היום הזה.

יהודה גליק: אני מצטרף לתודות ואת יכולה גם להתנצל בשם שנינו, אני ראיתי שנורא הבכנו אותן, חלק מהן שהיו שם - - -

<ביאטריס רוזן כץ: אנחנו הודענו לפני שעליתם.

יהודה גליק: כן, הבטחתם להן ביטחון ופתאום הבאתם להן פה איזה חבורה שחודרת להם לפרטיות.

יהודה גליק: אני בכל אופן הייתי מאוד מאוד נבוך ותמסרי את התנצלותנו.

יהודה גליק: אני שוב חוזר על הדברים שמבחינתי, קודם כל ברמה האישית, אני מודה לאלוהים, אמנם ר' וא' היו באמת מקרי קצה, אבל הנשים שפגשנו היום יכולה להיות כל אחת מכל מקום, באמת להודות לה' שנחסך מאיתנו הגורל הזה והמחויבות שלנו היא לדאוג לאחרים.

יהודה גליק: אני אומר אלף פעמים, הדגש שלי הוא על נושא המניעה, כי אם היה מישהו שהיה שם את האצבע ברגע הנכון כל אחת מאלה שפה, היה אפשר לחסוך המון כאב, המון עוגמת נפש והמון תקציבים.

יהודה גליק: אז מה שרק אפשר לעסוק בנושא של המניעה, במיוחד בקבוצת הסיכון, פגשתי פה מישהי שהיא כבר דור שלישי, היא מדברת על הבן שלה ומישהו חייב להביא את המספריים ולחתוך את החוט הזה, כי זה לא גורל, זה לא חייב להימשך ככה.

יהודה גליק: להיכנס לתוך המקומות שיש סיכון, כי כואב הלב שנראה את הילדים ואת הנכדים ואת הנינים שלהם ממשיכים את אותה שרשרת.

יהודה גליק: וחוץ מזה, יישר כוח לכל מי שנמצא פה.

יהודה גליק: אנחנו בכנסת מדברים, דוחפים, ואתם בעבודה הסיזיפית היומיומית, כל המשרדים, כולל המשטרה, כולל כל אחת מהעמותות וכל אחד ממשרדי הממשלה.

יהודה גליק: יישר כוח, אתם בלי הזרקורים עושים את העבודה הזאת ביום יום, אולי לא תמיד מקבלים את הפרגון, אז קבלו מנת פרגון לתקופה ארוכה בשמנו ובשם כל הוועדה.

<אילנה טרוק: אני רוצה להגיד משפט לשניכם.

<אילנה טרוק: אמרתי קודם לתמר כשירדנו, אנחנו גדלנו עם חברי כנסת אחרים, עם כאלה שחיכינו להם עם כיבודים ועם דגלים מתנפנפים, ישבנו במזגנים ובמקום של מצגות ודגלים ובזה זה התחיל והסתיים.

<אילנה טרוק: צריך להגיד גם לכם תודה.

<אילנה טרוק: להגיד לכם תודה שאתם בוחרים לכתת רגליים, ללכת ממקום למקום.

<אילנה טרוק: במקום שבו אני נמצאת, אני בסך הכול שלושה-ארבעה חודשים בתפקיד הזה, אני למדתי דרככם את המערכת שלי גם, אבל מעבר לזה כולנו פה, כל פעם, אני בטוחה, כמו שאילנה אמרה, היא שומעת את ר' בפעם הרביעית או העשירית וכל פעם היא לומדת עוד משהו.

<אילנה טרוק: להגיד לכם תודה, תודה שבחרתם להיות כאלה, להיות מין דור חדש, כי אתם מחזירים, עכשיו אני חוזרת לנקודת המוצא שלי מהחינוך, אתם מחזירים את האמון גם לילדים שרואים שחברי הכנסת היום עובדים, שיעור אזרחות אולי יהפוך עוד פעם משמעותי ואמיתי.

<אילנה טרוק: ואני, במקום שלי, אם מותר לי, אני קצת יותר מבוגרת מכם, אז מותר לי, אני גאה בכם.

<אילנה טרוק: גאה בכם ומודה לכם.

תמר זנדברג: תודה רבה, באמת תודה.

תמר זנדברג: ובנימה באמת אופטימית וחשובה זאת - - -

<אהרון שבי: רק להגיד, אל"ף, תודה לחיפה, אילנה ובכלל וגם לצוות שלנו בבוקר.

<אהרון שבי: אנחנו נמצאים בצומת טוב, זו הזדמנות, אני מקווה, לאור מה שמתפתח, לתת מקום אחר לנשים על רצף ההתמכרות.

<אהרון שבי: ראינו לאורך כל היום מגוון של נשים במקומות שונים ובהתמודדויות שונות ואני מאמין שהסך הכול בפרק זמן קצר יאפשר למשרדים השונים לתת איזה שהוא פוש נכון יותר ומותאם יותר לאוכלוסייה הזאת.

<אהרון שבי: ובאמת הצוותים המקצועיים, כמו תמיד, המון תודה על העשייה והמשך יבוא.

תמר זנדברג: תודה רבה, תודה לכולם, הישיבה נעולה.