הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 86, 2016-06-06 10:30

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום 6 ביוני 2016, ואנחנו נעסוק היום ברצח נשים.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת רצח נשים, למרות שמה שגרם לי לזמן את הפגישה הזו זה הרצח המתועב, הרצח הקשה, שכולנו חווינו – רצח אנסטסיה רוסנוב, ואני מקווה שאני מבטאת את השם נכון.

עאידה תומא סלימאן: המטרה של הישיבה היום היא יותר - - -

<קריאה: שלה ושל בן זוגה.

<קריאה: כי נהרג גם גבר.

<קריאה: זה רצח כפול.

עאידה תומא סלימאן: מה שגרם לי לזמן את הפגישה הזו זה רצח אנסטסיה.

עאידה תומא סלימאן: במה שקרה אחר כך, לצערי הרב, אנחנו לא נעסוק.

עאידה תומא סלימאן: יש פה הרבה לקחים לא רק לוועדה הזו, אלא שמשטרת ישראל צריכה ללמוד, אבל אנחנו נתמקד היום בנושא הזה והמטרה שלנו היא לא להתמקד יותר מדי בפרטי הפרטים של המקרה עצמו.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה עדיין בחקירה ועדיין המשטרה אולי לא רוצה להתייחס בפרטי פרטים, אבל כל הפרטים שהיו מסביב למקרה הרצח, לפשע הזה, קוממו את כולנו.

עאידה תומא סלימאן: הרגשת אוזלת היד הזו, שאישה נמצאת בסכנה כל כך גדולה, פונה בעצם ומבקשת סיוע ועזרה ובכל זאת נרצחת בצורה הזו.

עאידה תומא סלימאן: מגיעה למקלט, יוצאת מהמקלט.

עאידה תומא סלימאן: מטרת הדיון הזה היא להעלות שאלות כמו מה גורם לאישה, שיודעת שהיא בסכנה ויודעת שהיא בסכנה מאד גדולה, בכל זאת להחליט לקום ולצאת מהמקלט.

עאידה תומא סלימאן: מה גורם למשטרה שמבינה טוב מאד שהאישה נמצאת בסכנה כל כך גדולה, ויודעת שהכתובת על הקיר – והמשטרה במקרה הזה ידעה – וזה הדבר הטבעי וזה מה שעשינו עד היום – שאנחנו מפנים ומפנות את הנשים, אם הן בסכנה, גם המשטרה למדה ויודעת להגיד – תלכי למקלט.

עאידה תומא סלימאן: תהי במקלט.

עאידה תומא סלימאן: ולהרבה נשים נכון שהמקלט יכול לספק להן הגנה מסוימת, פיזית, אבל בשבילן זה כמו להגיד להן – אתן סובלות, אתן הקורבן, אבל בכל זאת אתן תשלמו את המחיר ותשבו מאחורי סורג ובריח, והאדם שמסכן את חייכן יסתובב חופשי.

עאידה תומא סלימאן: ורבות מהן מתקוממות על ההחלטה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אולי צריך לחשוב על כלים נוספים.

עאידה תומא סלימאן: אולי הגיע הזמן שאם יודעים שאדם מסכן חיי אישה – שהוא יהיה מאחורי סורג ובריח.

<קריאה: בראבו, בראבו, בדיוק.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, המטרה שלי בהקדמה הזאת הייתה להגיד – בואו נחשוב קצת מחוץ לקופסא.

עאידה תומא סלימאן: אני זימנתי את הישיבה הזו כדי שנחשוב ביחד.

עאידה תומא סלימאן: אולי צריך באמת לחשוב הפעם בצורה אחרת, כי לפעמים, ככל שאנחנו מפתחים כלים ומאמצים ומאמצות אותם ועובדות לפי הכלים האלה – ואתן יודעות, אני אחת הנשים שהשתמשו בכלים האלה ואחת הנשים שהשתתפתי בתהליך פיתוח כלים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל יכול להיות שבאיזה שהוא שלב נרדמנו.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שבאיזה שהוא שלב לא פיתחנו עוד ועוד כלים שיתאימו למצב החדש.

עאידה תומא סלימאן: המטרה של הישיבה הזו היא לא להיכנס למקרה הספציפי יותר מאשר ללמוד ממנו מה אפשר לפתח ואיך אפשר לפתח את הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חסכתי מכולם את כל מה שהרגשתי באותו יום כששמעתי על הרצח, ואני בטוחה שכל מי שנמצא ונמצאת פה – נמצאים בגלל שאיכפת להם ושכאב להם, ואני מקווה שבאמת היום נשמע גם התלבטויות וגם השערות ואולי גם רעיונות, איך אפשר לצאת מזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת את חברת הכנסת רויטל סויד, שהצטרפה לדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: בגלל שגברת רות רזניק רק נכנסה, אני אתן לך לנוח קצת ואני אתן לגברת ג'ולי קייט, מנהלת מקלט, פורום מנהלות מקלטים, לדבר.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<ג'ולי קייט: אני אשמח.

<ג'ולי קייט: תודה רבה.

<ג'ולי קייט: אז אני מנהלת מקלט שמופעל על ידי עמותת יחדיו ואני יכולה להגיד שאני מניסיוני נתקלת הרבה פעמים במקרים שלדעתי, אם אנחנו נוכל לתקן כמה לקונות בתוך התהליך הזה, של הכניסה והיציאה של האישה מהמקלט, אנחנו נוכל להביא לשינוי באמת אמיתי ומשמעותי.

<ג'ולי קייט: ואני קודם כל מדברת על איך האישה נכנסת למקלט.

<ג'ולי קייט: האישה פונה למשטרה, אומרת שהיא בסכנה.

<ג'ולי קייט: מה קורה כשהיא פונה למשטרה?

<ג'ולי קייט: מי פוגש אותה במשטרה?

<ג'ולי קייט: מי בודק מה רמת הסיכון שהאישה נמצאת בה.

<ג'ולי קייט: יש כלי שפיתחו כרגע במשרד הרווחה, פיתחו כלי להערכת רמת הסיכון.

<ג'ולי קייט: האם עובד סוציאלי תורן תמיד פוגש את האישה כדי להעריך באמת את רמת הסיכון שאישה נמצאת בו?

<ג'ולי קייט: האם מישהו מסביר לה מה זה מקלט לנשים בכלל?

<ג'ולי קייט: למה היא נכנסת?

<ג'ולי קייט: למה היא נדרשת שם?

<ג'ולי קייט: מה זה הפתרון הזה?

<ג'ולי קייט: האם אישה בכלל יודעת לתוך מה היא נכנסת?

<ג'ולי קייט: הרבה מאד פעמים המקלט זה מסגרת חיים מורכבת.

<ג'ולי קייט: צריך לחיות בקומונה.

<ג'ולי קייט: לפעמים לוקחים לה את הפלאפון בהתחלה.

<ג'ולי קייט: יש מגבלות מסוימות על הניידות שלה.

<ג'ולי קייט: האישה לא יודעת את זה.

<ג'ולי קייט: היא לא מוכנה לקראת מה היא הולכת ובעצם כשהיא נכנסת לשם היא מקבלת שוק, היא מקבלת הלם.

<ג'ולי קייט: זה יוצר התנגדות.

<ג'ולי קייט: זה דבר ראשון.

רויטל סויד: מה את מציעה – שיסבירו מראש?

<ג'ולי קייט: אני מציעה שהעובד הסוציאלי התורן ש - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא הצעה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאמור להיות.

<ג'ולי קייט: אני מבקשת ואפילו אני אגיד לך יותר מזה, אני דורשת שגם בשתיים בלילה, כשאותו עובד סוציאלי תורן מאד מאד עייף, הוא ירים את עצמו, יגיע למשטרה – זה לא קורה כל יום – זה קורה לא מעט, אבל זה לא קורה כל יום.

<ג'ולי קייט: יגיע.

<ג'ולי קייט: הוא מקבל על זה תשלום.

<ג'ולי קייט: שיגיע למשטרה, יישב, ידבר עם האישה, יפגוש אותה ויעריך בצורה מקצועית את רמת הסיכון שלה ויכין אותה לכניסה למקלט.

<ג'ולי קייט: זה דבר ראשון.

<ג'ולי קייט: דבר שני, האישה יוצאת מהמקלט.

<ג'ולי קייט: היא החליטה על דעת עצמה שהיא לא רוצה.

<ג'ולי קייט: אנחנו, כמקלט, באמת ניתן לה את כל ההסברים ונבהיר לה באיזה מצב היא נמצאת, שיש סכנה לחייה, שאנחנו באמת נעזור לה עד כמה שאפשר להצליח ולהסתדר ולהיות במקלט ובאמת להקל על השהות שלה שם.

<ג'ולי קייט: אבל לפעמים זה עדיין קשה לה והיא עדיין מחליטה ומותר לה לקום וללכת.

<ג'ולי קייט: מה קורה כשהיא קמה והולכת?

<ג'ולי קייט: אנחנו מדווחים והרווחה מטפלת.

<ג'ולי קייט: למי היא מעבירה את זה?

<ג'ולי קייט: איפה תכנית ההגנה?

<ג'ולי קייט: איפה תכנית מוגנות?

<ג'ולי קייט: איפה הקשר בין אותם הגורמים, בין העובד הסוציאלי לבין המשטרה?

<ג'ולי קייט: תשמעו, אני אתן לכם עכשיו דוגמא של מקרה.

<ג'ולי קייט: יש לי אישה שנמצאת במקלט, שהגיעה אלי במצב של דימום תוך מוחי, הייתה בטיפול נמרץ כמה ימים, כתוצאה ממכות מאד מאד קשות.

<ג'ולי קייט: האישה הזאת הגישה תלונה נגד בעלה.

<ג'ולי קייט: אישה אמיצה.

<ג'ולי קייט: לא כולן עושות את זה.

<ג'ולי קייט: הגישה תלונה נגד בעלה.

<ג'ולי קייט: אחרי שהגישה תלונה אמרו לנו הבן אדם נעצר עד תום ההליכים.

<ג'ולי קייט: ישוחרר כנראה ביוני.

<ג'ולי קייט: אנחנו מדברים עם העובדת הסוציאלית, היא אומרת כן, הוא במעצר, הכל בסדר.

<ג'ולי קייט: האישה בינתיים יוצאת, מצאה עבודה, עובדת, מטיילת, מרגישה בנוח, משקמת את חייה.

<ג'ולי קייט: לקראת היציאה שלה מהמקלט, כשהיא מתכננת עכשיו לשכור דירה בקהילה, אנחנו פונים שוב לאותה עובדת סוציאלית, אנחנו מבררים – תגידי מה קורה, הוא משתחרר, לא משתחרר?

<ג'ולי קייט: אומרת לפי מה שאני הבנתי, אני בקשר עם המשטרה, אמרו לי שהוא עדיין עצור.

<ג'ולי קייט: אמרתי את יודעת מה, אני אבדוק עוד פעם.

<ג'ולי קייט: התקשרתי לקצינת נפגעים מהמשטרה שאני בקשר איתה, היא אומרת סליחה, הבחור מינואר מסתובב.

<ג'ולי קייט: אף אחד לא הודיע לנו.

<ג'ולי קייט: האישה הזאת יכלה להירצח אתמול, שלשום, לפני חודשיים ואנחנו לא יודעים מזה.

<ג'ולי קייט: לא אנחנו, לא הם, לא העובד הסוציאלי.

<ג'ולי קייט: של מי האחריות הזאת?

<ג'ולי קייט: איפה הקשר בין הגורמים?

<ג'ולי קייט: לא ברור.

<ג'ולי קייט: ודבר נוסף.

<ג'ולי קייט: הרבה פעמים כשאנחנו מדברים על הכתובת הזאת שיש על הקיר ואנחנו הרבה פעמים באמת יודעים ורואים את הכתובת על הקיר וכולם יודעים וכולם רואים, אז למה אי אפשר באמת להשתמש באמצעים נוספים מעבר למקלט?

<ג'ולי קייט: הישיבה הזאת שאני נכחתי בה לפני כחודש, כשהזמנתם אותי ואני מודה, על כל העניין הזה של האזיק האלקטרוני, שזה עוד איזה שהוא פתרון שיכול לאפשר לדעת או איך שהוא להיות בשליטה על המרחק בין הגבר לאישה.

<ג'ולי קייט: זה פתרון שהוא עובד בכל כך הרבה מדינות.

<ג'ולי קייט: למה אצלנו זה משהו שהוא לא יכול להיות ישים.

<ג'ולי קייט: למה?

<ג'ולי קייט: בגלל שמשרד המשפטים, המשרד לביטחון פנים לא יודעים מי אחראי על - - -

עאידה תומא סלימאן: דווקא מנסים לקדם את החקיקה בנושא הזה ויש לי - - -

<ג'ולי קייט: אני חושבת שזה יכול להציל הרבה נשים.

עאידה תומא סלימאן: כפי שאת יודעת יש לי הצעת חוק בנושא הזה, יש לחברת הכנסת עליזה לביא וכנראה גם עוד מעט נשמע מהמשרד לביטחון פנים.

עאידה תומא סלימאן: הם מתחילים להשתכנע בזה.

עאידה תומא סלימאן: נקווה.

<ג'ולי קייט: אז אני מאד מאד אשמח שאנחנו באמת נוכל להתגבר על חוסר הקשר הזה בין הרשויות ונוכל להיות כולנו איפה שהוא עם איזו שהיא אולי רשות אחת, או איזה שהוא קשר רציף, כדי שבאמת, כשיש מידע במקום אחד, במקום השני צריכים לדעת על זה.

<ג'ולי קייט: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מכל מי שרוצה לדבר, רק לסמן לנו פה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: בוקר טוב.

רויטל סויד: אני לא יודעת אם לומר שאני מברכת על הדיון.

רויטל סויד: אני בוודאי מברכת עליו, אבל לצערי הרב אנחנו מתכנסות כאן שוב בגלל רצח של אישה ושוב עם אותה שאלה שעולה – מה עושים כדי למנוע את הרצח הבא.

רויטל סויד: ואנחנו כל פעם מקיימות את הדיון הזה ולצערי הרב לא יוצאות ממנו עם פתרונות.

רויטל סויד: ואני חושבת שזה חלק מהעניין, כי בסופו של דבר אם יש משהו שאנחנו מבינים אותו, זה שיש אוזלת יד מאד מאד גדולה של המערכת, ובלי לחפש אשמים.

רויטל סויד: לפעמים אין אשמים.

רויטל סויד: גם בלי לחפש אשמים יש אוזלת מאד מאד גדולה.

רויטל סויד: ניקח לדוגמא את המקרה של אנסטסיה, זיכרונה לברכה.

רויטל סויד: אנסטסיה הגיעה לרווחה בראשון לציון.

רויטל סויד: הרווחה פעלה כמו שצריך, הפנתה אותה למעון.

רויטל סויד: הגישו תלונה למשטרה, המשטרה, אני מקווה שניסתה לאתר.

רויטל סויד: אנחנו נשמע אולי ממך יותר מאוחר מה בדיוק היה.

רויטל סויד: אני מקווה שניסתה לאתר.

רויטל סויד: הלכה למעון, המעון קיבל אותה בברכה, אני מכירה את המעון הזה.

רויטל סויד: ביקרתי בו.

רויטל סויד: נמצאות פה גם המנהלות שלו.

רויטל סויד: נמצאת פה גם רות רזניק.

רויטל סויד: באמת אין מילים ל ומר על המעון, על החמימות שבו ועל הקליטה, וכמו שתיארת, ג'ולי, לא תמיד נשים מודעות למה הן נכנסות ופתאום הן מרגישות שהן הקורבן.

רויטל סויד: אז מה אנחנו עושים?

רויטל סויד: זאת אומרת באמת נשאלת השאלה מה אנחנו עושים.

רויטל סויד: כי המקרים שבהם יש כתב אישום ומעצרים, הם היותר קלים, כי פה לפחות יש איזו שהיא דרך שהמשטרה מטפלת ובית המשפט באיזה שהוא אופן עוצר.

רויטל סויד: אבל מה עושים עם כל המקרים האלה, שהם מאד מאד ראשוניים?

רויטל סויד: ואני מתחילה לחשוב שמעבר לעובדה שכמובן צריך יותר שיח בין המערכות וכמובן צריך באמת שהמשטרה תמיד תהיה עם אצבע על הדופק והרווחה תהיה עם אצבע על הדופק, אנחנו בעיקר צריכים לשנות את התפיסה ואת החשיבה.

רויטל סויד: והתפיסה והחשיבה צריכות להיות - כהחלטה לא מרחיקים את האישה, מרחיקים את הגבר.

<קריאה: בראבו.

רויטל סויד: לא לוקחים אישה וכולאים אותה במעון לנשים מוכות.

רויטל סויד: שזאת תהיה האופציה האחרונה.

רויטל סויד: הרי מה קרה?

רויטל סויד: יש לנו מעונות מדהימים ביכולת ההכלה שלהם את הנשים המוכות והטיפול בהן, ואז זה הפך להיות הפתרון הקל.

רויטל סויד: בואו ניקח את האישה, נכניס אותה למעון, נסגור אותה שם ונגמור את הסיפור והנה, אנחנו רגועים ושקטים.

רויטל סויד: ואם היא יצאה, אז היא רצתה.

רויטל סויד: היא יצאה.

רויטל סויד: זה על אחריותה.

רויטל סויד: אז בואו נשנה את התפיסה.

רויטל סויד: והתפיסה צריכה להשתנות לדעתי גם בחקיקה.

רויטל סויד: זאת אומרת זה לא רק לשנות את התפיסה, גם בחקיקה, שקודם כל מי שמרחיקים אותו – זה את הגבר האלים והגבר המכה.

רויטל סויד: ואיך מרחיקים?

רויטל סויד: כי יש לנו באמת את המקרים שבהם הוא נעצר ואז הוא מובא, אבל יש גם את המקרים שבהם אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים בשלבים ראשוניים, שבין אם יש תלונה או בין אם אין תלונה, בין אם זה מגיע רק לרווחה שיש בעיות בבית, אלימות מילולית, אלימות כלכלית, אלימות נפשית, בוודאי ובוודאי גם אלימות פיזית.

רויטל סויד: אבל האלימות הכלכלית והנפשית היא לא תמיד מגיעה לכדי ביצוע עבירה פלילית.

רויטל סויד: שפה אפשר יהיה לאתר את הגברים האלה, הפוטנציאליים האלה.

רויטל סויד: לפני שאנחנו מתגברים כבר לרמה של סיכון ממשי לאישה, לקחת אותה, להרחיק אותה מהאזור.

רויטל סויד: אפילו לנסות באיזה שהוא סוג של הסכמה לתת להם את מקום המגורים הזה, לטפל בהם לשינוי דפוסי החשיבה שלהם.

רויטל סויד: כי בסוף מה אנחנו עושים?

רויטל סויד: מגיעים לתוצאה שאנחנו צריכים להרחיק נשים בעל כורחן.

רויטל סויד: בואו נרחיק את הגברים, בין בטוב, בין בפחות טוב, ושזאת תהיה האופציה הראשונה ולא הרחקת האישה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: מר סאיד תלי, מפקח ארצי ממשרד הרווחה, בבקשה.

<סאיד תלי: קודם כל אני רוצה לומר כמה דברים.

<סאיד תלי: גברים מורחקים מהבית.

<סאיד תלי: כלומר זה לא שגברים, ואם נבדוק כמה גברים מורחקים מבית בשנה, ואין לי את המספר המדויק, אבל אני לא יודע אם זה מאות או אלפים.

<סאיד תלי: כלומר, צריך לחשוב פה על מערכת של פתרונות ולא לחשוב שפתרון אחד יביא את הגאולה.

<סאיד תלי: צריך פה איזה שהוא רצף של שירותים, כולל מקלטים, כולל להרחיק גברים כמובן וכולל את המרכזים לטיפול וכולל איזוק אלקטרוני, שיהיה מעקב אחרי גברים מסוכנים.

<סאיד תלי: במקרה הזה, ג'ולי, לא היה עניין של כן או לא להעריך את המסוכנות.

<סאיד תלי: הייתה הסכמה מקיר לקיר שהגבר הזה מסוכן.

<סאיד תלי: כלומר, זה לא שהיה - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל סאיד, תסלח לי, הגברים מורחקים ברגע שהאישה מגיעה למשטרה ואחר כך לבית משפט ומבקשת שירחיקו אותו.

עאידה תומא סלימאן: אין שום מנגנון שמדבר על הרחקה ברגע שאנחנו יודעים שיש אלימות ויש סכנה מבלי שהאישה בעצמה תתבע את זה בבית משפט.

עאידה תומא סלימאן: נכון או לא?

<סאיד תלי: נכון.

<סאיד תלי: בגדול, לרוב האישה יוזמת את הפנייה או בהליך אזרחי או בהליך פלילי, וגם כמובן יכול להיות שצריך להרחיב את זה.

<סאיד תלי: אני לא אומר שהכל מושלם, אני רק אומר גברים הורחקו ונשים נשארו והפוך.

מאיר כהן: גם עדותה של עבודת סוציאלית במשטרה יכולה להוות כעדות אישה ויכולים להרחיק את הבעל.

עאידה תומא סלימאן: אבל מישהו צריך להוציא את צו ההרחקה.

עאידה תומא סלימאן: צריך ללכת לבית המשפט.

מאיר כהן: כן, היא יכולה.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, עובדת סוציאלית.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, הכל תלוי בזה שהאישה תיקח על עצמה את האחריות.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני מנסה לחשוב.

<סאיד תלי: אנחנו מנסים ללמוד מהמקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה לי וזאת שאלה משפטית ואולי גם חברת הכנסת רויטל סויד – אם יודעים שאדם גונב, אם למשטרה נודע שאדם ביצע עבירה מסוימת, חוץ מאלימות כלפי אשתו, יש מקרים שאתם פועלים בלי שהקורבן עצמו יתבע את הפעילות שלכם?

רויטל סויד: לא, שנייה, זה תלוי.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני שואלת.

רויטל סויד: זה תלוי.

רויטל סויד: יש דבר כזה שאין תלונה מצד המתלונן.

רויטל סויד: יש סיטואציות בהן לכאורה מצד הקורבן אין תלונה.

רויטל סויד: את אומרת הוא לא מתלונן, הוא קורבן או שהיא קורבן בלי שהיא מתלוננת.

רויטל סויד: אבל אם יש שכנים או אם יש עדים או אם יש סיטואציה כזאת ואז כמובן - - -

<קריאה: אף אחד לא מתערב.

<קריאה: יש חובת דיווח.

רויטל סויד: לא מבחינת חובת דיווח, אבל זאת השאלה.

מאיר כהן: כן, ב - - -

רויטל סויד: השאלה הייתה האם יש חקירות?

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: השאלה שלך הייתה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא עניין של חקירות, זו לא השאלה שלי.

עאידה תומא סלימאן: האישה הגיעה למשטרה - - -

רויטל סויד: השאלה שלה הייתה האם המשטרה - - -

עאידה תומא סלימאן: האישה הגיעה למשטרה, האם יש סמכות למשטרה באיזה שהוא שלב?

עאידה תומא סלימאן: היא הגיעה התלוננה, רואים שהיא במצב סיכון גבוה והאדם הזה מסוכן.

עאידה תומא סלימאן: אם הם לא היו בטוחים שהוא מסוכן, לא היו ממליצים כל כך שהיא תלך למקלט.

עאידה תומא סלימאן: השאלה אם לא יכולים, אין שום דבר בחוק שמאפשר שהם יפעלו דווקא לכליאה או להרחקה או למשהו אחר – הם, ביוזמתם, כמשטרה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני שואלת.

רויטל סויד: זה לא מיזמתם, זה מחובתם.

רויטל סויד: אם יש תלונה והיא מגיעה ויש רמת סיכון, זה מחובתם.

רויטל סויד: זו חובה שלהם.

<קריאה: חובת המשטרה לחקור.

רויטל סויד: לא, גם לעצור.

רויטל סויד: יש לה סכמות מלאה.

רויטל סויד: לא צריך לחקור וזהו.

<מאיר ברקוביץ: אני אתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אנחנו נשמע אחר כך תשובה מהמשטרה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, סאיד.

<סאיד תלי: מה שאני רוצה לומר, צריך פה איזו שהיא תכנית מקיפה ומערכתית, כי היו גברים שהורחקו מהבית ואישה נשארה בבית ולצערנו היה רצח, והפוך, אישה הוצאה למקלט והגבר, או שלא היה עדיין אמצעי הגנה, או שהיו אמצעי הגנה אבל הוא הסתובב חופשי וברח והיה רצח.

<סאיד תלי: אז יש פה איזו שהיא סדרה של דברים שצריך לעשות אותם, ואת יודעת גברתי שיש כרגע 10 צוותים שפועלים מטעם מנכ"ל משרד הרווחה, מהחלטה של ועדת שרים לטיפול באלימות.

<סאיד תלי: 10 צוותים שחלק מהאנשים כאן משתתפים בהם, שאמורים להגיש לא המלצות, אלא תכניות פעולה במספר תחומים שאותרו בהם לקונות וחסמים, כמו נניח הנושא של טיפול בגברים – האם כן או לא, עוד בתים, מקלטים.

<סאיד תלי: אני לא יודע אם זו המילה, מקלט, לגברים, או מעונות לגברים שמורחקים מהבית.

<סאיד תלי: כמו למשל מעקב באמצעות איזוק אלקטרוני אחרי גברים עם מסוכנות גבוהה.

<סאיד תלי: אני לא יודע דרך אגב, אם זה היה עוזר לאתר את האיש הזה, את הגבר הזה, כי הוא בעצם לא נעצר בכדי לשים עליו איזוק אלקטרוני.

<סאיד תלי: כלומר, תמיד יהיו מקרים שאולי יהיה קשה לטפל, כמו נניח נושא של טיפול בילדים שנמצאים במקלטים עם האימהות שלהם.

<סאיד תלי: לא מעט נשים מתקשות, בגלל שהמקלטים הם בעצם בראש ובראשונה מיועדים לנשים.

<סאיד תלי: יש לו מעט שירותים - - -

<קריאה: זה לא נכון.

<סאיד תלי: שנייה, שנייה.

<סאיד תלי: רק תקשיבו עד הסוף.

<סאיד תלי: אני לא אומר שלא ניתנים שירותים לילדים, אבל אני אומר שצריך להשקיע בזה עוד.

<סאיד תלי: זה לא אשמת המקלטים.

<סאיד תלי: זה העניין.

<סאיד תלי: בראש ובראשונה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאתן צריכות להיות שמחות שמישהו מצד משרד הרווחה אומר שצריך יותר.

<סאיד תלי: ודרך אגב, זה גם המלצות שלכן.

<סאיד תלי: כלומר חלק מנציגות המקלטים בוועדה שאני מדבר עליה, המליצו ואמרו שבנושא של טיפול בילדים, דרך אגב, האישה שנרצחה עכשיו, עליה אנחנו מדברים, בחרה לא להביא את הילדים.

<סאיד תלי: אני לא יודע למה - - -

<קריאה: היא חשבה שזה יהיה קצר.

<סאיד תלי: היא חשבה שזה יהיה קצר, אולי היא רצתה לבדוק קודם כל.

<סאיד תלי: אבל זה אומר שהיא קודם כל לא לקחה איתה את הילדים.

<קריאה: באמצע הלילה.

<קריאה: זה היה באחת בלילה.

<סאיד תלי: כן, יש נשים שאנחנו יודעים שבאמצע הלילה מגיעות עם הילדים.

<קריאה: לא, אמרו לה שבאותו ערב תופסים אותו והיא יוצאת.

<קריאה: אני אומרת לך ממקור ראשון.

<קריאה: גם ההבטחות שנותנים להן צריכות להיות תואמות המציאות, כי אחרת אנחנו לא יכולים להתווכח.

<קריאה: אם אתה יוצר ציפייה שבבוקר היא הולכת, שום דבר שבעולם לא ישאיר אותה שם.

<סאיד תלי: כן.

<סאיד תלי: וכמובן כל הנושא של זה שאישה – ומה שאני מנסה לומר, שמקלטים אי אפשר לסגור מחר בבוקר, כי חלק מהמקרים, זה לא יעזור, צריך - - -

עאידה תומא סלימאן: הדיון הוא לא למען בדיקת סגירת מקלטים.

<סאיד תלי: לא, זה ברור.

<סאיד תלי: אני אומר לגבי ההצעה של חברת הכנסת שמהיום והלאה אנחנו יותר נעצור גברים או נרחיק גברים – זה עדיין לא ייתר את הצורך ואת הנחיצות - - -

רויטל סויד: זה ברור שזה לא ייתר, אבל קודם כל לשנות את התפיסה, כי היום הדבר הכי קל לעשות זה להרחיק את האישה ולכלוא אותה, וזה נותן שקט.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת - - -

<קריאה: זה לא לכלוא אותה, זה להפסיק לה את החיים.

<קריאה: זה לא לכלוא.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו נסחפות קצת בדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: כולנו יודעים איזה תפקיד המקלטים ממלאים במאבק באלימות נגד נשים והיה צורך ויהיה צורך בעיני, אפילו כאשר יקרה השינוי המהותי בתפיסה של מה זה אלימות נגד נשים, אם כל גורמי המדינה לא יתחילו להבין שיש להתייחס לזה כעבירה אמיתית ולא כנכנסים כדי להגן על הקורבן ולהחזיר את הדברים לתקנם, אלא יש עבירה פה ופשעים שנעשים וצריך להתייחס במלוא החומרה, אז אנחנו נמשיך להיות בצורך של מקלט.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: גברתי יושבת הראש, תודה רבה לכולם.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד כמה מילים בנושא.

מאיר כהן: האחד, עבירות כנגד נשים הן עבירות שהן מאד ברורות.

מאיר כהן: עבירת האלימות היא מאד ברורה, היד של המשטרה מאד נחושה, אלא אם כן בתי משפט מקבלים אחרות, וראיתי – גם כשר רווחה – מקרים שאנחנו דיווחנו, כולם פעלו, גם המקלטים דיווחו ובסופו של דבר החליט השופט מה שהחליט, ואני לא אומר את זה בכדי לבקר, אבל המנגנון קיים.

מאיר כהן: בעיית הבעיות – וג'ולי נגעה בזה – זה הסנכרון בין כל המנגנונים האלה.

מאיר כהן: זה ידע שעובר בזמן אמת בין כל המנגנונים ושאין מצב שמנגנון אחד לא מדווח למנגנון השני.

מאיר כהן: זה אחד.

מאיר כהן: ההתייחסות למקלטים היא התייחסות מבחינת ממשלת ישראל.

מאיר כהן: המקלטים הם איזה נשמה יתרה שמישהו עובד שם.

מאיר כהן: אין תחושה בממשלה שהמקלטים זה דבר שהממשלה צריכה לקחת עליהם אחריות.

מאיר כהן: מקלטים מתנהלים או מפילנתרופיה, או שרצים להשיג עוד כסף.

מאיר כהן: אין איזו אמירה, והרגשתי את זה כשר רווחה, וכשישבנו לתקצב אז אמרו המקלטים, אנחנו ניתן להם את המינימום ואת השאר הם יצליחו להשיג.

מאיר כהן: רות תדבר עם כל מיני ויצליחו להשיג כספים.

מאיר כהן: למשל בתקופה הקצרה שאני הייתי, התחלנו לפעול בכדי להקים מקלטים למשפחות.

מאיר כהן: הרבה מאד אמהות לא הגיעו למקלטים ונפגעו, כי אם פחדה להשאיר את הילדים שלה בחוץ.

מאיר כהן: וכשהיא הגיעה עם ילדה מתבגרת והאישה השנייה הגיעה עם ילד מתבגר, אז המקלט עמד בפני שוקת שבורה ולא הבין.

מאיר כהן: ולכן התחלנו אצל ג'ולי.

מאיר כהן: יש כבר שתי יחידות כאלה כבר, נכון?

<ג'ולי קייט: כן.

מאיר כהן: שתי יחידות של דיור שהן נפרדות אחת מהשנייה.

מאיר כהן: האמהות, הנשים יכולות להגיע עם הילדים ולנהל חיי משפחה עד כמה שאפשר, עד לשלב הבא.

מאיר כהן: שני דברים צריך לעשות.

מאיר כהן: האחד, כן, אנחנו התחלנו, תקצבנו אחד, ולצערי אנחנו כל כך טובים ברצף שלטוני, שזה ממש זורם אותו הדבר.

מאיר כהן: אנחנו בדיוק באים מסיפור הקייטנות.

מאיר כהן: כנראה כששר נכנס אז הוא חושב שדברים של החלטות שלטוניות הם פחות חשובות.

מאיר כהן: אני כן בדקתי את זה בכל העולם וכן יש דוגמאות למקלטים לגברים, והם מנוהלים.

<קריאה: יש גם בארץ.

<סאיד תלי: יש שניים בארץ.

<קריאה: יש בתי סוהר.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אני שמח.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שלא נשתמש במילה מקלט.

<קריאה: זה לא מקלט.

עאידה תומא סלימאן: כי למקלט מגיעים מחוסר ביטחון.

מאיר כהן: גברתי, אני חושב שמערכות הרווחה במדינת ישראל – חצי מזמן עסוקות בטרמינולוגיה.

מאיר כהן: תקראי לזה איך שאת רוצה, תמלאו אתם את הכותרת.

מאיר כהן: אני אומר ואני מסכם את דבריי.

מאיר כהן: האחד, חייבת לקום רשות אחת שמטפלת באלימות כנגד נגד.

מאיר כהן: והרשות הזאת היא מתכללת והיא אך ורק לאלימות כנגד נשים וכל מה שמסביב.

מאיר כהן: אך ורק.

מאיר כהן: אם אנחנו נמשיך וננסה לסנכרן את המערכות, את גלגלי השיניים כמה שיותר, תמיד תהיה איזו שן שחורקת ומישהי תרצח.

מאיר כהן: לכן הצעת החוק שלך, נדמה לי שאת - - -

עאידה תומא סלימאן: כן.

מאיר כהן: זאת הצעת חוק מהפכנית.

מאיר כהן: אגב, זה קיים באירופה, לפחות במקומות שאני בדקתי.

מאיר כהן: זה קיים וזה עובד יוצא מן הכלל.

מאיר כהן: הרשות הזאת זאת הרשות כשג'ולי, כבשעה שתיים בלילה, לפנות בוקר אותה גברת מגיעה למשטרה, אז המשטרה מתקשרת לנציג הרשות והוא מגיע ומתחיל לתכלל עם כולם.

מאיר כהן: כולנו חסרים.

מאיר כהן: לא מגיע לשם עובדת סוציאלית כי בכל מחלקת רווחה אומרים לך שאין מספיק עובדות סוציאליות ובמקלטים אין מספיק עובדות סוציאליות.

מאיר כהן: אין מעטפת לא למקלטים, לא לרשויות, אין מעטפת.

מאיר כהן: כשאני באתי ושמתי את הצעת החוק שעברה ועכשיו מנסים לטרפד אותה, שיגדירו מספר תיקים לעובדים הסוציאליים, בראש ובראשונה בתוך הצעת החוק, זו המלצה שבכל רשות תהיינה – על פי מפתח מסוים – עובדות סוציאליות שתפקידן הוא רק לטפל בנשים המוכות ברשויות.

מאיר כהן: רק.

מאיר כהן: רק את זה.

מאיר כהן: אם יש 10 נשים – יש שתי עובדות סוציאליות, שמלוות אותן כל הזמן, למשטרה ולמקלט ולבית הספר וכו'.

מאיר כהן: מנטוריות של המשפחה הזאת, עד שהיא עוברת למצב טוב יותר.

<קריאה: זה ממש כמו חלום.

<קריאה: יש חלק מהעיריות שעושות את זה.

מאיר כהן: כן, יש.

מאיר כהן: בחלק מהעיריות עושים את זה.

מאיר כהן: תראו, חברה, הצער הגדול שזה הופך להיות סיפור וולונטרי.

מאיר כהן: המקלטים סיפור וולונטרי וראשי הרשויות, אם הוא טוב ואם הוא רוצה אז הוא מטפל ואם לא אז הוא אומר שאין לו תקציבים.

מאיר כהן: אבל אני חוזר, אני חושב שאנחנו כולנו צריכים להתאחד סביב הצעת החוק הזה של הקמת רשות לאומית למאבק באלימות נגד נשים.

מאיר כהן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה שעניין הרשות כנראה כבר מתחיל לחלחל יותר ויותר.

מאיר כהן: אמר שר הרווחה בתשובתו האחרונה לשאילתה שלי ביום רביעי האחרון, שאכן יש התחלה של איזו רשות שהיא ת"פ של משרד הרווחה.

מאיר כהן: האם זה נכון?

עאידה תומא סלימאן: הוא התייחס לוועדה הבין משרדית שהיא - - -

<סאיד תלי: שהיא מעין - - -

עאידה תומא סלימאן: שאני לצערי הרב לא רואה שום מקום להשוואה כזו, כי אנחנו כולנו יודעים, עד שהתחילה הוועדה שאמורה לבדוק - - -

<סאיד תלי: היא התחילה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהיא התחילה, אבל עד שהיא התחילה היו גם כן הרבה מתחים סביב מי ינהל את הוועדה ואיפה ידונו בנושא ומי יהיה אחראי על מה וחלוקת העוגה.

<קריאה: אגו.

עאידה תומא סלימאן: אגו.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שהגיע הזמן שתהיה רשות, שמישהו אחראי עליה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שיש מישהו או מישהו שהולך לישון וחושב על המאבק באלימות וקם בבוקר וחושב על המאבק באלימות.

עאידה תומא סלימאן: ולא תוך כדי לנהל כל מיני דברים, אולי יהיה לו 5 דקות ביום לחשוב על הנושא הזה ולתאם בין כל הגורמים.

עאידה תומא סלימאן: והעניין של תיאומים זה נושא שכבר עובר כל פרופורציה, אני חושבת, בנושא של לסנכרן את המידע ולתאם.

עאידה תומא סלימאן: דבר פשוט מאד, בהמלצות הוועדה הבין משרדית קודמת היה ברור שאפילו הערכת מסוכנות, טפסי ודרכי הערכת מסוכנות, הם שונים ממשרד למשרד.

עאידה תומא סלימאן: כך שאישה יכולה להיות, לפי המשטרה, בסיכון מאד גבוה ולפי הרווחה בפחות סיכון ו - - -

<ג'ולי קייט: והכל נכון לרגע זה.

<ג'ולי קייט: הם אומרים נכון לרגע זה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה המצב.

<סאיד תלי: כן, אבל כל הכלים להערכת מסוכנות בעולם, של כל מיני דיסציפלינות, לא יכולים להתחייב לך, להגיד לך בעוד חודש - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל סאיד, זאת לא הייתה הערה שלי.

עאידה תומא סלימאן: ההערה שלי, שלפחות הרשויות במדינה אחת יסכימו ביניהן על הערכת מסוכנות אחת.

עאידה תומא סלימאן: לא שכל אחד מודד את הסיכון בצורה אחרת.

<סאיד תלי: אז אני יכול להגיד לך שבתוך עשרת הצוותים שאני אמרתי עליהם, יש צוות שיעסוק רק באיכות של הכלים להערכת מסוכנות - - -

<קריאה: שישתמשו בהם.

<סאיד תלי: כן, בוודאי, ומשתתפים - - -

עאידה תומא סלימאן: דבר ראשון באמת זה שישתתפו בהם.

עאידה תומא סלימאן: אני גם רוצה להגיד דבר אחד ותיכף נשמע ונתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: אני הופתעתי לגלות, חבר הכנסת מאיר כהן, אתה מדבר על שתי עובדות סוציאליות שילוו.

עאידה תומא סלימאן: רק לפני כמה ימים ישבתי בישיבה עם מנכ"ל משרד הרווחה על מצב שירותי הרווחה בנגב לנשים ערביות בדואיות.

עאידה תומא סלימאן: שם רק עכשיו התחילו העובדים הסוציאליים להיות מוכשרים בנושא של טיפול באלימות.

עאידה תומא סלימאן: רק עכשיו מתחילים את זה.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת, אפרופו שתי מדינות, שיש מדינה ויש מדינה בתוך המדינה, כנראה.

עאידה תומא סלימאן: גם בנושא של עובדות סוציאליות של המשטרה או עובדים סוציאליים של המשטרה, עד עצם היום, ממה שאני הבנתי, משרד הרווחה לא מתקצב עו"סים משטרה, אלא שהמשטרה מתקצבת מתכנית עיר ללא אלימות, בחלק מהמקומות עוס"ים משטרה.

עאידה תומא סלימאן: נכון או לא?

<סאיד תלי: משרד הרווחה – חלקית.

<סאיד תלי: משרד הרווחה מתקצב 13 תקנים מהתקציב שלו ועוד 20 יישובים מקבלים עו"ס משטרה מתקציב של עיר ללא אלימות.

<סאיד תלי: אנחנו מדברים הרי על שיתוף פעולה.

<סאיד תלי: זה סוג של שיתוף פעולה.

<סאיד תלי: כלומר, כרגע ישנם 30 יישובים שיש בהם עו"ס משטרה ויש מחשבה להרחיב - - -

עאידה תומא סלימאן: 30 מתוך?

<סאיד תלי: מתוך 240 יישובים, אבל עוד פעם, אני לא אומר שהכל ורוד.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, בסדר.

<סאיד תלי: רק אני אומר שבשנתיים האחרונות זה התרחב מ-13 ל-30.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: גברת רות רזניק, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: נא לנסות לעמוד בשלוש דקות.

<רות רזניק: זה קצת קשה, אבל בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אין מה לעשות.

<רות רזניק: אני החלטתי שבניגוד לדברים שאני נהגתי להגיד במשך 37 שנים בכנסת לאחר מקרי רצח, לפני מקרי רצח, בעניין המקלטים, אני הפעם אקח כיוון לגמרי אחר ואני רוצה לומר דברים לכל הנשים החיות בביתן, הצפונות בפחד, בחרדה, באימה מצמיתה.

<רות רזניק: אני רוצה להקריא את שירו של נתן אלתרמן:

<רות רזניק: שמרי נפשך, כוחך שמרי שמרי נפשך, שמרי חייך, בינתך שמרי מקיר נופל, מגג נדלק, מצל חשוך, מאבן קלע, מסכין, מציפורניים שמרי נפשך מן השורף, מן החותך מן הסמוך כמו עפר, כמו שמיים מן הדומם, מן המחכה והמושך והממית כמי באר ואש כיריים נפשך שמרי ובינתך, שיער ראשך שימרי, עורך שמרי שמרי נפשך, שמרי חייך.

<רות רזניק: אנחנו שמענו את עדותה של החברה הקודמת של הרוצח, היא הצליחה 10 שנים לשרוד ולא העזה לפנות לבקש עזרה, מפחד, מחרדה, מאיומים.

<רות רזניק: זה ערב קיץ לכאורה, זה לכאורה רק ערב קיץ טוב, ידוע וישן - - -

עאידה תומא סלימאן: רות, רות, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו עוד רבע שעה ואני באמת רוצה לנצל את הזמן להצעות קונקרטיות – איך אפשר לעזור לנשים האלו לשמור על עצמן.

עאידה תומא סלימאן: אז בואי נעשה את זה.

<רות רזניק: ההצעה העיקרית היא לא להמתין עד שיגיע הגרזן.

<רות רזניק: לברוח ברגע שיש גבר אלים והאלימות יכולה להתפרץ ברגע שאת בכלל לא מצפה כלפייך, ואחרי הגירושין כלפי ילדייך.

<רות רזניק: לא דיברנו על זה.

<רות רזניק: רק אתמול - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: היא ניסתה לברוח וכל הנשים ברוב המקרים מנסות לברוח ולצערנו הרב בכל זאת - - -

<רות רזניק: גם אין מקום, אין מספיק מקלטים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: את זה רציתי לשמוע.

<רות רזניק: זה שמרחיקים נשים זה לא הפתרון היחידי.

עאידה תומא סלימאן: רציתי לשמוע הצעות איך לקדם את הנושא.

<רות רזניק: להכניס את הנושא של אי אלימות למערכת החינוך שלנו מגיל הגן.

<רות רזניק: ילדים צריכים ללמוד שאסור להם להיות אלימים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

<יעל גולד: יש רשימת המתנה כי אנחנו לא יכולים לשמור.

<יעל גולד: כי ברגע שיש מקרה אנחנו מקבלים, אבל אצלנו בלא לאלימות, אנחנו נאלצנו לדחות 50% בשנה שעברה בשל חוסר מקום.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

<יעל גולד: לנו לא היה מקום.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש מערכת במשרד הרווחה, שמנתבת את הפניות למקלטים אחרים ברגע שהמקלט הספציפי לא יודע.

עאידה תומא סלימאן: השאלה עד כמה – וזו סטטיסטיקה שאנחנו צריכים לדעת – עד כמה מהפניות למקלטים נדחו ועד כמה לא נקלטו.

עאידה תומא סלימאן: את זה צריכים לדעת ואני יודעת שזה קיים אצלכם.

<סאיד תלי: את רוצה שאני אתייחס לזה?

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: אני תיכף אתן לך.

עאידה תומא סלימאן: אם יש לך סטטיסטיקה - - -

מאיר כהן: עד איזו שעה הדיון?

עאידה תומא סלימאן: עד השעה 11:30.

עאידה תומא סלימאן: סגן נציב מאיר ברקוביץ, ראש מדור נפגעי עבירה באח"מ.

<מאיר ברקוביץ: שלום.

<מאיר ברקוביץ: אני רציתי להתייחס וטיפה להרחיב את היריעה.

<מאיר ברקוביץ: אני מבין שלפחות חלק מהדיון עוסק במה הלקחים שצריך להפיק ומה הדברים שאפשר לעשות.

<מאיר ברקוביץ: אז קודם כל אני רוצה לפתוח בזה שאני קצת מסתייג מהאמירה שמעת לעת חוזרת פה בדיונים, שאנחנו מדברים, מדברים וכלום לא קורה.

<מאיר ברקוביץ: אני חושב שממה מדברים פה כן קורה וזה מהלך משותף.

<מאיר ברקוביץ: אני חושב שיש מאמצים שנעשים גם על ידי הגורמים השונים שעוסקים בתחומים האלה במשרדי הממשלה, ואני חושב שגם בדיונים שעושה הוועדה הזאת, והאופן שבו הם נעשים, מקדמים את הדברים מכיוונים שונים.

<מאיר ברקוביץ: אני אגע בדברים מסוימים שאני חושב שהם חידושים, שהם דברים שהתפתחו בשנה-שנה וחצי האחרונות, עם ובלי קשר להמלצות של הוועדה הבין משרדית והצוותים שעובדים תחתיה, שגם זה אגב, אני הייתי חבר בהרבה ועדות בין משרדיות, ראיתי הרבה המלצות ששוכבות על מדפים.

<מאיר ברקוביץ: אני חייב להגיד שאני לא זוכר בהרבה שנים של וועדות כאלה, משהו שתורגם כפי שזה תורגם עכשיו ל-10 צוותי יישום עם החלטת ממשלה, עם תקציב קטן שמלווה את עבודת הצוותים האלה כדי שיהיה אפשר להיעזר גם במומחים, ואני לפחות - - -

עאידה תומא סלימאן: בשנת 1995 היו יותר ועדות.

<מאיר ברקוביץ: אני אופטימי לפחות, אני מכיר את כל ההצעות שעל הפרק וכל הצוותים ואני חושב שסימנו דברים נכונים ואני חושב שזה יכול להביא אותנו למקום טוב.

<מאיר ברקוביץ: אבל בלי קשר לזה, כחלק ממה שאתם מעלים פה וגם אנחנו זיהינו את זה, שאחד הפערים המרכזיים הם הפערים בין המערכות.

<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת המידע מצוין במערכת אחת ומצוין במערכת אחרת, ואנחנו לא תמיד מסונכרנים כמו שצריך.

<רותי אלדר: לא מסונכרנים, זה גם לא לפי החוק בכלל.

<מאיר ברקוביץ: לא, אז אני לא עושה לעצמנו את ההנחה הזאת.

<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת, יש דברים שהחוק מונע מאיתנו ובזה אחת הצוותים עוסק, בפתרונות - - -

<רותי אלדר: גם את זה צריכים - - -

<מאיר ברקוביץ: אני אומר, אחד הצוותים עוסק בפתרונות החקיקתיים כדי להסיר חסמים של העברת מידע.

<מאיר ברקוביץ: עסקנו בדברים האלה גם בנושא הקטינים בזמנו.

<מאיר ברקוביץ: נתקע איפה שהוא ולא קודם, אבל לגבי קטינים, לפחות על הנייר פתרנו את זה.

<מאיר ברקוביץ: החוק לא הגיע לאן שצריך להגיע, אבל עושים את אותו פתרון, חושבים על אותו פתרון פה.

<מאיר ברקוביץ: אבל אני אומר בכנות וזה מה שמעסיק אותנו ביום יום, אנחנו חובתנו לסגור את הפערים במקומות שאנחנו כן יכולים וגם שם הבנו שיש לנו, ביחד עם הרווחה, במה להשתפר.

<מאיר ברקוביץ: עשינו מהלך ארוך.

<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת לקח שנה-שנה ומשהו עד שזה נבנה, כל ההסכמות סביב כל הדבר הזה, כי זה משהו שהיה קצת חסר תקדים.

<מאיר ברקוביץ: לפחות לא עשינו את זה בתחומים אחרים אף פעם.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו רצינו להגיע למצב שבו, כשהמשטרה מגדירה מסוכנות גבוהה, לפי הערכת המסוכנות שלה, בלי להתחשב כרגע בכלי הערכת המסוכנות האחרים, בגלל שכלי הערכת המסוכנות לא יכולים לדבר אחד עם השני, אז אנחנו צריכים לקבוע איזה שהוא עוגן שאפשר להתחיל ממנו.

<מאיר ברקוביץ: אז אמרנו ניקח את הערכת המסוכנות של המשטרה, נסמן את כל הנשים שאנחנו מגדירים אותן במסוכנות גבוהה, לפי הערכת המסוכנות וננסה לייצר מצב שעל כל אחת ואחת מהנשים האלה מתקיים דיון משותף למשטרה ולרווחה, ששמים על השולחן את כל מה שמותר לשים.

<קריאה: אבל לצערנו זה לא קורה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני מעוניינת לשמוע מה עשו עם זה.

עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע.

<מאיר ברקוביץ: רגע, אז תתנו לי להגיד.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו עבדנו על זה הרבה זמן.

<מאיר ברקוביץ: זה לא שינוי - - -

<קריאה: הוא לא מתקיים בפועל.

<קריאה: מחכים שמישהו ימות.

עאידה תומא סלימאן: אני מתפלאת, למה אחרות צריכות להסביר את עבודת המשטרה כאשר יש לנו נציג.

עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע.

<מאיר ברקוביץ: תראו, המהלך פה חייב שני צדדים, כי זה שהמשטרה תרצה שיבוא נציג רווחה באופן קבוע לתחנה אחת לחודש, יעבור על כל התיקים - - -

עאידה תומא סלימאן: ממתי ההחלטה הזאת?

<מאיר ברקוביץ: רגע, אני אגיד.

<מאיר ברקוביץ: זה שאנחנו רוצים את הדבר הזה, זה לא מספיק.

<מאיר ברקוביץ: את המהלך הזה היה צריך לעשות יחד עם משרד הרווחה, עם מנכ"ל משרד הרווחה ויחד עם המרכז לשלטון מקומי, כי בסוף מדובר בשעות עבודה של העובדים הסוציאליים.

<מאיר ברקוביץ: צלחנו את הדבר הזה ביחד והגענו למצב שבו בחודש פברואר השנה, לקראת סוף חודש פברואר, יצא נוהל שהוא גם נוהל שלנו, שעבר עד המפכ"ל, בגלל שהוא מחייב את מפקד המחוז, הוא מחייב את מפקד התחנה, הוא מחייב לא רק את אנשי עלמה, ויצא נוהל מקביל, ממש כמעט מראה שלו, שהוא יצא בתור חוזר מנכ"ל משרד הרווחה ולא נוהל שיתוף פעולה רגיל שעושים בהרבה מקומות.

<מאיר ברקוביץ: הנוהל הזה התחיל, נכנס לעבודה במהלך מרס.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו נמצאים יחסית בתחילת ההרצה שלו.

<מאיר ברקוביץ: אני עשיתי כבר ישיבות עם הנציגים המחוזיים מכל מחוז, שעוסקים בנושאים האלה.

<מאיר ברקוביץ: אני יודע את המקומות שזה עובד יותר טוב, שזה עובד פחות טוב, אבל נוצר מהלך שהוא עדיין לא שלם, אבל המהלך הזה יצר מצב שבו על כל הרשימה הזאת דנים תיק, תיק ושמים את המידע.

<מאיר ברקוביץ: עכשיו, כמו הרבה דברים בין משרדיים כאלה, שמשנים סדרי עבודה, זאת אומרת שהם לא דרך העבודה הרגילה.

<מאיר ברקוביץ: פתאום יושבים בצוות משותף, העובד הסוציאלי שואל את עצמו מה אני יכול להגיד, מה אני לא יכול להגיד, אבל אנחנו רוצים להגיע למצב, ואנחנו כמובן לא מבקשים לדעת שום תכנים של טיפול וזה ברור.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו כן רוצים להגיע למצב שלא נפל לנו אף אחד בין הכיסאות.

עאידה תומא סלימאן: אבל עדיין, למרות שזה חוזר שלכם וחוזר של הרווחה, לפי הערכת המסוכנות שלכם ואך שלכם, כלומר, אם לרווחה, כי אנחנו יודעות שחלק מהנשים שנמצאות בסכנה ידועות לרווחה ולא מגיעות למשטרה.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא מכניסים לדיונים האלה גם נשים שמוגדרות בסיכון גבוה?

<מאיר ברקוביץ: רגע, לא, לא.

<מאיר ברקוביץ: הנוהל הזה מגדיר, הוא יוצר בסיס שהוא הבסיס שיש לנו את המידע במשטרה שהוא על אלה שאנחנו יודעים עליהן.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אתם הולכים לפי המידע שלכם.

<מאיר ברקוביץ: רגע.

<מאיר ברקוביץ: לא.

<מאיר ברקוביץ: כל הרעיון של ליצור שיח כזה, לחייב שיח כזה, הוא בזה שלמעשה גם הרווחה באה לשיח הזה ואומרת רגע, יש כאלה שאני יודעת עליהם, הם לא רוצים להגיש תלונה.

<מאיר ברקוביץ: אני רוצה לשים אותם על השולחן.

<מאיר ברקוביץ: יכול להיות לפעמים כתוצאה מזה שאין תלונה ואין כלום, אז לפעמים אתה מוגבל במה שאתה יכול לעשות, אבל לפעמים אתה יכול לעשות את הדברים מסביב.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, זה מה שרציתי לדעת.

<מאיר ברקוביץ: אז זאת נקודה אחת שאני חושב שהיא חשובה ואני חושב שהיא סימון כיוון נכון.

<מאיר ברקוביץ: דבר שני, כשמדברים על הנושא של גברים או לא גברים ולהרחיק או לא להרחיק, בסוף בסוף ואני חושב שזה הכיוון של הצוותים האלה, אנחנו צריכים לייצר סל של מענים למצבים שונים.

<מאיר ברקוביץ: יש מצבים שבהם הרחקה של הגבר היא יותר נכונה, יש מצבים שבהם מקלט הוא יותר נכון.

<מאיר ברקוביץ: צריך לזכור שהיום אנחנו בסמכויות מוגבלות.

<מאיר ברקוביץ: למשל, המשטרה לא יכולה להרחיק מישהו ולהתנות.

<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת אין הרחקה ממובן, קוראים לזה הרחקה, אבל אנחנו מדברים על תנאי שחרור.

<מאיר ברקוביץ: זו ההגדרה החוקית.

<מאיר ברקוביץ: אתה משחרר מישהו מהחקירה, אתה יכול לשחרר אותו בתנאים של הרחקה מבת הזוג שלו.

<מאיר ברקוביץ: התנאים האלה מוגבלים ל-15 ימים סך הכל, ואין לנו אפשרות להתנות.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו יכולים להתנות אותם בכל מיני תנאים של אי יצירת קשר ולמשל אני לא יכול לשחרר גבר ולהתנות את זה בהתייצבות באחד ממרכזי הסיוע.

<מאיר ברקוביץ: אני לא יכול לחייב אותו בטיפול, אבל אם אני רוצה רק לחייב שייווצר הקשר, כי יכול להיות שכשהוא יגיע, מישהו יצליח לרתום אותו לאיזו שהיא מסגרת של טיפול.

<מאיר ברקוביץ: אלה סמכויות שאנחנו צריכים, כמו הנושא של צווי הגנה וכמו הנושאים שאני חושב שהשר לביטחון פנים לקח על עצמו לקדם.

<מאיר ברקוביץ: זה נשמע לא מזמן.

<מאיר ברקוביץ: חלק זה הצעות שעלו מהצעות חוק פרטיות וחלק זה הצעות שאנחנו שמנו על השולחן, שנועדו להרחיב את סל האמצעים שבידינו.

<ג'ולי קייט: אבל כשאותו גבר משתחרר, במשרד הרווחה מישהו יודע שהוא השתחרר?

<ג'ולי קייט: אתם מדווחים?

<ג'ולי קייט: אותו גבר השתחרר ואנחנו יודעים שהאיה בסיכון, מי יודע שהוא השתחרר?

<ג'ולי קייט: למי אתם מחויבים לדווח על זה?

עאידה תומא סלימאן: הם מחויבים לדווח לפי חוק זכויות נפגעי עבירה לנפגעת עצמה.

<קריאה: אבל זה לא קורה.

<קריאה: אבל לא עושים את זה.

<מאיר ברקוביץ: צריך להיות שני דברים.

<מאיר ברקוביץ: אמרתי, תקלות תמיד יש ולעולם יהיו ואיפה שיש תקלה כזאת אני רוצה לדעת, אני מוכן לטפל, אבל הכלל הוא - - -

<ג'ולי קייט: בדיוק תיארתי פה, לפני שנכנסת - - -

<מאיר ברקוביץ: בסדר, הכלל הוא, ובהרבה מהמקרים הוא עובד ויש מצבים שבהם הוא לא עובד, אבל השחרור במקרה של אלימות במשפחה - - -

<ג'ולי קייט: אלימות במשפחה, כן.

<מאיר ברקוביץ: אני אומר, שחרור במקרה של אלימות במשפחה, מבחינתנו חוקר שנמצא בהארכת מעצר והשופט החליט לשחרר את האדם שאנחנו ביקשנו לעצור אותו, מלבד הדיווח למנ"ע, שהדיווח למנ"ע הוא בסדר, אבל מנ"ע הוא לא מיידי.

<מאיר ברקוביץ: המערכות האלה מעדכנות את זה מחר בבוקר.

<מאיר ברקוביץ: הוא מחויב ליצור קשר טלפוני ולעדכן אותה טלפונית שהוא שוחרר.

<ג'ולי קייט: אבל האישה נמצאת במקלט ובהתחלה לפעמים היא בלי פלאפון, למשל.

<ג'ולי קייט: אני יכולה להגיד לך שאנחנו הרבה מאד פעמים מוצאים את עצמנו רודפים אחרי אותן תחנות המשטרה כדי לנסות לברר האם הבן אדם שוחרר.

<ג'ולי קייט: אחד אומר כן, השני אומר לא, השלישי אומר אולי.

<קריאה: מה הכתובת שלנו?

<קריאה: למי לפנות?

<ג'ולי קייט: בדיוק, למי אנחנו פונים?

<ג'ולי קייט: אף אחד לא נותן את הפלאפון שלו.

<ג'ולי קייט: אנחנו לא יודעים מה לעשות.

<מאיר ברקוביץ: אני שומע על זה פה פעם ראשונה.

<ג'ולי קייט: לזרוק זבל היא מפחדת.

<ג'ולי קייט: לבית חולים היא מפחדת ללכת.

<מאיר ברקוביץ: כן, אבל המחויבות שלהם, הם הרי מחויבים להתקשר לפי הפרטים שמופיעים לנפגע בתיק.

<מאיר ברקוביץ: אם הנפגעת הזאת נמצאת במקלט, אני לא יודע אם בנקודת הזמן החוקר הזה יודע שהיא במקלט, הוא לא יודע שהיא במקלט.

<מאיר ברקוביץ: איך הוא יכול לדעת?

<ג'ולי קייט: הוא מנסה, היא לא עונה, הוא אומר טוב, עשיתי V.

<מאיר ברקוביץ: אבל מה הוא יכול לעשות?

<מאיר ברקוביץ: הוא יכול לנסות להתקשר עוד פעם ועוד פעם, אבל אין לו - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אתן יכולות לעדכן את הפרטים שלה.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שהיא נכנסת למקלט, לעדכן במשטרה את הפרטים שלה – למספר הטלפון של המקלט.

<מאיר ברקוביץ: אם ברגע שהיא הגיעה אליכם ולקחתם לה את הפלאפון אתם הייתם יוצרים קשר עם התחנה ואומרים – על דעתה – שכל ההודעות שצריכות להגיע לטלפון שלה – בבקשה לעדכן את המקלט, זה הרי מעודכן במערכת.

<מאיר ברקוביץ: החוקר לא מכיר את כולם בעל פה.

<מאיר ברקוביץ: הוא נכנס למערכת, הוא רואה את פרטי הנפגע.

<ג'ולי קייט: בוא תנסה לאתר.

<ג'ולי קייט: אז הם אומרים לנו בסדר, ואז אני מתקשרת לחוקר, הוא אומר הוא עצור, השני אומר הוא משוחרר, השלישי אומר - - -

<מאיר ברקוביץ: זה לא קשור.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני חושבת שהן מעלות פה נקודה של קשר עם המשטרה ועד כמה באמת המשטרה מעדכנת, אפילו כשיש קשר אישי ממנהלת המקלט או עובדת סוציאלית של המקלט, לשאול מה קורה במקרה הספציפי הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך לקחת ולרשום את ההערות שיש להן ולעדכן במשטרה.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לבוא ולהגיד אני לא יודע אם הוא עדיין-.

עאידה תומא סלימאן: הוא צריך לבדוק ולחזור אליהן עם תשובה מאד ברורה.

<מאיר ברקוביץ: אז זה פתרון שאמרתי אותו.

<מאיר ברקוביץ: אמרתי מה יכול להיות הפתרון, אבל בשביל זה מישהו צריך ליידע שעכשיו הטלפון שלה לא נמצא.

<ג'ולי קייט: אבל אתם שולחים אותה למקלט.

<מאיר ברקוביץ: אבל אנחנו שולחים למקלט, אנחנו לא יודעים מי לקח את הטלפון, מה עשה, מתי.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו לא יכולים לדעת.

<ג'ולי קייט: כל אישה שנכנסת למקלט - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מציעה – כנראה צריך לרענן שוב את הקשר בין המקלטים למשטרה.

עאידה תומא סלימאן: אנשים שפועלים בשטח משתנים ויכול להיות שלא מעודכנים בפרטי הפרטים שאתן מעלות פה ואני הייתי במקום הזה ואני יודעת בדיוק מה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אולי צריך עוד פגישה של המשטרה עם המקלטים כדי לדון ספציפית בתקלות האלה, שהן תקלות אשר לפעמים מעידות על רשלנות ולפעמים פשוט מאד – לא יודע, אז סימני V והמשכתי הלאה.

<שרון שמש: אבל זה תקלות הרות גורל שבאמת אין - - -

עאידה תומא סלימאן: אתן רוצות להסביר לי את זה?

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

<מאיר ברקוביץ: יש לכן גורם - - - תפנו אלינו באופן רצוף.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, בגלל זה אני מציעה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא חושבת שאפשר כאן בישיבה.

עאידה תומא סלימאן: אחת ההצעות שלי ואני אסכם את זה גם כן, שצריך לקיים ישיבה מורחבת של המשטרה, גורמים של המשטרה עם פורום מקלטי הנשים.

<מאיר ברקוביץ: יש את זה.

<מאיר ברקוביץ: יש באופן שוטף עם הממונה על המקלטים.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני לא מדברת על הממונה על המקלטים.

עאידה תומא סלימאן: כבודה במקומה מונח ואני מכירה אותה, ידידתי מיכל.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על הנשים שנמצאות בשטח ונתקלות בפרטי הפרטים האלה.

<סאיד תלי: אבל יש פורום תמיכה עם הנשים בשטח.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי, פורום מנהלות המקלטים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת בדיוק על מה אני מדברת, תאמינו לי.

עאידה תומא סלימאן: שניכם יודעים שאני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: 25 שנים למדתי את השטח טוב מאד.

<מאיר ברקוביץ: אנחנו בכל אופן, כמו שעשינו בכל הדברים האחרים, אין לנו בעיה.

<מאיר ברקוביץ: מה זה אין לנו בעיה?

<מאיר ברקוביץ: התחנות עובדות בקשר שוטף עם המקלטים ועם הממונים שלהן ברמות - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני מציעה שאתם תיקחו יוזמה, תזמנו פגישה כזו, ישיבה עם פורום המנהלות, עם המשרד, לעשות את זה באופן מסודר.

<רות רזניק: צריך כתובת במשרד.

<רות רזניק: צריך לדעת מי במשרד המשטרה.

<רות רזניק: האם בכל תחנה זה עם האלמ"ב שם, עם הרשות?

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו כתובת.

<מאיר ברקוביץ: יש כתובות ברורות גם בתחנה, גם במחוז וגם ברמה הארצית.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אנחנו לא נתעסק פה בכתובות ברמת מחוז או מקום.

עאידה תומא סלימאן: יש אחראים במשרד לביטחון הפנים, פונים אליהם והם עושים את העבודה.

עאידה תומא סלימאן: ככה זה צריך להיות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לצילית יעקובסון מבת מלך.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי, אבל ממש שתי דקות.

<צילית יעקבסון: פחות.

<צילית יעקבסון: אני מברכת על הישיבה הזאת ואני רוצה לומר ונאמרו פה הרבה דברים ויש עוד כל כך הרבה נקודות שצריכים לפתור אותן.

<צילית יעקבסון: נשים שלא מגיעות וחלק מהנרצחות לא היו מוכרות בכלל לרווחה ונשים שלא מגיעות, ואני מדברת על חקיקה ועל חינוך, והילדים שנמצאים במקלט וכן רשימות המתנה, ויש כל כך הרבה דברים.

<צילית יעקבסון: אני אומרת, מישהו מאיתנו זוכר איך קוראים למי שנרצחה בינואר או בפברואר או לפני שנה?

<צילית יעקבסון: אנחנו עכשיו זוכרים את השם של האימא שנרצחה לפני שבועיים.

<קריאה: 9 נשים נרצחו מתחילת השנה.

<קריאה: 9 נשים כבר.

<קריאה: אף אחד לא זוכר אותן.

<צילית יעקבסון: מתחילת השנה.

<צילית יעקבסון: מי זוכר את השמות של שנה שעברה?

<צילית יעקבסון: יש להן פנים.

<צילית יעקבסון: יש להן הורים, יש להן ילדים.

<צילית יעקבסון: אני אומרת שוב, עד שלא תקום זעקה ותקום רשות שתאגד את כל הנושאים האלה, וזה לא ירד מסדר היום הציבורי בדיוק כמו שמטפלים בטרור, זה טרור מבית וזו הסכנה הגדולה שלנו כי זה מחריב אותנו מבפנים.

<צילית יעקבסון: כי אנחנו מגדלים ילדים לתוך המציאות הזאת, שאישה נרצחת והעיתונים מלאים ויש תמונות וזה מאד צהוב וזה קורע לב, אבל אנחנו ממשיכים הלאה ואנחנו נתכנס, חס ושלום, ברצח הבא או בטירוף הבא שהעיתונות תזעק.

<צילית יעקבסון: וזה הדבר שאני חושבת שזאת הקריאה הכי חזקה שצריכה לצאת מפה.

<צילית יעקבסון: ואז לרדת לכל הרזולוציות שבחיי היום יום אנחנו יודעות על מה אנחנו עוברות מול כל הגורמים.

<צילית יעקבסון: אבל זאת הקריאה: לא לחכות לרצח הבא כדי ש - - -

מאיר כהן: מה ההצעה?

<צילית יעקבסון: רשות שתטפל, אבל בסדר יום ציבורי, כאמירה ציבורית של מדינת ישראל, שאלימות במשפחה היא לא נושא שמטופל פר רצח.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה שהעבודה שלי נעשית כבר על ידי אחרים.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין רותי אלדר, בבקשה גברתי, אבל ממש שתי דקות.

<רותי אלדר: בקצרה, כי באמת חלק מהדברים שרציתי לומר נאמרו.

<רותי אלדר: אני היועצת המשפטית של ארגון משפחות נרצחים ונרצחות ולצערנו המידע כמובן מתנקז אצלנו ואנחנו מודעים וזוכרים גם את הנרצחות, במיוחד את הנרצחות על ידי בני זוג ועל ידי בן משפחה ואני חושבת שהרעיון של הקמת רשות שתאגד את כל המשאבים והמידע וגם את צורכי החקיקה לאותו עניין בידי רשות אחת, זה הפתרון שיכול להביא לאיזה שהוא שינוי במציאות הזו.

<רותי אלדר: במציאות הטרוריסטית באמת שנוצרה פה כלפי נשים.

<רותי אלדר: אני הבאתי איתי לפה את הנוהל שנתקלתי בו רק בשבוע שעבר כשהוא יצא, נוהל נשים מאוימות שיצא לרשויות המקומיות, שגם מזכיר את נוהל אורות אדומים שכבר היה קיים קודם, שמדבר על זיהוי ועל רישום ועל איתור נשים שנמצאות בסיכון ממשי לחייהן על ידי - - -

מאיר כהן: זה אותו הדבר, רק עם כותרת אחרת.

<מאיר ברקוביץ: לא, זה לא אותו דבר.

<מאיר ברקוביץ: לא, ממש לא.

<רותי אלדר: והדברים האלה הולכים בכיוון הנכון.

<רותי אלדר: זאת אומרת הם בדיוק מטפלים-.

<רותי אלדר: הבדיחה לא במקום לדעתי, סליחה שאני אומרת את זה.

עאידה תומא סלימאן: לא הייתה בדיחה.

עאידה תומא סלימאן: איפה הייתה בדיחה?

<רותי אלדר: על אורות אדומים כאילו.

מאיר כהן: ההיפך.

מאיר כהן: אני מכיר את הנוהל הזה.

מאיר כהן: אני אומר שהנוהל החדש - - -

<רותי אלדר: אה, סליחה.

<רותי אלדר: אז אני הבנתי לא נכון.

מאיר כהן: ברשותך, אני אומר שהנוהל החדש להערכתי וקראתי אותו והייתי גם ראש רשות, הוא לא משנה כהוא זה מהנוהל הקודם ומה שהיה הוא שיהיה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

מאיר כהן: אין שם אמירה נחושה שמחייבת - - -

<רותי אלדר: היא מחייבת מינוי רפרנט בכל רשות לאומית, שיהיה בקשר עם המשטרה וירשום - - -

<מאיר ברקוביץ: נוהל אורות אדומים - - - המשטרה - - -

מאיר כהן: חבריה, אז אני מאד מקווה שאני אתבדה ואני אבוא להתנצל, אבל נשב פה בעוד שנה ושום דבר לא יחייב שום דבר.

<מאיר ברקוביץ: אז אני אומר לך שזה כבר לא נכון.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: תביא בפעם הבאה את כל הנתונים של כל תחנות המשטרה בארץ והרשויות וכמה אנשים כבר נכנסו לשם.

<ג'ולי קייט: בחיפה זה קיים.

<מאיר ברקוביץ: מה זאת אומרת?

<מאיר ברקוביץ: כמה - - -

מאיר כהן: כן.

<מאיר ברקוביץ: בנוהל אורות אדומים - - - בנוהל הזה דנים במאות בשנה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מציעה דבר כזה - - -

מאיר כהן: שנייה, אני יכול עוד שנייה אחת?

מאיר כהן: תראו, גם בנוהל הזה, הרי מה אתה אומר בעצם?

מאיר כהן: אתה אומר שתבוא עובדת סוציאלית וגם כשאין תלונה היא - - -

<מאיר ברקוביץ: אני לא אמרתי שגם - - -

מאיר כהן: ככה שמעתי אותך.

<מאיר ברקוביץ: אמרתי שלא יהיה מצב שאישה בסיכון גבוה, לא יתקיים לגביה דיון משותף ו - - -

מאיר כהן: אז - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

מאיר כהן: התקיים דיון, אז מה?

<מאיר ברקוביץ: מה זאת אומרת?

<מאיר ברקוביץ: דיון שההחלטה - - -

מאיר כהן: אז מה?

מאיר כהן: מה זה שייך לדיון?

עאידה תומא סלימאן: קודם כל בואו נתחיל מזה - - -

מאיר כהן: מה האמצעי?

<מאיר ברקוביץ: דרך ההגנה עליה - - -

מאיר כהן: מה?

מאיר כהן: מה?

<מאיר ברקוביץ: מה הפעולות - - -

עאידה תומא סלימאן: מה הם תנאי ההגנה?

מאיר כהן: תתקבל החלטה להצמיד לה שומר?

מאיר כהן: תתקבל החלטה להעמיד שוטר ליד הכניסה של הבית שלה?

מאיר כהן: תתקבל החלטה ללוות את הילדים לבית הספר?

<מאיר ברקוביץ: ונוהל אורות אדומים עושה את זה?

מאיר כהן: לכן אמרתי.

עאידה תומא סלימאן: לכן הוא אמר שלא.

מאיר כהן: אני אמרתי שאין שינוי דרסטי במהות בין זה לבין זה.

מאיר כהן: אז הוסיפו דיון שלדעתי הוא יהיה דיון עקר - - -

<מאיר ברקוביץ: אבל הוא כבר מתקיים והוא לא עקר.

מאיר כהן: אז מה?

מאיר כהן: בסופו של דבר אין שם שיניים על השולחן.

מאיר כהן: אין שיניים על השולחן והנשים ממשיכות להיות מופקרות לצערי הגדול.

מאיר כהן: ואני אומר לך את זה - - -

<מאיר ברקוביץ: אם גם זה דבר שהוא לא משמעותי, אז אני לא יודע מה יכול להיות משמעותי.

מאיר כהן: כי אין שם, רבותי, כשיושבים בתחנת משטרה עם שוטר - - -

עאידה תומא סלימאן: בואו, אני רוצה להתקדם.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה, חבר הכנסת מאיר כהן, שני מאיר, סליחה - - -

עליזה לביא: אולי יהיה לנו אור.

עאידה תומא סלימאן: המאירים, אני מבינה לאן אתה רוצה להגיע ואני חושבת שהמשטרה בעצמה, לאחר דיונים התחילו לסמן שיש להם מחסור בכלים כדי להגן או לאכוף דברים.

עאידה תומא סלימאן: אחד מהדברים שעכשיו בדיוק אמרת, סגן ניצב ברקוביץ, שהלוואי והייתה לנו הסמכות לאכוף טיפול על גבר - - -

<מאיר ברקוביץ: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת קודם כל שטוב שאתם מיקדתם את הדיון במקרים האלה.

עאידה תומא סלימאן: חסר שנשים אחרות שנמצאות בסיכון והמשטרה לא יודעת עליהן.

עאידה תומא סלימאן: על אלה עוד נצטרך לחשוב איך נקדם דיון עליהן, אבל אולי הדיון הזה יעזור לשים את היד על הכלים שעדיין נחוצים כדי להגן על נשים ואנחנו דיברנו על זה.

עאידה תומא סלימאן: היו מקרים שדיברנו על נשים שנמצאות בסיכון גבוה, למשל תכנית שדומה לתכנית הגנת עדים.

עאידה תומא סלימאן: יש נשים שהמצב שלהן הוא כזה שאם לא בונים להן תכנית אחרת שמשנה להן את כל הזהות ועוקרת אותן למקום אחר, הן לא תהיינה בחיים.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה אדוני.

עאידה תומא סלימאן: אני למדתי מניסיוני שמבלי לראות בכל דבר איך אפשר להתקדם איתו, לא מתקדמים.

עאידה תומא סלימאן: אולי הדיון הזה יקדם אותנו לשים את האצבע איפה החסרים בכלים שבידי הרשויות כדי להגן על נשים.

עאידה תומא סלימאן: הצטרפה אלינו חברת הכנסת עליזה לביא.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר מאחרים לישיבה השנייה שיש לנו, אז אני מאד מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אני אתן שתי דקות לגברת דורית בר-דוד ואחריה שתי דקות לחברת הכנסת ואני רוצה לסכם.

<דורית בר - דוד: אוקיי, אז שמי דורית ואני מהרשות המקומית ומנהלת מרכז לטיפול באלימות, משום מה קולנו עוד לא נשמע פה.

<דורית בר - דוד: ואני אומרת את זה משום שלצערי הרב מעט מאד נשים מגיעות למקלטים ואת העלית שאלה מאד חשובה בהתחלה.

<דורית בר - דוד: אנסטסיה ז"ל - - -

עאידה תומא סלימאן: גברתי, את היחידה שנרשמת מהמרכזים האלה והנה, אני נותנת לך לדבר.

<דורית בר - דוד: זה בסדר.

<דורית בר - דוד: זו לא הכוונה.

<דורית בר - דוד: אני רוצה לומר את זה ברמת המאסה.

<דורית בר - דוד: רוב הנשים נשארות בקהילה ולא מסכימות לצאת למקלטים וחשוב שזה ייאמר.

<דורית בר - דוד: אנחנו מכינים אותן, הולכים למשטרה ועושים כל מה שצריך ואני יכולה לתת הרצאה שלמה למה הן לא רוצות להיות במקלטים.

<דורית בר - דוד: וחשוב שזה ייאמר, כי כשאנחנו מדברים על נשים ממעמד בינוני של תעסוקה ושל פסדו שליטה ושל רצון ושלא יכולות להיות עקורות ממקומן, צריך למצוא פתרונות ביניים יחד עם המקלטים, שיתנו מענה למרחב מוגן.

<דורית בר - דוד: אני קוראת למשטרת ישראל, בכל מה שקשור לאלמ"ב, שהאכיפה והשירות יהיו הרבה יותר מהירים ממה שהם.

<ג'ולי קייט: כולל האזיק האלקטרוני.

<דורית בר - דוד: וכשאישה יוצאת למקלט, שהם ידעו שמחר היא יכולה לעזוב ולא לשבת לנוח, שזה נורא טבעי, אלא להמשיך במרץ להגן עליה ולאכוף, כדי שהיא תחזור לקהילה.

<דורית בר - דוד: וחשוב שזה ייאמר, כי הקבוצה הזאת היא מאד גדולה ועוד לא פתרנו את הבעיה שלהן, שהן לא מוכנות לצאת למקלטים והן בסיכון גבוה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

עליזה לביא: גברתי יושבת הראש, אני רוצה לברך אותך על קיום הדיון הזה, להעלות את זה ולהמשיך ולהעלות את זה על סדר היום.

עליזה לביא: הרצח האחרון זה כרוניקה של מוות ידוע מראש.

עליזה לביא: כלומר, אנחנו שמענו גם את סיפור החיים הקשה, אבל גם של האישה הקודמת.

עליזה לביא: התלונות החוזרות ונשנות, הצורך שלה לפנות לעולם התחתון כדי לקבל הגנה, זה לא נתפס בכלל.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שכך חיות נשים במדינת ישראל.

עליזה לביא: ג'ולי הזכירה את החוק של הפיקוח האלקטרוני, שאני מובילה וגם ליושבת הראש יש חוק בנושא, והשר ארדן הודיע שהוא יקדם גם הצעת חוק ממשלתית ואנחנו עובדים עכשיו כדי לנסות ולתאם, אבל כל רגע שההצעה הזאת לא מתקדמת ולא מיושמת – זה רגע שיש בו פוטנציאל לכרוניקה של רצח ידוע מראש ואת זה אנחנו צריכים לבוא ולשנות, למגר.

עליזה לביא: בעצם אנחנו פה, את יודעת, דנים ודנים ודנים, ולמעשה השטח רוחש וגועש והסיפור הזה של צורך בהגנה של העולם התחתון.

עליזה לביא: זאת מדינת ישראל שנת 2016, לא יעלה על הדעת.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על מציאות שהיא ממש מעוררת פלצות.

עליזה לביא: מצד אחד עיכובים, חסרים של חקיקה שמתעכבת ובירוקרטיה, שאפשר היה לבוא ולמנוע, ומצד שני פתרונות יצירתיים שלא יעלה על הדעת שזה המצב והמציאות שבה חיות נשים במדינת ישראל.

עליזה לביא: ואני לא יכולה לשמוע, ואת יודעת כמה הערכה אדירה יש לי באמת לעבודה שלכן, אבל אי אפשר לבוא ולשמוע שבעצם בזמן הנוראי הזה שאנחנו מבזבזים, הפתרונות כאן הם ללכת לבקש עזרה מהעולם התחתון.

עליזה לביא: זאת לא המציאות שאנחנו יכולים להמשיך.

עליזה לביא: תודה גברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

<מיכל יודין: תראו, אני רק לוקחת לי דקה.

<מיכל יודין: אני מציעה - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אמרת את זה.

<מיכל יודין: אמרתי לה, אני אומרת לכם, להפוך את המקלטים למסגרות מעצר של הגברים האלימים, להחזיר את הנשים עם הילדים הביתה ולדרוש מימון מהממשלה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי - - -

<מיכל יודין: מה ששמעתי פה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מציעה ככה:

עאידה תומא סלימאן: קודם כל מי שרוצה לדרוש הקמת בתי מעצר נוספים לגברים, אני חושבת שיש מקום בבתי הכלא הקיימים, אפשר לעצור אותם שם.

<מיכל יודין: משחררים אותם.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, משחררים אותם, אז מי יכלא אותם במקום האחר?

עאידה תומא סלימאן: אותם גורמים.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה – כל הנושא של האכיפה ברור ואני לא מציעה להתחיל לדבר על כך שאין צורך במקלטים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עדיין בשלב שצריך מקלטים לנשים וצריך שמקלטי הנשים יקבלו את כל התמיכה ממוסדות המדינה, כדי שיעשו את העבודה שלהם וכדי שהתנאים שבהם יהיו במצב המרבי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להודות לכולכן ולכולכם על ההתגייסות המהירה.

עאידה תומא סלימאן: עלו כמה נושאים מאד חשובים.

עאידה תומא סלימאן: גם ביום רביעי אנחנו נדון ונצביע על הצעת חוק שחברת הכנסת זהבה גלאון מעלה בנושא של מעצר על הפרת צו הרחקה ואני חושבת שזאת הצעת חוק מבורכת.

עאידה תומא סלימאן: מרכזי הסיוע שותפים להצעת החוק.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי, אם שותפים סמויים של הרבה חוקים פה.

עאידה תומא סלימאן: נאמר גם על נושא האזיקונים והצעות החוק בעניין האזיקונים, שגם השר לביטחון פנים השתכנע ברעיון ומוביל איתנו גם הצעת חוק ואני מקווה שאנחנו נצליח להעביר את זה מהר מאד.

עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי את כל הדיבורים שעלו ועלו שוב ושוב ושוב על הסנכרון במידע ועל חוסר תיאום מלא, 100%.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אומרת שאין תיאום, אבל התיאום הוא לא מקסימאלי, ואנחנו שואפות לתיאום יותר טוב בין הרשויות.

עאידה תומא סלימאן: תיאום כזה לא יתאפשר בעיני.

עאידה תומא סלימאן: ככה האמנתי מתחילת דרכי ובגלל זה הכנתי את הצעת החוק הקשורה ברשות למאבק באלימות נגד נשים ובגלל זה אפילו תרמתי לפיתוח המבנה הארגוני של הרשות הזו.

עאידה תומא סלימאן: לא יתאפשר סנכרון כזה מבלי רשות שתאגם תחתיה את כל הידע, הניסיון, המידע והמקורות – גם מימון – כדי להוביל את הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שוב מסכמות היום את הצורך בהובלת הנושא הזה ואני מקווה שהשרים ימצאו אפשרות או רצון לקדם את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לרשום בפנינו שבחודש יולי, לפני שאנחנו יוצאים לפגרה, אני אבקש דיווח ממנכ"ל משרד הרווחה על עבודת עשרת הצוותים שעובדים בנושא האלימות, כדי לדעת איפה הם נמצאים וכמה התקדמו במציאת פתרונות לדילמות שהעלינו.

עאידה תומא סלימאן: אני גם כן מברכת על יוזמת המשטרה לכנס את הישיבות האלה לדיון על נשים, יחד עם הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: אתם רואים למה צריך רשות?

עאידה תומא סלימאן: ולו לפחות להגיד גורם וזהו.

עאידה תומא סלימאן: לא כל פעם לפחד שפספסתי משהו, או פגעתי במשהו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהיוזמה בדיון הזה היא מאד חשובה.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שמתוך הדיונים האלה יעלו הרבה צרכים שמחייבים שינוי בנהלים או שינוי בחקיקה, ואני אשמח וכולנו נשמח לדעת שיותר מאוחר נתקדם לצערי הרב כנראה שאנחנו נמשיך לקיים דיונים.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה - הייתי רוצה לחשוב שזה מקרה הרצח האחרון.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שאני רוצה להיות אופטימית, אני גם ריאליסטית.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת מה קורה מסביבנו.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת עד כמה נושא אלימות נגד נשים מושפע מכל המצב שאנחנו חיים בתוכו, כולל התרבות הפטריארכאלית, כולל האלימות המשתוללת, כולל המיליטריזם, כולל כל מיני גורמים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אז לצערי אנחנו נמשיך להיות עם יד על הדופק.

עאידה תומא סלימאן: אתם תמשיכו לעשות את העבודה המופלאה שלכם בהגנה ובטיפול בנשים, ונתראה בימים יותר טובים.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: הישיבה נעולה.