ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 453, 2016-09-06 12:00

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: מכיוון שמשרד האוצר קורא את מחשבותי, כפי שכולם יודעים, הוא הוציא צו הבוקר שמדובר על 50 שקלים כדי שאני לא אוכל להגדיל את זה ל-100.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: אני לא מבין למה, אני לא מבין למי זה מפריע, אני לא מבין למה אי-אפשר לעשות את זה ולמה עשו את זה הבוקר.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הייתם יכולים לעשות את זה אתמול.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הייתם צריכים לעשות את זה רק ביום שלישי, שזה פעמיים כי טוב?

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: יכולתם לעשות את זה ביום שני.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: אני לא מקבל את הצו הזה.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: אני אבקש במהלך הדיון לנסות להגדיל את זה לפחות ל-100 שקלים.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הרי לא קורה פה שום דבר.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: מה קרה בכל העניין הזה?

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: אנחנו עושים תוכנית חיסכון, אנחנו מעודדים.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הרי אתם ביקשתם.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: בהסכם הקואליציוני שלנו אנחנו ביקשנו שההורים יקבלו כמו שמקבלים קצבאות ילדים, אמרתם לא, צריך לעודד חיסכון.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: וגם התהדרתם בעניין הזה בתקשורת, שאתם מעודדים חיסכון, אז תעודדו חיסכון.

אנחנו ממשיכים בסדר-היום: למה הורה לא יכול מתוך קצבת הילדים להשקיע לא 50 שקלים נוספים אלא 100 שקלים נוספים?

רחל עזריה: אבל כבוד היושב-ראש, אנחנו יכולים להתקדם.

משה גפני: בסדר, אני לא מתכוון לא להתקדם.

משה גפני: אני רוצה להתקדם.

רחל עזריה: ואפשר לקיים דיון על העניין הזה.

משה גפני: חברת הכנסת רחל עזריה, מותר להעביר ביקורת על משרד האוצר.

רחל עזריה: לא, זה בסדר.

אחמד טיבי: זה לא עבירה פלילית.

משה גפני: זה לא עבירה פלילית.

רחל עזריה: מה שחשוב לי זה שאנחנו נקדם את זה.

משה גפני: גם לי חשוב.

משה גפני: בסדר, אבל אני לא אוהב את זה.

משה גפני: מה יקרה אם זה יהיה 100 שקלים?

רחל עזריה: אין בעיה, רק לי חשוב שזה יקודם.

משה גפני: רחל, את צודקת.

רחל עזריה: זה עוד שרידים - - -

משה גפני: לא אוהב את זה, מה אני אגיד לך.

רחל עזריה: בוא נתקתק את זה.

משה גפני: היה צריך לחכות עוד יום שמתקיים כאן הדיון.

משה גפני: כולם ידעו, על סדר-היום כבר הופיעה כמה שבועות הישיבה של היום.

משה גפני: מתוך נימוס, היו מחכים עם הצו הזה עוד כמה שעות, אבל בסדר.

משה גפני: בבקשה, מי מציג את התקנות?

<דודי קופל: עורך-דין דודי קופל מהלשכה המשפטית במשרד האוצר.

<דודי קופל: כפי שהיושב-ראש ציין, חוק הביטוח הלאומי קובע הסמכה לשר האוצר לקבוע תקנות בשורה של עניינים, וביניהם כיצד ינוהל סכום החיסכון לכל ילד, ואנחנו נציג את זה כרגע.

<דודי קופל: אני אגיד כמה מלים ברמת ההקדמה.

<דודי קופל: אנחנו מדברים על מנגנון.

<דודי קופל: המנגנון שאנחנו מציעים כאן ונקריא אותו בהמשך, הוא מנגנון שבו בעצם להורה תהיה אפשרות לבחור בין הפקדה של הכספים בקופת גמל להשקעה, שהיא קופת גמל שאושרה כאן בוועדה בתיקון מס' 15 לחוק קופות גמל, זאת אפשרות אחת, האפשרות השנייה היא להפקיד את הכספים בחשבון בנק.

<דודי קופל: קופות הגמל והבנקים, כפי שמורה החוק, ייבחרו בהליך מכרזי, שבעצם יצא לדרך ברגע שהתקנות יאושרו בוועדה.

<דודי קופל: כפי שנציג בהמשך, ברירת המחדל של הורים שלא יבחרו להיכן ישויכו הכספים – לקופת גמל או לבנק ולאיזו קופת גמל ולאיזה בנק – ברירת המחדל תהיה שהכספים יופקדו בקופת גמל להשקעה במנגנון שוויוני שייקבע, כלומר המנגנון השוויוני הזה יקבע לאיזו קופת גמל יופנו הכספים.

<דודי קופל: אני מציע שנקרא את התקנות וניכנס לפרטים.

משה גפני: מאיפה ההורה ידע שהוא צריך להגיד איפה הוא רוצה להפקיד את זה?

<דודי קופל: ההורה יקבל על כך הודעה וכך הוא ידע היכן הוא צריך.

משה גפני: יקבל הודעה מכם?

משה גפני: ממי הוא יקבל?

<דודי קופל: מהמוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: ולמה ברירת המחדל זה רק קופות גמל?

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שהחשכ"ל רצה בנקים.

בצלאל סמוטריץ': נדמה לי שהחשבת הכללית, העמדה שהם הציגו היא שהם רצו שברירת המחדל תהיה אצל הבנקים.

<דודי קופל: העמדה שלנו ועמדת שר האוצר היא העמדה כפי שהיא באה לידי ביטוי בתקנות וכפי שהצגתי אותה קודם לכן, שברירת המחדל היא כאמור קופת גמל.

משה גפני: למה?

<דודי קופל: יש לכך מספר טעמים.

משה גפני: אנחנו מדברים פה על ציבור שלא מבין כל כך, לא בקופות גמל.

משה גפני: יש לו חשבון בבנק, הוא רוצה שזה יהיה בבנק, אבל הוא לא פנה.

משה גפני: בגלל זה גם הכנסתם את הבנקים בסוף.

משה גפני: בהתחלה הבנקים לא היו.

<דודי קופל: בסופו של דבר מה שאנחנו מגישים כרגע זו עמדת שר האוצר.

משה גפני: מה זה שאתם כל הזמן אומרים, זאת עמדת שר האוצר?

משה גפני: אני מכבד את שר האוצר מאוד מאוד ואני חבר טוב שלו, אני יושב אתו כל הזמן.

משה גפני: מה זה עמדת שר האוצר, אתם בוועדה בכנסת.

<דודי קופל: נכון, נכון.

משה גפני: תסבירו לחברים.

משה גפני: מה זה, שר האוצר זה מועצת גדולי התורה?

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: גם בדיון הקודם אמרו לי שר האוצר.

משה גפני: שר האוצר הוא שר אוצר מצוין, אבל עכשיו יש דיון בוועדה.

<דודי קופל: היושב-ראש, כל מה שאמרתי זה רק בהתייחס למה רצינו, לאמירות שנאמרו ביחס למה שרצינו ולעמדות של אגפים כאלה ואחרים.

<דודי קופל: עכשיו אני אסביר את הדברים לגופם.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: אני מקבל את ההצעה שלך, אלא אם כן למישהו מחברי הוועדה יש מה להעיר, להתחיל לקרוא.

משה גפני: להתחיל לקרוא ונדבר סעיף-סעיף.

משה גפני: בבקשה.

<דודי קופל: "תקנות הביטוח הלאומי (חיסכון ארוך טווח לילד), התשע"ו-2016

משה גפני: מה זה סעיף 69?

<מיכל מזוז: חוק הביטוח הלאומי, קצבת הילדים.

<דודי קופל: הורה שמקבל את קצבת הילדים.

משה גפני: מי אמר?

<מיכל מזוז: מיכל מזוז, המוסד לביטוח לאומי.

<מיכל מזוז: סעיף 69 קובע מי מקבל את הקצבה.

משה גפני: אפוטרופוס או כאלה?

<מיכל מזוז: בדרך כלל זה ההורה כמובן מקבל, האימא מקבלת לידה את קצבת הילדים, בתנאים מסוימים.

משה גפני: מה שמופיע בחוק.

<מיכל מזוז: נכון.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: בנק ישראל ביקש להוסיף "על שם הילד הזכאי", להבהיר את העניין הזה.

<דודי קופל: אנחנו מדברים על חשבון נאמנות בבנק כפי שקובע חוק הביטוח הלאומי, שמנוהל על שם הילד הזכאי.

<רונן ניסים: אדוני היושב-ראש, שמי רונן ניסים מהלשכה המשפטית, בנק ישראל.

<רונן ניסים: הנוסח שאנחנו מציעים להגדרה "חשבון בבנק" הוא: חשבון בנק על שם הילד הזכאי, המנוהל בנאמנות על ידי ההורה, וזאת כדי להבטיח שהחשבון יהיה בשם הילד כאשר יגיע לגיל 18 ויוכל לפדות את הכספים.

<רונן ניסים: זאת אומרת, החשבון יהיה בבעלותו ולא בבעלות ההורה.

משה גפני: זה כתוב אבל מפורש בחוק.

<רונן ניסים: כתוב בחוק חשבון נאמנות, ויכולה לעלות פרשנות שלפיה חשבון נאמנות יהיה בבעלות ההורה ולא בבעלות הילד.

רועי פולקמן: על שם, לא בבעלות.

רועי פולקמן: על שם הילד.

משה גפני: אתם מתנגדים לזה?

<קריאה: בעצם הפניה לחוק יכולה - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אם אין מחלוקת, אפשר להמשיך.

משה גפני: בסדר, אז נוסיף את זה.

<דודי קופל: אנחנו מדברים גם על סכום החיסכון הבסיסי שזה ה-50 שקלים, וגם על הסכום הנוסף שלגביו הורה - - -

משה גפני: אם אפשר להגיד הסכום הנוסף בלי להגיד 50 שקלים, כדי לא לעצבן אותי בפגרה.

משה גפני: הסכום הנוסף.

<דודי קופל: הסכום הנוסף, זה הביטוי שקבוע בחוק.

משה גפני: אני הולך לבקש שזה לא יהיה 50 שקלים ולהוציא צו נוסף שזה יהיה 100 שקלים.

רועי פולקמן: לא כתוב פה הסכום.

רועי פולקמן: זה בנפרד.

משה גפני: אבל הוא אמר בעל-פה.

משה גפני: באמת לא היה צריך לעשות את זה.

משה גפני: מה הבעיה לאפשר 100 שקלים?

בצלאל סמוטריץ': מה זה עולה למדינה?

משה גפני: זה עולה למדינה את דמי הניהול.

משה גפני: זה לא הרבה כסף.

<דודי קופל: כלומר, יחד עם קצבת הביטוח הלאומי, המוסד לביטוח לאומי יפקיד את סכום החיסכון החודשי בחשבון בקופת גמל להשקעה או בחשבון בבנק.

<דודי קופל: החשבונות האלה יהיו חשבונות ייעודיים אך ורק לכספי החיסכון לכל ילד ולא ניתן יהיה להפקיד בהם כספים נוספים.

<אייל לב ארי: זה בעצם צריך להיות בחשבון על שם הילד הזכאי בקופת גמל, אם ככה.

<אייל לב ארי: חשבון בנק, זה ברור כבר מה זה חשבון בנק.

<אייל לב ארי: אין הגדרה לאיזה חשבון שני.

בצלאל סמוטריץ': ההגדרה חשבון בנק.

רחל עזריה: קופת גמל להשקעה.

בצלאל סמוטריץ': לא הבנתי.

בצלאל סמוטריץ': אתה אומר שבחשבונות האלה אי-אפשר להפקיד?

בצלאל סמוטריץ': אז איפה הוא מפקיד את הנוסף?

משה גפני: לא, יש את החשבון הנוסף שאפשר.

<דודי קופל: סכום החיסכון החודשי, חבר הכנסת סמוטריץ', זה השם הכולל לסכום הבסיסי ולסכום הנוסף.

בצלאל סמוטריץ': לא, כתוב שאי-אפשר יהיה להפקיד סכומים נוספים.

<דודי קופל: סכומים נוספים מעבר לסכום הבסיסי ולסכום הנוסף.

בצלאל סמוטריץ': "

בצלאל סמוטריץ': בחשבונות אלו לא ניתן יהיה להפקיד סכומים נוספים על אלה שיופקדו על-ידי המוסד.

בצלאל סמוטריץ': "

<דודי קופל: אני מפנה אותך להגדרת "סכום החיסכון החודשי", שהיא פותרת את העניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני אומר לך שהנוסח הזה סותר את ההגדרה.

<דודי קופל: לא, הוא לא.

<הראל שרעבי: אני אחדד.

<הראל שרעבי: גם את הסכום הנוסף מפקיד המוסד לביטוח לאומי.

<הראל שרעבי: לא ההורה.

<יעל בנימין אגמון: מתוך קצבת הילדים.

<דודי קופל: מתוך קצבת הילדים, זה מגיע מהמוסד.

בצלאל סמוטריץ': ההורה מפקיד?

<דודי קופל: לא.

<דודי קופל: זה לבקשת ההורה אבל לא ההורה מפקיד.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: כלומר, זוהי ברירת המחדל.

<דודי קופל: יש זכות בחירה של ההורה לבחור קופת גמל או בנק לפי רצונו ומבין הרשימה, הרשימה הזאת תהיה כאמור - - -

משה גפני: אבל אתם לא כותבים בתקנות שחייבים להודיע להורה.

משה גפני: הורה לא ידע אם לא יודיעו לו.

<הראל שרעבי: נגיע לזה בהמשך.

<יעל בנימין אגמון: יש בהמשך.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: כלומר, אנחנו נותנים כאן אפשרות.

משה גפני: כאן תסביר.

משה גפני: למה קופות גמל?

משה גפני: אני לא יודע על קופות גמל, לא יודע כלום.

משה גפני: רוב הציבור לא מתמצא בזה.

משה גפני: יש לו חשבונות בנק.

משה גפני: אני לא דואג לבנק, אני דואג להורה.

משה גפני: הוא לא יודע.

<דודי קופל: וגם אנחנו.

<דודי קופל: אנחנו נמצאים כאן בסופו של דבר בעולם של ברירת מחדל, שבו על אף שניתנה להורה חצי שנה לבצע את הבחירה, כלומר אנחנו לא נותנים מעט זמן, נותנים פרק זמן מכובד לבחירה - - -

בצלאל סמוטריץ': מה קורה עם הכסף בחצי שנה הזאת?

רחל עזריה: רטרואקטיבית.

<דודי קופל: הוא ניתן רטרואקטיבית, כמובן, לא גורעים מזכותו של ההורה.

<דודי קופל: בסופו של דבר זה מופקד מבלי שההורה בחר בחירה אקטיבית.

<דודי קופל: ולכן, בעולם של קופות גמל יש מנגנון ניוד מוסדר שעובד היטב – אנחנו נגיע אליו גם בהמשך לגבי הפרטים שלו והשינויים לגבי קופות גמל להשקעה.

משה גפני: על הניוד.

<דודי קופל: על הניוד.

משה גפני: טוב, נדבר שם.

משה גפני: למה אי-אפשר יהיה לעשות ניוד במקרה הזה בבנקים?

משה גפני: נהיה שם כשנגיע לסעיף.

<דודי קופל: נגיע לשם.

<דודי קופל: אנחנו אומרים, בבנקים אנחנו לא נמצאים בעולם הזה.

<דודי קופל: רגולטורית אנחנו לא שם.

משה גפני: בסדר, אולי צריך לשנות את זה.

בצלאל סמוטריץ': אז הסיבה שבחרתם ללכת על קופות גמל, בגלל הניוד?

בצלאל סמוטריץ': אפשרות הניוד?

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: תכף נראה.

<דודי קופל: אחת הסיבות.

רועי פולקמן: אחרי כן גם יהיה ללקוח שבוי כי הוא יפתח חשבון ואז לעבור חשבון זה סיפור.

רחל עזריה: ואז אתה בעצם נמצא מהלידה.

משה גפני: נגיע לסעיף הזה.

משה גפני: אבל רועי, רוב האנשים, הם לא יודעים על קופות גמל.

בצלאל סמוטריץ': הם יישארו בברירת מחדל.

בצלאל סמוטריץ': רוב האנשים יישארו בברירת המחדל.

רחל עזריה: דווקא אם יש מישהו שידאג לכך שלא יישארו בברירת מחדל זה הבנקים, וגם אנשים נמצאים במגע יומיומי עם הבנק שלהם.

רחל עזריה: לכן, אם אתה בעצם רוצה כמה שיותר אפשרויות ואתה אומר מה צריכה להיות ברירת המחדל, אז עדיף שהגמל יהיה כי הבנק - - -

משה גפני: תכף נראה בסעיף הזה למה אי-אפשר במקרה הזה לאפשר ניוד.

סתיו שפיר: אבל הבנק הופך להיות ברירת המחדל מגיל 15.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: זה רק קופות גמל, זה מה שהם אומרים.

סתיו שפיר: מה שכתוב בצו זה אחרת.

סתיו שפיר: שמגיל 15 הבנק הופך להיות ברירת המחדל.

משה גפני: סתיו, תכף נגיע לסעיף הזה.

<קריאה: רק מי שהיום הוא בן 15.

<דודי קופל: חברת הכנסת שפיר, אנחנו נתייחס לזה כשנגיע לתקנה הרלוונטית.

<דודי קופל: זה רק מלאי קיים של ילדים.

סתיו שפיר: מה זאת אומרת מלאי קיים של ילדים?

<דודי קופל: הכוונה היא לילדים שהם היום בני 15.

סתיו שפיר: ההגדרה, אגב, "מלאי קיים של ילדים".

<קריאה: מלאי הילדים.

<דודי קופל: הכוונה היא לילדים שהם כיום בני 15.

<דודי קופל: זו הוראת מעבר.

<דודי קופל: נגיע לזה בתקנה המתאימה.

<דודי קופל: קודם נסביר את ברירת המחדל.

<דודי קופל: שוב, ניוד, גם כיום, ברמה הרגולטורית והחוקית, ניוד בבנקים הוא אירוע מס, ניוד בקופות גמל אינו אירוע מס ויש לכך כמובן משמעויות.

משה גפני: אבל עוד לא הגענו לסעיף הזה.

<דודי קופל: לא.

<דודי קופל: אנחנו מדברים על היתרונות שבקופת גמל.

משה גפני: בסדר, אז בתקנות אפשר לכתוב שלא יהיה אירוע מס.

<דודי קופל: לא, אי-אפשר.

<דודי קופל: אנחנו לא מוסמכים לקבוע את זה במסגרת התקנות.

משה גפני: נתקן את זה בחוק ההסדרים.

משה גפני: כל דבר יש לו פתרון, אם רוצים לפתור.

משה גפני: למה זה דווקא קופת גמל להשקעה?

<דודי קופל: ולא?

משה גפני: ולא קופות גמל אחרות.

<קריאה: ולא קרן נאמנות.

<דודי קופל: קופת גמל להשקעה היא המוצר המתאים ביותר בעצם.

<דודי קופל: זה המוצר המתאים ביותר, בעולם קופות הגמל זה המוצר ההוני היחידי שקיים כרגע.

משה גפני: הלאה.

<חנוך הגר: חנוך הגר, רשות ניירות ערך.

<חנוך הגר: היה אפשר לחשוב גם על קרן נאמנות, היה אפשר לחשוב על עוד מוצרים הוניים.

משה גפני: מה למשל?

<חנוך הגר: קרן נאמנות.

<אייל לב ארי: אבל אם מושכים, אין בה אירוע מס.

<חנוך הגר: בסדר, עכשיו תשווה את זה לבנקים או תשווה את זה לאפיק חיסכון אחר, קרן נאמנות היא לא פחות.

<דודי קופל: משווים את זה לקופת גמל.

<חנוך הגר: אני מאמין שיש סיבות.

משה גפני: טוב, רשמנו לפנינו, אני אבל לא התכוונתי לקרן נאמנות.

משה גפני: אני מדבר על הציבור הפשוט שהוא, יש לו עסק עם הבנק, אין לו עסק עם קופת גמל, בוודאי שאין לו עסק עם קרן נאמנות.

משה גפני: אבל תכף נשמע לגבי קופות הגמל.

<חנוך הגר: היתרונות שיש בקופת גמל ביחס לבנק, הרבה מהיתרונות יש גם בקרן נאמנות ביחס לבנק.

משה גפני: הבנתי.

<חנוך הגר: הרבה פעמים זה פחות עמלות.

<הראל שרעבי: לא בניוד.

משה גפני: רשמנו לפנינו.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: מה אתה אומר?

<הראל שרעבי: אני אומר שיתרון הניוד והעובדה שלמעשה אין אירוע מס בניוד בין קופות, הדבר הזה לא קיים בין קרנות נאמנות.

משה גפני: כן, הבנתי, אבל אתה יודע שאפשר כל דבר לשנות.

משה גפני: למשל, לקחנו את אגף שוק ההון והפכנו אותו לרשות.

<קריאה: מי זה אנחנו?

משה גפני: אתה יודע שחבר כנסת לא מצהיר על נאמנות לחוקי מדינת ישראל, אתה יודע מזה.

משה גפני: הוא לא מצהיר, בניגוד לשרים שמצהירים נאמנות לחוקי מדינת ישראל.

משה גפני: למה?

משה גפני: כי תפקיד חבר הכנסת זה לשנות את החוקים.

משה גפני: בהצהרה שלנו אין חוקי מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אנחנו נתלים בכם כל הזמן, אגב.

אחמד טיבי: בעניין היעדר הנאמנות.

משה גפני: אבל אתה מצהיר נאמנות למדינת ישראל.

משה גפני: אתה לא מצהיר נאמנות לחוקי מדינת ישראל בגלל שאתה משנה אותם.

אחמד טיבי: רוצים לשנות את החוקים.

משה גפני: בבקשה.

אחמד טיבי: מה שסמוטריץ' עושה.

משה גפני: אני לא הולך לפתוח דיון עכשיו.

<דודי קופל: שוב, כדי לפשט את הדברים עבור ההורים וכדי שלא ייווצר מצב שבו הורים שלא יבחרו, ויש להם מספר ילדים, הכספים יתחילו להתפזר על כמה קופות גמל ויהיה קשה לעקוב אחריהם ולנהל את הדברים, אנחנו בעצם אומרים – נכון שיש ברירת מחדל אבל מנגנון ברירת המחדל יעבוד כך שאם יש ילד שכבר, או שההורה בחר או שנקבע לפי מנגנון ברירת המחדל שהכספים בעדו מופקדים בקופת גמל להשקעה, אז ברירת המחדל בהמשך תהיה להפקיד את הכספים באותה קופת גמל כדי שכל הכספים של כל הילדים של אותם הורים יהיו מופקדים בקופת גמל אחת והדברים לא יתפזרו.

בצלאל סמוטריץ': למה אתה ממעט בנק?

<דודי קופל: לא, גם בנק.

<דודי קופל: סליחה, אני מבהיר – גם בנק.

<דודי קופל: אם ההורה בחר בנק, זה ילך לבנק.

בצלאל סמוטריץ': למה כתוב פה "ולמעט אם סכום החיסכון בעד הילד הקודם הופקד בבנק"?

<דודי קופל: לפי תקנה 14(א)(3).

<אייל לב ארי: המעבר.

<דודי קופל: כלומר אמרנו, יש חצי שנה של בחירה.

בצלאל סמוטריץ': ריבית והצמדה.

<דודי קופל: כאן לא קבענו הוראת ריבית והצמדה.

<יעל בנימין אגמון: יש תקנה – אנחנו נגיע אליה – שמצמידה את הסכום הבסיסי למנגנון עדכון הקצבאות האוטומטי, ולכן ה-50 שקלים מתעדכנים.

בצלאל סמוטריץ': לא הבנתי.

משה גפני: ה-50 שקלים מתעדכנים.

<אייל לב ארי: מתעדכנים אחת לשנה.

בצלאל סמוטריץ': אני דיברתי על משהו אחר.

בצלאל סמוטריץ': אני לא בחרתי.

בצלאל סמוטריץ': אחרי חצי שנה מפקידים את זה בקופת ברירת מחדל.

בצלאל סמוטריץ': האם מפקידים לי 300 שקלים או מפקידים 300 שקלים עם ריבית והצמדה?

<דודי קופל: מפקידים 300 שקלים.

<דודי קופל: הייתה לך אפשרות לבחור, זה לא שלא הייתה לך אפשרות לבחור.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אז לפחות הצמדה.

<דודי קופל: אבל יכולת לבחור.

<יעל בנימין אגמון: מפקידים לך 300 שקלים אבל הסכום - - -

משה גפני: אני שואל בשם חבר הכנסת סמוטריץ'.

משה גפני: בשישה חודשים האלה שלא אמרתי איפה להפקיד, קרה בדיוק העדכון של השנה, וקצבאות הילדים עלו מ-50 שקלים במקרה הזה ל-57 שקלים.

משה גפני: שואל חבר הכנסת סמוטריץ' מה תפקידוּ כעבור שישה חודשים.

משה גפני: באמצע עלו קצבאות הילדים.

<מיכל מזוז: אנחנו נפקיד את זה מוצמד, כמו שאנחנו עושים בקצבאות הילדים – היה ואנחנו משלמים רטרו.

משה גפני: אתם משלמים בתום השישה חודשים.

יצחק וקנין: מוצמד.

משה גפני: לא, לא מוצמד.

משה גפני: לא שאלתי על מוצמד.

משה גפני: המחיר העלה.

משה גפני: קצבאות הילדים עלו מ-50 שקלים נניח ל-55 שקלים.

<קריאות: - - -

משה גפני: לפי 55?

משה גפני: על השישה חודשים?

<קריאה: על התקופה.

יצחק וקנין: אני לא מבין את השאלה, אדוני.

<קריאות: - - -

משה גפני: רבותי, אם אפשר פחות התרגשות.

משה גפני: את מדברת מדי בשקט ויש פה כאלה שיש להם קול יותר רם.

משה גפני: השאלה שלי: בחודש הראשון בברירת המחדל קצבאות הילדים היו בסכום מסוים.

משה גפני: בחודש האחרון, כעבור שישה חודשים, ששם מתחילה ברירת המחדל ואז אתם מפקידים לו את הכסף, הסכום של קצבאות הילדים גדל במהלך התקופה הזאת.

משה גפני: מה אתם מפקידים לאותה ברירת מחדל, לאותה קופת גמל, על החודש הראשון של השישה חודשים?

משה גפני: כמה כסף?

<מיכל מזוז: אני מניחה שאדוני מתייחס לשינוי שיהיה בסכום החיסכון, לא בקצבת ילדים.

משה גפני: כן.

<מיכל מזוז: לגבי התקופה שבה השתנה סכום החיסכון, אנחנו נפקיד את זה בהתאם לסכום החדש, ביחס לאותה תקופה.

<מיכל מזוז: בנוסף, לגבי הצמדה של סכום שמופקד רטרו, אנחנו נצמיד את זה גם, כמו שעושים כיום.

<קריאה: לכל התקופה.

בצלאל סמוטריץ': אז למה לא לכתוב את זה?

בצלאל סמוטריץ': היא אומרת שעקרונית כן, אז למה שזה לא יהיה כתוב?

<דודי קופל: צריך לדייק את העניין הזה.

<דודי קופל: אם אני מבין נכון, אנחנו לא מדברים על הצמדה.

<דודי קופל: זה הכול בהנחה שסכום החיסכון כן יתעדכן במהלך - - -

בצלאל סמוטריץ': - - -

<מיכל מזוז: בוודאי, אבל רק ביחס לאותה תקופה.

בצלאל סמוטריץ': אבל מה עם הצמדה, הצמדה למדד?

בצלאל סמוטריץ': כשאתם משלמים רטרו, אתם משלמים הצמדה למדד?

<מיכל מזוז: אנחנו משלמים סכום מוצמד בהתאם לכללי ההצמדה.

משה גפני: כללים אנחנו לא מבינים.

משה גפני: רבותי, השאלה כשאתם משלמים באיחור, כמו המקרה הזה, האם אתם מצמידים את הסכומים כולם.

<קריאה: מצמידים את זה.

בצלאל סמוטריץ': למדד.

<קריאה: לא מצמידים.

משה גפני: רגע, נשמע אותם.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני לא דיברתי עכשיו על העלאה.

בצלאל סמוטריץ': העלאה זה דבר אחד.

רועי פולקמן: אפשר בינתיים, היושב-ראש, לשאול שאלה אחת?

רועי פולקמן: מה קורה למי שאין לו חשבון בנק בכלל?

<קריאות: - - -

משה גפני: לא לענות ככה.

משה גפני: גבירותי ורבותי, אני מבקש תשובה.

משה גפני: אנחנו ממשיכים הלאה.

משה גפני: אנחנו בינתיים עוד לא מאשרים את הדבר הזה.

משה גפני: אני מבקש שתיתנו תשובה מוסמכת.

משה גפני: אי-אפשר ככה.

משה גפני: אני מבקש תשובה מוסמכת, תגידו לי מתי יש לכם את התשובה הזאת.

משה גפני: רועי, תשאל.

רועי פולקמן: יש שכבות באוכלוסייה שאין להם חשבונות בנק כי הבנק לא פותח להם חשבונות או כי יש להם סיבות אחרות למה הם לא פותחים חשבון.

רועי פולקמן: מה יהיה איתם?

בצלאל סמוטריץ': יש דבר כזה?

רועי פולקמן: כן, ודאי.

רועי פולקמן: מודרי אשראי למיניהם, ויש אוכלוסיות שגם הבנק - - -

רחל עזריה: ויש חשבונות מוגבלים.

בצלאל סמוטריץ': לא, זה שני דברים שונים.

בצלאל סמוטריץ': חשבון מוגבל, אתה יכול לפתוח חשבון.

רועי פולקמן: נכון, אבל כל מיני סיבות.

בצלאל סמוטריץ': למדינה יש עניין לעודד שאנשים יפתחו חשבונות בנק כי אז יש לו כתובת, אפשר להשיג אותו.

רחל עזריה: אבל יש אנשים שמאוד מאוד מכבידים עליהם בהליך של פתיחת חשבון בנק.

רועי פולקמן: אבל יש הרבה מאוד אנשים שאין להם חשבונות במדינה.

יצחק וקנין: חבר'ה, אתם שואלים, תנו להם לענות לכם.

משה גפני: תודה.

משה גפני: השאלה ברורה.

משה גפני: תשובה.

משה גפני: מי עונה?

משה גפני: בבקשה.

<גרניט אופק: גרניט אופק, הפיקוח על הבנקים, בנק ישראל.

<גרניט אופק: החשבונות לצורך הזה יהיו חשבונות ייעודיים על שם הילדים.

<גרניט אופק: אנחנו קובעים מנגנון בהליך מקוצר שיפתחו את החשבונות על סמך מידע שיגיע לבנקים מהמוסד לביטוח הלאומי.

משה גפני: שואל חבר הכנסת פולקמן ואני מצטרף לשאלתו.

משה גפני: מדובר באזרח או במי שאתם הודעתם שהחשבון שלו מוגבל, הוא לא יכול להשתמש בחשבון בבנק.

משה גפני: נולד לו ילד והוא רוצה להפקיד את קצבת הילדים, מה שאנחנו קובעים עכשיו בתקנות, הוא רוצה להפקיד את זה באותו בנק ששם אין לו חשבון פעיל.

משה גפני: אתם הגבלתם את החשבון שלו או שלא נותנים לו בכלל לפתוח חשבון.

<גרניט אופק: אין שום בעיה.

<גרניט אופק: החשבון הוא על שם הילד ולא על שם ההורה, ואז אין בעיה לפתוח חשבון.

רועי פולקמן: זאת אומרת, לא יהיה אזרח במדינת ישראל שלא יוכל, כי יש גם כל מיני קבוצות אוכלוסייה שמכל מיני סיבות אין להם חשבונות בנק.

<גרניט אופק: לא יהיה.

רועי פולקמן: כל ילד במדינת ישראל, מכל שכבה, יוכל לקבל את זה.

רועי פולקמן: לא יגבילו מישהו, לא יהיו לזה השלכות שליליות על ההורה, כאלה או אחרות, כי זה על שם הילד אבל בבעלות ההורה.

יצחק וקנין: בנאמנות.

משה גפני: חשבון נאמנות, רועי.

רועי פולקמן: זאת אומרת, לא יהיה מצב שתהיה קבוצת אוכלוסייה - - -

<גרניט אופק: שהילד ייפגע - - -

<קריאות: - - -

רועי פולקמן: שלא יגידו לו, אי-אפשר לפתוח, אנחנו לא יכולים לפתוח.

משה גפני: לא יהיו על החשבון הזה דמי ניהול.

<גרניט אופק: לא, לא יהיו.

<גרניט אופק: חשבון חיסכון, אין עמלות.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: בסדר, אבל צריך להדגיש את זה כי אנחנו מדברים פה על כל ההורים במדינת ישראל.

משה גפני: חלק מההורים לא יבינו את זה.

בצלאל סמוטריץ': תכתבו את זה בתקנות עם קו למטה, בהדגשה.

<דודי קופל: ההורים יקבלו הודעה.

משה גפני: נוסח ההודעה צריך להיות שווה לכל נפש.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: כלומר, ההורה זכאי לבחור לא רק את קופת הגמל או את הבנק שבו ינוהלו הכספים, אלא גם מסלול בתוכם.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, הערה אחת, סליחה שדילגנו – בעניין ההודעה.

רועי פולקמן: שפות.

רועי פולקמן: מה החוק קובע היום על הודעות קצבאות ילדים, באיזה שפות המידע מועבר להורה?

רועי פולקמן: מה הנוהל שהביטוח הלאומי מחייב?

רועי פולקמן: האם זה רק בעברית?

רועי פולקמן: האם זה בעברית, ערבית, רוסית?

רועי פולקמן: מה הנוהל קובע היום?

רועי פולקמן: מודיעים לי על האירוע הזה.

רועי פולקמן: באיזו שפה מודיעים לי על האירוע הזה?

משה גפני: תשובה.

<מיכל מזוז: היום אנחנו מודיעים על זה בעברית.

רועי פולקמן: אז אני מציע שאנחנו נתקן את זה.

משה גפני: מה אתם מודיעים?

בצלאל סמוטריץ': עכשיו לתקן את הכול?

רועי פולקמן: לא.

רועי פולקמן: למה?

רועי פולקמן: רק את זה.

רועי פולקמן: מי שמודיעים לו, שיודיעו לפחות - - -

<מיכל מזוז: אנחנו שולחים את ההודעות בשפה העברית.

משה גפני: אני מקבל את ההצעה של חבר הכנסת פולקמן לא לתקן את כל הביטוח הלאומי, בזה נדון בנפרד, בסדר.

בצלאל סמוטריץ': שאלה אם יש להם מערכת שיודעת להוציא עכשיו בשפות.

<יעל בנימין אגמון: חבר הכנסת גפני, אני רוצה רק להגיד שבמקביל להודעה שישלח המוסד לביתו של כל הורה, יהיה גם קמפיין תקשורתי בעניין הזה.

רועי פולקמן: בסדר, נו.

<יעל בנימין אגמון: הקמפיין התקשורתי יתנהל בכל השפות ולכל המגזרים.

רועי פולקמן: איפה זה כתוב?

<יעל בנימין אגמון: זה לא כתוב.

<יעל בנימין אגמון: אנחנו לא נכתוב בתקנות שננהל קמפיין.

רועי פולקמן: אז שגם ההודעה – מכיוון שהאתגר כאן זה אותן שכבות שפחות מכירות את המערכת הכלכלית, את האירועים האלה, אז צריך שזה יהיה מינימום, לפחות בעברית, ערבית, רוסית.

רועי פולקמן: לפחות שלוש השפות האלה, זה בסיסי.

<מיכל מזוז: כל הודעה?

<קריאה: אמהרית, צרפתית, אתה לא תצא מזה.

רועי פולקמן: בוודאי שנצא מזה.

רועי פולקמן: עברנו את הדיון הזה בחוק נתוני אשראי, הגדרנו – אני לא זוכר איזה שפות הגדרנו שם – היה דיון שלם על שלוש שפות.

משה גפני: אני מבין ממה את חוששת.

<מיכל מזוז: אותה הודעה תישלח בשלוש שפות לכל אזרח?

רועי פולקמן: כן.

<יעל בנימין אגמון: איך תדע למי לשלוח באיזו שפה?

<קריאה: זה יסבך יותר.

רועי פולקמן: לא יסבך.

בצלאל סמוטריץ': מה הבעיה?

בצלאל סמוטריץ': באותו דף.

רועי פולקמן: באותו דף יהיה, כמו שאתה כותב בתרופה – אנגלית, עברית, ערבית.

<קריאה: תרופה אתה לא שולח.

<קריאה: אדם קונה.

רועי פולקמן: זה לא מסבך.

רועי פולקמן: בסוף, יש אוכלוסיות במדינת ישראל שעם כל הכבוד לקמפיין הזה, הן לא ידעו על האירוע הזה.

משה גפני: אני מציע שכן יהיה כתוב.

משה גפני: שיהיה כתוב שהמוסד לביטוח לאומי ינהל – לא יודע בדיוק איך נכתוב את זה – ינהל בשפות נוספות אפשרויות של הודעה להורים, שזה יכול להיות בקמפיין, זה יכול להיות - - -

יצחק וקנין: רבותי, אין לזה סוף.

יצחק וקנין: אפשר להגיד ערבית, עברית.

יצחק וקנין: שום שפה אחרת לא יכולה להיכנס.

יצחק וקנין: אין לזה סוף, חבר'ה.

משה גפני: חבר הכנסת וקנין, הם טוענים - - -

יצחק וקנין: נשים גם מרוקאית, למה רק רוסית?

רועי פולקמן: לא.

רועי פולקמן: השפות הרשמיות.

בצלאל סמוטריץ': גפני, יידיש.

משה גפני: אבל אז אני לא אבין.

יצחק וקנין: איך מסתדרים עד היום בביטוח הלאומי בכל ההודעות?

רחל עזריה: נכון.

רחל עזריה: אני לא מכירה מישהו שלא בא לקחת קצבה של ביטוח לאומי.

רועי פולקמן: לא מסתדרים.

רועי פולקמן: בגלל זה יש גופים שעוסקים במיצוי זכויות, כי אחת הבעיות בלא מעט שירותים היא אי-מיצוי זכויות, כי אוכלוסיות מוחלשות לא יודעות.

רחל עזריה: אבל זה בשירותים מורכבים.

רחל עזריה: זה לא שירות מורכב.

יצחק וקנין: זה לא בגלל ההודעה.

משה גפני: רבותי, בואו נעשה סדר בעניין הזה.

משה גפני: אני מבין שאתם במוסד לביטוח לאומי מבינים או אומרים שאי-אפשר עכשיו להתחיל עם הנושא של שפות נוספות.

רועי פולקמן: לפחות ערבית ועברית.

משה גפני: יש פה משהו שהוא חריג.

משה גפני: אנחנו מדברים פה על מקרה שבו הולכים להודיע לאנשים, מה שלא היה עד היום, שהוא צריך לבחור איפה הוא משקיע את הכסף הזה.

משה גפני: כל הנושא הזה הוא ייחודי.

משה גפני: ואני מציע שיהיה כתוב בתקנות – שיהיה כתוב – שהמוסד לביטוח לאומי ימצא את הדרכים כדי להודיע בשפות שונות, כדי להודיע לציבור הרחב שיש את האפשרות הזאת להשקיע כל אחד לפי רצונו ושיהיה כתוב בשפות שונות.

משה גפני: לא בהודעה שאתם שולחים, מה שהיא אמרה קודם לגבי הקמפיין, שיהיה כתוב:

משה גפני: המוסד לביטוח לאומי ידאג.

<מיכל מזוז: אדוני, הדבר הזה יהיה קיים גם באתר האינטרנט של המוסד.

משה גפני: צריך לכתוב את זה בתקנות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, זה לא פותר את הבעיה כי הקמפיין יהיה בשנה הקרובה.

בצלאל סמוטריץ': בעוד 15 שנה - - -

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: הבנקים תמיד ירצו שכל ילד שלך יהיה אצלם.

משה גפני: לא רק בשנה הבאה.

רחל עזריה: כל פעם שתגיע - - -

רועי פולקמן: היא צודקת, רחל.

רחל עזריה: גם כי הילד נכנס לבנק בגיל אפס.

רחל עזריה: רוב הסיכויים שהוא לא ישנה את חשבון הבנק שלו.

רועי פולקמן: יש אוכלוסיות בארץ שהבנקים לא רודפים אחריהן.

רחל עזריה: כל ילד.

רחל עזריה: אני לא מסכימה.

משה גפני: רבותי, אני חושב שבזה אנחנו פותרים את הבעיה.

רועי פולקמן: אם זה יהיה בתקנות, אין בעיה.

רחל עזריה: הדבר היחיד שאני כן רוצה לוודא שיהיה במגוון שפות, במגוון דרכים, זה כשהילד מגיע לגיל שהוא יכול להוציא את הכסף, שכל ילד ידע.

בצלאל סמוטריץ': אז הוא יודע לקרוא עברית.

בצלאל סמוטריץ': זה מערכות החינוך שלנו.

רחל עזריה: אז בעיני זה מסוג השלבים - - -

משה גפני: זה דיון אחר.

רחל עזריה: אני לא יודעת אם במגוון שפות אבל צריך להגיע לכמה שיותר, לוודא.

משה גפני: אני מציע שיהיה כתוב בתקנות שהמוסד לביטוח לאומי ימצא את הדרכים לפרסם את העובדה הזאת שיש אפשרות להורה לבחור בנק או קופת גמל, כל אחד לפי רצונו, ושזה ייעשה באמצעות פרסום במגוון שפות.

רחל עזריה: מעולה.

רועי פולקמן: זה בסדר.

<דודי קופל: אדוני, אני חושב שזו הוראה פתוחה מדי.

רועי פולקמן: אז בוא נדייק אותה.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: בסדר, לא נורא.

<דודי קופל: אני אומר, אני חושב שזאת הודעה פתוחה מדי שעלולה לייצר קשיים על המוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מה דעתך שאני רוצה לייצר קשיים על המוסד לביטוח לאומי?

רחל עזריה: לא אמרנו שאנחנו רוצים לסגור את העניין כדי להתחיל את החיסכון.

רחל עזריה: אתה סותר את עצמך מתחילת הדיון.

<דודי קופל: אני חושב שהוראה, אם יש כזו, צריכה להיות ברורה כדי שאחר כך לא יעלו טענות כלפי - - -

משה גפני: לא יעלו טענות.

משה גפני: אנחנו מדברים על זה.

משה גפני: יש פרוטוקול, אנחנו עוקבים.

רועי פולקמן: הוא רק אומר שצריך להגדיר שפות.

משה גפני: אתה יודע מה, אין בעיה.

משה גפני: אתה רוצה, אז יהיה כתוב שההודעה בעניין הזה תישלח להורה בשפה הרוסית, הערבית, האמהרית, ויידיש, ומה עוד לא אמרנו?

משה גפני: מרוקאית.

<קריאה: לדינו.

משה גפני: זה בסדר?

<אייל לב ארי: לא.

משה גפני: זאת ההצעה לכתוב בתקנות.

משה גפני: אתם לא רוצים, לא צריך.

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: להודיע בשפות נוספות, אתה צריך להגדיר מהן.

<אייל לב ארי: שפות נוספות על השפות הרשמיות.

<מיכל מזוז: פעם היו מודעות שהמוסד לביטוח לאומי שולח למבוטחים בשפה העברית בלבד.

<מיכל מזוז: מעבר לזה, באמצעי התקשורת השונים – גם באתר האינטרנט כפי שציינתי, גם בסניפים, בפלאיירים שמוצבים בסניפים השונים של המוסד – יש את זה ביתר השפות.

<מיכל מזוז: יש את זה באמהרית, ברוסית - - -

רועי פולקמן: אחת הטענות המובילות כנגד הביטוח הלאומי זה שבין השאר בגלל הדברים האלה יש בעיית מיצוי זכויות.

רועי פולקמן: אנחנו מכירים את זה בהרבה שירותים של הביטוח הלאומי.

בצלאל סמוטריץ': הבדואים לא מצליחים לקרוא את ההוראות כי הם לא מקבלים את זה בערבית.

רועי פולקמן: ולכן אני אומר, כל מה שאנחנו רוצים פה – זה מצוין שנכתוב בעברית וערבית - - -

משה גפני: רועי, אני לא הולך לחזור על העניין הזה.

משה גפני: אתם רוצים, עד סוף הדיון תערערו על העניין.

משה גפני: אמרתם שאתם לא יכולים בשפות נוספות, קיבלתי.

משה גפני: לא מוציאים בשפות נוספות.

משה גפני: נאמר כאן שמדובר על קמפיין שיעשו באופן קבוע עם העניין הזה, להודיע להורים שהם יכולים לבחור.

משה גפני: אני מציע שנעשה מעשה חריג, שהמעשה הזה מקל עליכם.

משה גפני: אנחנו לא הולכים בייקוב הדין את ההר, להתחיל לכתוב שפות בהודעה, זה אנחנו נצטרך לעשות כשנדבר על מיצוי זכויות.

משה גפני: האם באמת אנשים ממצים את זכויותיהם זה דיון אחר, הוא לא דיון דווקא פה.

משה גפני: כאן יש מקרה חריג.

משה גפני: המקרה החריג הוא שאנחנו אומרים להורה – זכותך לבחור את מסלול ההשקעה הזאת, זכותך.

משה גפני: אנחנו רוצים שיהיה קמפיין – זה מה שנאמר קודם – אנחנו רוצים שיהיה קמפיין, והקמפיין הזה יהיה במגוון שפות.

משה גפני: זה מה שאנחנו מבקשים, ושזה יהיה כתוב בתקנות.

<יעל בנימין אגמון: אני רוצה להציע הצעה לעניין הזה.

<יעל בנימין אגמון: הקמפיין המאוד מאוד גדול התקשורתי יהיה באמת מאוד מאוד אפקטיבי לגבי הילדים שיש היום.

<יעל בנימין אגמון: מה שאני מציעה זה שהמוסד, במכתב שהוא שולח בעברית, לא יתרגם את המכתב לשלוש שפות אלא יוסיף שורות.

<יעל בנימין אגמון: אתר האינטרנט של המוסד הוא כבר היום בכמה שפות, ולכן הוא יוסיף שורות.

משה גפני: למה את לא מקבלת את מה שאמרתי?

משה גפני: הרי אמרתם את זה והם אמרו את זה, והגענו להסכמה.

משה גפני: למה משהו אחר?

<יעל בנימין אגמון: קמפיין זה בסדר אבל - - -

משה גפני: למה שלא יהיה קמפיין, והקמפיין יהיה במגוון שפות?

<הראל שרעבי: הוא מתנהל בתקופה הקרובה.

רועי פולקמן: עוד עשר שנים לא יהיה קמפיין.

משה גפני: לא, גם בעוד עשר שנים.

משה גפני: יהיו פרסומים של המוסד לביטוח לאומי.

<יעל בנימין אגמון: יהיו פרסומים.

<יעל בנימין אגמון: אני מנסה להבהיר.

<יעל בנימין אגמון: בתקופה הקרובה יהיה קמפיין מאוד אגרסיבי בכל אמצעי התקשורת.

משה גפני: זה בסדר.

<יעל בנימין אגמון: כולל אמצעי תקשורת למגזרים ייעודיים.

<יעל בנימין אגמון: בשלב השני יהיו פרסומים, כפי שאמרה עורכת-הדין מזוז, באתר האינטרנט של המוסד בכמה שפות, בסניפים בכמה שפות.

<יעל בנימין אגמון: מה שאני מציעה זה להוסיף להודעה שישלח הביטוח הלאומי להורים הפניה.

<יעל בנימין אגמון: לא לתרגם את כל ההודעה שהיא מאוד ארוכה.

רועי פולקמן: גם בסדר, כל עוד יש הפניה.

משה גפני: לא בסדר.

משה גפני: זה פשוט לא בסדר.

רועי פולקמן: למה?

משה גפני: ככה.

משה גפני: כי תיקח אדם פשוט שמפנים אותו לאינטרנט, הוא לא יודע על מה מדובר.

רועי פולקמן: או לסניף.

משה גפני: הוא ילך לסניף בשביל ה-50 שקלים, תעשו לי טובה.

משה גפני: צריך שיהיה פרסום, שאנשים ידעו את זה.

סתיו שפיר: למה זה כל כך בעייתי?

<קריאה: כי בקמפיין אי-אפשר להסביר לבן-אדם.

רועי פולקמן: לא בקמפיין.

רועי פולקמן: בהודעות.

סתיו שפיר: מתורגמנים אין לכם?

סתיו שפיר: מה הבעיה?

<יעל בנימין אגמון: ההודעות הן בעברית, זה המצב.

רועי פולקמן: אז מה?

רועי פולקמן: שיכתבו בערבית.

סתיו שפיר: מה זה זה המצב?

<קריאות: - - -

<נחמה שפירא: אני יכולה להסביר למה זה לא אפשרי?

משה גפני: אי-אפשר לדבר בלי רשות.

משה גפני: אם יהיו פתרונות כאלה של אינטרנט ושל הכול, אז באמת לא יהיה יותר, אבל אם אנחנו מדברים על כך שיהיה בתקנות שצריך להסביר את זה גם בפרסום במגוון שפות, אז זה לא יהיה רק פעם אחת.

משה גפני: פעם אחת זה יהיה אגרסיבי, בשנה הראשונה, ואחרי כן זה יהיה נורמלי.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: בבקשה.

<נחמה שפירא: נחמה שפירא, המוסד לביטוח לאומי.

<נחמה שפירא: אי-אפשר, אנחנו לא יכולים לייצר את השם הפרטי ואת הכתובת במגוון של שפות, המחשב לא מאפשר לנו את זה.

<נחמה שפירא: אין לי שום בעיה לקחת את הפלאייר שכתוב בשפה רוסית או אמהרית או כל שפה אחרת שתהיה, להכניס אותו למעטפה ולשלוח אותה לכל כתובת שאני רושמת ידנית, ואנחנו נעשה את זה.

<נחמה שפירא: גם לא נהיה חייבים להגיע לסניף בשביל זה.

<נחמה שפירא: יהיו לנו אמצעים אחרים שנוכל להעביר בשפות נוספות.

רועי פולקמן: אם אתם יכולים, מצוין.

<קריאות: - - -

משה גפני: אני דבק בעמדתי שזה מה שצריך לעשות, וצריך לעשות את זה באופן קבוע וצריך שיהיה כתוב בתקנות שזה יהיה במגוון שפות וזה יחייב את המוסד לביטוח לאומי לאורך שנים.

משה גפני: בשנה הראשונה זה יהיה אגרסיבי, פרסום רציני, ואחרי כן אפשר גם לחלק בבתי החולים כשהילד נולד, אפשר לחלק הודעה כזאת.

משה גפני: צריך שבתקנות יהיו כוונה ורצון לפרסם את הדברים האלה באופן קבוע.

רועי פולקמן: בואו נציע איזה נוסח.

משה גפני: טוב.

רועי פולקמן: האמירה מגוון שפות, אני מבין את הבעיה איתה.

רועי פולקמן: יתחילו לבוא מחר טענות לביטוח הלאומי למה אין בצרפתית ולמה אין בגרמנית.

משה גפני: בואו נמשיך.

<דודי קופל: אולי נגבש עכשיו איזושהי הצעה שתהיה יותר קונקרטית לפרסום בעיתונים במגוון שפות, להודעות שיימסרו בדרכים מסוימות, רק כדי שהמנגנון יהיה ברור וקונקרטי ולא מנגנון כללי.

רועי פולקמן: נכון.

רועי פולקמן: זה חשוב.

<דודי קופל: אני מציע שננסה לגבש עכשיו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: כלומר, אם אין בחירה של ההורה, זה הולך למסלול ברירת המחדל בקופת הגמל להשקעה או בבנק.

<דודי קופל: אנחנו מדברים כאן על אפשרות בחירה שהיא אפשרות בחירה מתמשכת.

<דודי קופל: ניוד בין מסלולים יתאפשר בקופות גמל להשקעה לפי הרגולציה הרגילה שקיימת לעניין זה בקופות גמל, בבנקים גם כן יתאפשר ניוד לפי ההסכמים שיהיו עם הבנקים, אלא אם כן המסלול בבנק הוא מסלול קונקרטי שבו יהיה ברור מלכתחילה שאין אפשרות לנייד כספים מתוך אותו מסלול.

<דודי קופל: כאמור, סכום החיסכון הנוסף לבחירת ההורה.

<דודי קופל: הורה שמעוניין, מייד בחודש שלאחר ההודעה מופקד סכום החיסכון הנוסף לקופת הגמל להשקעה או לבנק.

<דודי קופל: אנחנו מדברים כאן על אפשרות השבה של סכומים שהופקדו.

משה גפני: מה זה השבה?

<דודי קופל: השבה, כלומר סכום שהופקד בטעות או סכום שהופקד שלא כדין.

משה גפני: אם אני רוצה להפסיק?

בצלאל סמוטריץ': איפה יש דבר כזה?

<דודי קופל: יכול לקרות.

<דודי קופל: למשל הופקד סכום גבוה מדי.

משה גפני: המוסד לביטוח לאומי העביר כסף - - -

<דודי קופל: הפקיד כסף בטעות, יכול לקרות.

<מיכל מזוז: או שהתברר שאין תושבות, הילד עזב את הארץ.

בצלאל סמוטריץ': מה עם קיזוזים פה?

<יעל בנימין אגמון: הסכום הנוסף, אני רק אענה לשאלתך.

משה גפני: לפני זה.

משה גפני: אם אני רוצה להפסיק?

<יעל בנימין אגמון: אתה תוכל בכל חודש להודיע למוסד על שינוי בבחירתך לעניין הסכום הנוסף, זאת אומרת חודש כן, חודש לא, והבחירה שלך תיושם בחודש העוקב.

<יעל בנימין אגמון: אם הודעת בינואר, אז בפברואר הודעתך תתקבל.

משה גפני: זה כתוב בתקנות?

<יעל בנימין אגמון: כן.

<יעל בנימין אגמון: זו משמעות התקנה.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: אנחנו מדברים כאן על ניוד בין קופות גמל להשקעה.

<אייל לב ארי: איפה כל הטפסים האלה ירוכזו?

<אייל לב ארי: יש פה הרבה עניינים גם של הודעות וטפסים.

<דודי קופל: דבר ראשון, כמובן הטפסים הללו יפורסמו באתרים של החברות המנהלות וגם הביטוח הלאומי יפרסם את כל הטפסים הרלוונטיים באתר האינטרנט שלו.

<אייל לב ארי: אמרתם שתקימו אתר ייעודי.

<דודי קופל: בוודאי.

<דודי קופל: כן, אתר ייעודי לעניין הזה.

<דודי קופל: יש צורך להודיע על כך למוסד כדי שהמוסד ידע להעביר את ההפקדות מהקופה המעבירה לקופה המקבלת.

<אייל לב ארי: למה שבעה ימי עסקים השתנה?

<אייל לב ארי: בטיוטות זה היה שני ימי עסקים.

<דודי קופל: מכיוון שאנחנו קיבלנו הערות שיש צורך בזמן נוסף כדי לבצע את ההודעה הזאת למוסד בידי החברות המנהלות.

בצלאל סמוטריץ': בטח הם לא רוצים שזה יהיה בשבת גם.

משה גפני: למה בנק לא יכול לעשות את הניוד הזה?

<דודי קופל: שוב, אני חוזר על מה שאמרתי קודם.

<דודי קופל: הרגולציה - - -

משה גפני: רק במקרה הזה אני מדבר, אני לא מדבר על הרגולציה הכללית.

משה גפני: אם ההורה בחר בנק, למה אי-אפשר שיהיה ניוד?

<גרניט אופק: אנחנו הבנו שזו ההחלטה שהתקבלה במשרד האוצר.

<גרניט אופק: אנחנו חושבים שהמערכת הבנקאית יכולה לנהל את זה.

משה גפני: החלטות שהתקבלו בממשלה, אני כמובן עובר לדום, זה ברור, אין ויכוח בכלל.

משה גפני: עכשיו אני שואל שאלה, רק שאני אבין.

<גרניט אופק: בנק ישראל לא מתנגד לניוד.

משה גפני: אני רוצה לדעת למה אי-אפשר במקרה הזה, רק במקרה הזה – אני לא הולך לשנות סדרי בראשית – אם הורה רוצה לנייד בבנק, למה אי-אפשר לתת לו את זה?

בצלאל סמוטריץ': אם הורה הכניס בבנק, עכשיו הוא קשור לבנק הזה חתונה קתולית עד גיל 18?

בצלאל סמוטריץ': למשל, גם אם הוא סגר את חשבון הבנק האישי שלו, העביר אותו לבנק אחר, החשבון הזה נשאר שם?

משה גפני: ישלם מס.

<הראל שרעבי: קנסות על שבירת פיקדון.

<יעל בנימין אגמון: חבר הכנסת גפני, יש פה כמה נושאים בעניין הניוד בתוך בנקים.

<יעל בנימין אגמון: קודם כול, הרגולציה הקיימת כיום, חלקה בחקיקה ראשית, לא מאפשרת את הניוד הזה.

<יעל בנימין אגמון: בכדי להתחיל את החיסכון ב-1 בינואר 2017 אנחנו חייבים להתייחס לרגולציה הקיימת.

<יעל בנימין אגמון: מעבר לזה, מנגנון הניוד מבחינה תפעולית ומבחינה מסחרית בבנקים היום לא קיים, והבנקים בשיחות שונות אמרו לנו ששוב, בהתייחס ל-1 בינואר 2017 הדבר לא אפשרי.

<יעל בנימין אגמון: ככל שהרגולציה והחקיקה תשתנה בעתיד, והפיקוח על הבנקים יוביל למקום של ניוד יותר פשוט בין בנקים והדבר יתאפשר, אפשר יהיה להתאים את התקנות, אבל כיום הדבר הזה לא קיים.

משה גפני: בבקשה.

<גרניט אופק: הפיקוח על הבנקים לא מהווה פה מגבלה לניוד.

<גרניט אופק: להבנתנו, הסיבה שזו ההחלטה שהתקבלה הייתה סוגיית המס, והסוגיה הזאת לא נפתרה.

<גרניט אופק: זה לא משהו שהוא בפתחו של הפיקוח על הבנקים.

<דודי קופל: הרגולציה היום בעולם קופות הגמל של ניוד היא רגולציה מאוד מפורטת, מאוד מסודרת ומאוד מובנית.

<דודי קופל: כיום, הסוגיה של מעבר בין חשבונות באופן כללי בין בנקים היא - -

משה גפני: מה אתם מסתירים?

סתיו שפיר: מה?

סתיו שפיר: מה?

משה גפני: מה אתם מסתירים?

<דודי קופל: - - היא רחוקה מאוד.

משה גפני: אני מבקש להוסיף את העניין הזה, ואם צריך, אפשר לתקן את החקיקה.

משה גפני: אומר בנק ישראל – לי לא מפריע, מצד הפיקוח על הבנקים אין בעיה.

משה גפני: אנחנו מדברים על מקרה שאתם יצרתם אותו.

משה גפני: אתם אמרתם שמפקידים את החשבון והגעתם להסכמה, גם עם השר ליצמן, הגעתם להסכמה שזה יהיה גם בבנקים משום שיש אנשים שאין להם קשר לקופות גמל דווקא.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: יש בעיה, ואתם אומרים שברירת המחדל זה רק קופות הגמל משום ששם אפשר לעשות ניוד.

משה גפני: למה אי-אפשר לעשות ניוד?

משה גפני: אם הוא בחר או אם הוא רוצה בבנקים, למה אי-אפשר לעשות ניוד?

משה גפני: יש בעיה בחקיקה ראשית, נתקן, אנחנו לפני חוק ההסדרים.

משה גפני: למה, מה אתם מסתירים מאתנו?

משה גפני: למה אי-אפשר להקל על ההורה הזה?

משה גפני: אתם הגבלתם אותו בתוכנית חיסכון, אחרת הוא היה מקבל את הכסף לחשבון הפרטי שלו.

<יעל בנימין אגמון: שוב, התקנות האלה הובאו תחת החקיקה והרגולציה הקיימת היום.

משה גפני: בסדר.

<יעל בנימין אגמון: ותחת המנגנונים התפעוליים שקיימים בבנקים ובגופים המוסדיים לטובת העניין הזה.

<יעל בנימין אגמון: הרגולציה של אגף שוק ההון על הניוד היא מאוד מאוד מאוד מקיפה.

<יעל בנימין אגמון: אין רגולציה דומה לגבי העברה בבנקים, וצריך ליצור אותה.

<יעל בנימין אגמון: זה דבר ראשון.

<גרניט אופק: אני חייבת להגיב, אני מצטערת, הפיקוח על הבנקים פעל המון בשנים האחרונות בשביל לאפשר מעבר.

<גרניט אופק: למיטב ידיעתנו, אין מגבלה של רגולציה.

<גרניט אופק: אם אתם יודעים על משהו אחר, אתם מוזמנים לומר לנו.

<יעל בנימין אגמון: הנקודה השנייה שאני רוצה להגיד - - -

משה גפני: הנקודה הראשונה נמחקה מהפרוטוקול.

משה גפני: בנק ישראל אומר שאין בעיה.

משה גפני: אתם לא יכולים, הרי הם אחראים על זה.

<דודי קופל: אני לא חושב שיש מה להשוות בין הרגולציה שמצויה בעולם - - -

משה גפני: בואו נעשה סדר.

משה גפני: אני, אין לי עניין.

משה גפני: אני רוצה שהתקנות האלה יהיו תקנות טובות, יש לי בזה עניין.

רחל עזריה: ושהן יקרו.

משה גפני: ושהן יקרו.

משה גפני: אני לא מבין מה ההתעקשות של משרד האוצר, כשיושבת פה נציגת בנק ישראל והיא אומרת אין בעיה של רגולציה.

משה גפני: אתם לא מופקדים על זה, הם מופקדים על זה.

משה גפני: הם אומרים שאין בעיה של רגולציה, תחפשו תירוץ אחר.

משה גפני: מה התירוץ הבא?

<יעל בנימין אגמון: הבנקים מבחינה מסחרית או מבחינת הכדאיות שלהם להיכנס לפרויקט הזה, בשיחות שונות מדברים על כך שהם בונים על החיסכון הזה לתקופה ארוכה.

משה גפני: כן, בסדר.

<יעל בנימין אגמון: ככל שאתה תאפשר את הניוד בבנקים, הריבית - - -

משה גפני: אבל את מאפשרת את הניוד בקופות הגמל, בחיסכון לטווח ארוך.

<יעל בנימין אגמון: הבנקים, מנגנון התשואה הוא שונה מקופת גמל.

<יעל בנימין אגמון: הוא מנגנון של ריבית שנקבעת מראש והיא ידועה.

<יעל בנימין אגמון: ברגע שאתה לא תיתן לבנק ודאות לגבי אורך החיסכון שלו, היכולת שלו להבטיח ריבית לחוסך יורדת מאוד מאוד משמעותית.

<הראל שרעבי: לא קיימת.

<יעל בנימין אגמון: היא לא קיימת בעצם.

רחל עזריה: קודם כול, אני חושבת שקיבלנו תשובה אחת.

משה גפני: אני לא קיבלתי אפילו תשובה אחת.

רחל עזריה: אני חושבת שזאת תשובה.

רחל עזריה: בסופו של דבר, אם אתה רוצה לדאוג שלילד תהיה הריבית הטובה ביותר, אז אתה מבין שאם אתה מתחיל לעשות את האפשרות של ההעברה באמצע, אתה בעצם מוריד בצורה דרמטית את הריבית, בעיקר בבנק.

משה גפני: למה את לא אומרת את זה על קופות הגמל?

רחל עזריה: כי קודם כול, שם זה עובד אחרת.

רחל עזריה: הדבר השני, העניין של ברירת המחדל.

רחל עזריה: אני מכירה את עולם הבנקים – כולנו, כל מי שיושב פה בחדר, מכיר את עולם הבנקים.

רחל עזריה: לבנקים מאוד כדאי שהלקוח, התינוק, ייכנס לתוך הבנק.

רחל עזריה: אנחנו יודעים את זה, אנחנו מכירים את המבצעים להכניס צעירים ונוער לבנקים, וזה בסדר, זו זכותם.

רחל עזריה: אם אנחנו רוצים לתת כמה שיותר אפשרויות וגם לייצר כמה שיותר מודעות לעניין, ברגע שהבנק הוא לא ברירת המחדל, הבנק יצא בקמפיין וישכנע כל בן-אדם להגיע אליו.

רחל עזריה: לכן בעצם עבור האזרחים והאזרחיות והתינוקות אנחנו בעצם מייצרים את המסלול הטוב ביותר בזה שהבנק הוא לא ברירת המחדל, אלא קופות הגמל, והבנק, שייצא לקמפיין וישכנע אנשים ללכת אליו.

משה גפני: דיברת דברי טעם.

משה גפני: לא השתכנעתי.

רחל עזריה: טוב, חבל.

משה גפני: המציאות היא ברורה.

רחל עזריה: אז אולי תסביר.

רחל עזריה: אני אשמח שתשכנע אותי.

משה גפני: אני אגיד לך.

משה גפני: אני כל הזמן מסתכל על האבא או הורים שנמצאים באיזשהו מקום, שרמת ההשכלה שלהם היא לא גבוהה, הם מקבלים את הכסף, הם עובדים עם בנק כל הזמן.

משה גפני: אני לא דואג לבנקים, אני דואג לאותו הורה, ואני לא דואג להורה העשיר או מעמד הביניים ומעלה, הוא יודע מה לעשות, בין שנגיד לו כך ובין שנגיד לו אחרת.

רחל עזריה: נכון.

משה גפני: אני מדבר על מעמד הביניים ומטה, שאליהם אנחנו מכוונים את הנושא הזה.

משה גפני: הוא עובד עם הבנק.

משה גפני: הוא לא יודע על קופת גמל, הוא לא יודע את כל הדברים האלה, הוא גם חצי מובטל.

משה גפני: הוא צריך להפקיד את זה.

משה גפני: אם תהיה אפשרות של ניוד בבנקים כמו שיש בקופות הגמל, הריבית תעלה, הקמפיין כמו שאת אומרת יתבצע.

רחל עזריה: אתה מסכים איתי שטוב שברירת המחדל היא בקופות גמל?

משה גפני: לא.

רחל עזריה: אבל זה בדיוק זה.

משה גפני: ברירת המחדל יכולה להיות גם בבנקים.

רחל עזריה: אבל זה מה שיגרום לבנקים לצאת בקמפיין.

רחל עזריה: בדיוק אותו אבא לא ילך מבנק דיסקונט לבנק לאומי כי אולי שם הוא יקבל תנאים טובים יותר.

בצלאל סמוטריץ': קופות הגמל לא יכולות לעשות קמפיין?

משה גפני: יכולות.

רחל עזריה: מה הסיכוי?

רחל עזריה: נו, באמת.

רחל עזריה: כמה אותם הורים מוחלשים, או עם הזדמנויות קטנות יותר, פוגשים בכלל את קופות הגמל?

רחל עזריה: ואז הבנקים יתאמצו לקחת אותם אליהם, זה בדיוק זה.

משה גפני: רחל, הבנתי.

משה גפני: בבקשה.

<יוליה מרוז: יוליה מרוז, מנכ"לית איגוד בתי השקעות.

<יוליה מרוז: הערה חשובה בהמשך למה שאמרה חברת הכנסת רחל עזריה.

<יוליה מרוז: אדוני היושב-ראש, הרי כרגע המצב הוא כזה.

<יוליה מרוז: הבנקים וקופות הגמל בעצם התחרו על הלקוח מיום היוולדו, כשמצב הדברים עד היום כזה שקצבת הילדים שקיבלו הגיעה לחשבון הבנק.

<יוליה מרוז: לא הייתה אפשרות אחרת.

<יוליה מרוז: עכשיו, ברגע שבו נולד אותו תינוק שעכשיו זכאי להתחיל ולקבל את הכסף הנוסף של חיסכון לכל ילד במסגרת קצבת הילדים, יצטרך ההורה לבחור.

<יוליה מרוז: הבנקים כבר היום בנקודת המוצא נמצאים במצב של Data Base של לקוחות ושל מנגנון שמתקיים שקצבת הילדים הולכת לחשבון הבנק.

משה גפני: השר ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: מה הנושא?

משה גפני: עדיין קצבאות הילדים.

רחל עזריה: חיסכון לכל ילד.

<יוליה מרוז: העמדה של משרד האוצר – ואני לא יודעת למה העניין הזה לא מודגש – אבל בסופו של דבר, כשעבדו על המנגנון שהציעו פה בתקנות רצו ליצור מנגנון תחרותי.

<יוליה מרוז: אם אתה שואל, לעמדתנו כאיגוד בתי השקעות שמייצג את הגופים המוסדיים, את קופות הגמל בסיפור הזה, בכלל מ-day one היו צריכים לתת לנהל את הכסף הזה מקצועית בגופים המוסדיים שלהם המומחיות, וכך קבעה גם ועדת בכר בזמנו כשהפרידה את קופות הגמל מהבנקים לנהל בכלל חיסכון ארוך-טווח בישראל היום.

<יוליה מרוז: אבל, בגלל אותה טענה שגם אתה מעלה אותה עכשיו, שעלתה, שיש אנשים שלא מכירים – אין קופות גמל, יש חשבונות בנק, עד היום הקצבאות של הילדים מתנהלות בחשבונות הבנק – לכן, בנקודת המוצא, את הבחירה צריך לתת או בבנק או בקופת גמל.

<יוליה מרוז: שישה חודשים נותנים לבחירה הזאת, ורק כעבור שישה חודשים, אדוני, אומרים שברירת המחדל תהיה שזה ילך לקופת הגמל.

<יוליה מרוז: אני חושבת שבשישה חודשים האלה, גם מבחינת ההסברה, הרי המנגנון התחרותי הזה, המוטיבציה שהוא ייצר זה גם אצל הגופים המוסדיים, בקופות הגמל בשישה חודשים האלה לפעול מול הלקוחות בשביל להביא להם את המוצר שלהם.

<יוליה מרוז: אז אני פשוט לא מבינה מה מקום הדאגה שלך פה.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: תודה.

משה גפני: עוד משהו שרוצים להגיד בעניין הזה כי אני רוצה לסיים את הדיון עכשיו?

<גלי כספרי: גלי כספרי, איגוד הבנקים.

<גלי כספרי: אני רוצה רק לחדד משהו בכל הוויכוח הזה.

<גלי כספרי: הוא לא רק בין בנק לבין קופת גמל.

<גלי כספרי: הוויכוח הזה הוא בעצם בין שני אפיקים שונים לחלוטין ויש אלמנט אחד שקצת נשכח פה בדיון וזה העובדה שיש פה אפיק אחד שהוא בטוח ומבטיח לילד כמה כסף יהיה לו בגיל 18 ואפיק שני שהוא בשוק ההון ויש בו סיכון מסוים.

<גלי כספרי: ודווקא אוכלוסיות שדובר עליהן פה – אוכלוסיות של השכבות הפחות אולי משכילות, עם הכנסה יותר נמוכה – יכול להיות שדווקא האוכלוסיות האלה, חשוב להן יותר לדעת מה הסכום שיהיה להן בסוף התקופה, שהוא יהיה נטול סיכון, שלא תיפגע התשואה שלהם.

משה גפני: ולכן, מה עמדתכם?

<גלי כספרי: ולכן אנחנו חושבים שאם המדינה מחליטה עבור המשפחה, שלא מנצלת את ששת החודשים האלה, המקום הנכון עבורם הוא בנק שמבטיח תשואה.

משה גפני: זה באמת הפתעה.

<קריאות: - - -

משה גפני: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס לעניין הזה?

משה גפני: איפה שר הבריאות?

משה גפני: תקרא לו, אני רוצה שיגיד כמה מלים על העניין הזה.

משה גפני: בבקשה.

<הראל שרעבי: משפט אחד, שיקול נוסף.

<הראל שרעבי: צריך לזכור – והדברים נאמרו גם כשהוועדה פה העבירה את קופות גמל להשקעה – בסופו של דבר החיסכון הזה יכול לשמש ולהצטרף לטובת החיסכון ארוך-הטווח של אותו ילד.

<הראל שרעבי: הדבר הזה הוא יתרון מאוד משמעותי של קופת הגמל.

<הראל שרעבי: אם הילד הזה משאיר את הכסף הזה לגיל הפרישה שלו, יהיה מדובר על סכום מאוד משמעותי וזה אלמנט שאסור להתעלם ממנו.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: יש לי רק עוד שאלה לפני שאני נותן לשר הבריאות להתייחס.

משה גפני: הכסף שמפקידים בסוף תקופת החיסכון – או בגיל 18 או בגיל 24.

<קריאה: 21.

משה גפני: 21, סליחה.

משה גפני: הכסף הזה שאתם מפקידים, הוא יהיה צמוד?

<יעל בנימין אגמון: החוק מצמיד אותו.

<יעל בנימין אגמון: החוק מצמיד אותו כמו את הקצבאות.

משה גפני: מצמיד אותו ממתי?

משה גפני: ממתי שהוא נולד?

<יעל בנימין אגמון: לא.

<יעל בנימין אגמון: ה-500 שקלים יקודמו כמו שמקודמת קצבת הילדים.

<יעל בנימין אגמון: כל שנה.

משה גפני: אבל ממתי שהוא נולד?

<יעל בנימין אגמון: לא.

רחל עזריה: לא רטרואקטיבית.

משה גפני: בסופו של דבר, אותו ילד, בגיל שהוא מוציא את הכסף הזה, הוא יקבל או 500 שקל או 1,000 שקל.

משה גפני: 500 שקל בגיל 18.

משה גפני: אפשר להפקיד את זה מייד בהתחלה כי אם מפקידים את זה בסוף, זה לא שווה שום דבר.

<יעל בנימין אגמון: ההפקדה מייד בהתחלה עולה למדינה בשנה עוד כ-80 מיליון שקלים.

<יעל בנימין אגמון: התשואה שה-500 שקלים האלה יעשו, בהנחה והם יופקדו בקופת גמל עם איזושהי הנחת ריבית ארוכת-טווח, היא עוד - - -

<קריאות: - - -

רחל עזריה: אנחנו מעכבים את התקנות.

רחל עזריה: לכל ילד.

רחל עזריה: אנחנו כבר שנה שלמה בסיפור הזה.

משה גפני: בסדר, אבל - - -

רחל עזריה: אבל די, בואו נסגור את זה כבר.

רחל עזריה: כמה זמן אפשר.

רחל עזריה: אנחנו נישאר פה גם מאוחר יותר.

משה גפני: אני לא יכול להעביר את זה ככה, עם כל הכבוד.

רחל עזריה: למה?

משה גפני: כי צריך לסיים את הדיון.

רחל עזריה: אנחנו כמעט סיימנו.

רחל עזריה: יש כמה דברים, בואו נסגור את זה היום.

משה גפני: טוב, הלאה.

רחל עזריה: זה מה שאמרנו בתחילת הדיון, שסוגרים את זה היום.

רחל עזריה: חבל, כבר שנה אנחנו מעכבים את זה, זה כסף של הילדים.

רחל עזריה: חבל.

משה גפני: שנה מעכבים את זה?

משה גפני: מתי משרד האוצר הכין את זה?

רחל עזריה: זה מחוק ההסדרים הקודם.

משה גפני: בחוק ההסדרים הקודם הוא הכין את זה?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מה, אני לא הייתי מביא את התקנות אם זה היה מגיע לפני?

רחל עזריה: אז יאללה, בוא נסגור את זה.

משה גפני: אין יאללה.

משה גפני: מה יאללה?

רחל עזריה: למה לא?

משה גפני: ככה.

משה גפני: כי הוועדה היא ועדה רצינית, היא לא ועדה שמעבירה ככה, עם כל הכבוד.

משה גפני: מה, אני לא רוצה להעביר את זה?

משה גפני: אני רוצה להעביר את זה.

רחל עזריה: אז בוא נעביר את זה.

רחל עזריה: בוא נסגור את זה היום.

רחל עזריה: מה הבעיה?

משה גפני: תשלימי בבקשה.

<יעל בנימין אגמון: בהנחה ועבור הילדים שקיימים במלאי אנחנו כן נשלם בגיל 18, ורק לילדים שנולדו החל מה-1 בינואר 2017 נשלם בגיל אפס, העלות למחזור, כלומר לשנה, עוד 80 מיליון שקלים מתקציב המדינה.

<יעל בנימין אגמון: המשמעות מבחינת הכספים לחיסכון, זה יוצר עוד מאות בודדות של שקלים לכל ילד.

<יעל בנימין אגמון: זו לטעמנו עלות תקציבית גבוהה מדי תמורת - - -

יעקב ליצמן: מה אתם עושים בכל מקום?

יעקב ליצמן: מה הבנק עושה – תוכנית חיסכון כזאת – מה הוא עושה?

<יעל בנימין אגמון: לא.

<יעל בנימין אגמון: השאלה היא על - - -

יעקב ליצמן: לא, אני מדבר על מה שהוא שאל.

<יעל בנימין אגמון: 500 השקלים האלה יופקדו - - -

יעקב ליצמן: שאלתי מה בנק רגיל סטנדרטי אזרחי עושה כשמפקידים.

יעקב ליצמן: הוא מקבל את זה בסוף?

יעקב ליצמן: הוא מקבל את זה בהתחלה?

יעקב ליצמן: מתי מקבלים?

<יעל בנימין אגמון: לא, השאלה היא מתי המדינה - - -

יעקב ליצמן: אנחנו סיכמנו מה שבנק רגיל נותן.

<יעל בנימין אגמון: לא, השאלה היא מתי המדינה תפקיד.

יעקב ליצמן: זה מה שאמרתי.

<יעל בנימין אגמון: המדינה לפי החוק צריכה להפקיד בגיל 18.

משה גפני: הרב ליצמן, אתה רוצה להתייחס לנושא הזה?

יעקב ליצמן: כן, מילה אחת.

יעקב ליצמן: אגב, אני רוצה להבין.

יעקב ליצמן: אם אתה דוחה את זה - - -

<קריאות: - - -

משה גפני: מי יכול לענות לי על השאלה הבאה מהביטוח הלאומי?

משה גפני: אנחנו לא יכולים להספיק, יש עכשיו דיון עם שר הבריאות.

משה גפני: אם אנחנו נאשר את זה ביום ראשון, האם יש הבדל מבחינת

משה גפני: כם בהעברה של הנושאים הללו?

משה גפני: מי יודע בביטוח הלאומי לענות על השאלה הזאת?

משה גפני: אחרת אנחנו נשב פה עד מאוחר.

משה גפני: אני מעוניין להעביר את זה.

<יעל בנימין אגמון: אני יכולה לענות.

<יעל בנימין אגמון: לוח הזמנים הוא מאוד מאוד קצר.

משה גפני: מאוד קצר.

משה גפני: אתם הייתם צריכים להכין את זה בזמן אז זה היה כבר מאושר מזמן, אבל אני שואל עכשיו על ההבדל בין יום שלישי ליום ראשון.

משה גפני: על זה אני מדבר.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה להגיד לך.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה תירוצים שלא הספקנו.

יעקב ליצמן: זה מה שאני לא רוצה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: בבקשה.

רחל עזריה: אנחנו רוצים שזה יקרה.

רחל עזריה: תמימות דעים.

<יעל בנימין אגמון: בכדי להגיע להפקדה כמו שקבע המחוקק, ב-1 בינואר 2017, בגזירת הזמנים אחורה אנחנו צריכים שהזוכים במכרז יפורסמו לפני החגים.

<יעל בנימין אגמון: כדי שזה יקרה אנחנו צריכים מרגע אישור הוועדה עוד כמה ימים כדי לסגור נושאים במכרז שנשארו פתוחים כי הם תלויים בתקנות.

רועי פולקמן: נעשה עם כבוד השר דיון, ואז נמשיך.

רחל עזריה: בואו נמשיך.

<יעל בנימין אגמון: כל איחור הוא מאוד מאוד משמעותי בשלב הזה.

יעקב ליצמן: מבחינתי, אני מוכן לחכות.

משה גפני: אבל אנשים באו לדיון אתך.

יעקב ליצמן: אנשים שלי – תאמין לי, יש לי הרבה מה לדבר איתם - סלמונלה ויש לי עוד דברים.

דב חנין: לא חסר, אתה אומר.

יעקב ליצמן: לא חסר לי.

יעקב ליצמן: כל חמש דקות צרה אחרת.

משה גפני: השר מבקש להמשיך.

משה גפני: אנחנו ממשיכים.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: הלאה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש הערכת זמן על הדיון?

משה גפני: אני מקווה חצי שעה.

בצלאל סמוטריץ': רציתי לשאול עדיין בהקשר של ברירת המחדל.

בצלאל סמוטריץ': הרי החשיפה לסיכון בקופות גמל היא בדרך כלל גבוהה יותר.

בצלאל סמוטריץ': הרי דיברנו על זה שיש כמה מסלולים.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שאדם יאבד את הקרן לדוגמה בקופת גמל, מה שלא יקרה לו בבנק.

בצלאל סמוטריץ': בבנק הוא ירוויח פחות, הוא גם לא יפסיד.

משה גפני: מי עונה לו?

משה גפני: שרעבי.

<הראל שרעבי: אני אתייחס.

<הראל שרעבי: השאלה שאתה שואל היא שאלה שנכונה באופן כללי בעולם ההשקעות, סיכון ותשואה הולכים בדרך כלל - - -

בצלאל סמוטריץ': בדרך כלל כברירת מחדל לוקחים סולידי.

<הראל שרעבי: ולכן, ברגולציה המשלימה של העניין הזה אכן נקבע שגם בתקנון קופת הגמל ברירת המחדל תהיה מסלול סולידי, אבל לא היינו רוצים, במיוחד בדבר הזה שהמטרה שלו היא להציב את הילדים בשלב שבו הם יוצאים לחיים עם סכום פיננסי כלשהו, לתת להם סכום נמוך מדי כתוצאה מהעובדה שבטווח של 18 שנה – 21, יותר מזה משאיר את זה – השקענו את הכסף בתשואה מאוד מאוד נמוכה רק, שוב אני אגיד את זה בצורה עדינה, בגלל אלמנט הפחד.

<הראל שרעבי: בסוף אנחנו רוצים שיהיה טוב לילדים.

בצלאל סמוטריץ': התפיסה שלך של השקעה, נכון לקחת סיכון - - -

<הראל שרעבי: אבל נכון לקחת סיכון שקול - - -

רחל עזריה: זה לטווח ארוך.

<הראל שרעבי: במיוחד כשמדובר לטווח ארוך, ואני אחדד.

רחל עזריה: כשזה לטווח ארוך וקופת גמל נותנת תשואה.

בצלאל סמוטריץ': אתה אומר שברירת המחדל היא סולידית, ומי רוצה להתפרע שיתפרע.

<הראל שרעבי: היה מול עינינו העניין הזה ולכן קבענו - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זאת התשובה.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: בבקשה להמשיך.

<דודי קופל: זה מנגנון העברת הכספים.

משה גפני: נכון.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: כלומר שהרגולציה ככלל תיעשה לפי התקנות האלה ולא לפי התקנות הכלליות.

<דודי קופל: אנחנו מדברים על בקשה למשיכה שמוגשת - - -

<קריאות: - - -

<כרמית פולק כהן: כרמית, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

<כרמית פולק כהן: ברור לנו שהתקנות הן פועל יוצא של החוק אבל לנו מאוד מאוד חשוב להגיד את זה לפרוטוקול, וגם אדוני אמר שהוא יכול לתקן כל דבר - -

משה גפני: אם אפשר בקצרה ולא לדרוך לי על יבלות.

<כרמית פולק כהן: - - בחקיקה ראשית, אז ככה.

<כרמית פולק כהן: אנחנו חושבים שאחד האבסורדים הגדולים של החוק הזה זה שילד שהגיע לגיל הפדיון, שזה 18, צריך בעצם בזמן משיכת הסכום הכולל להביא אישור הורים.

<כרמית פולק כהן: ילד היום בגיל 18 יכול להינשא, להצביע בבחירות וכו', והוא צריך להביא אישור הורים.

<כרמית פולק כהן: ילד בגיל 19 שיש לו איזושהי בעיה רפואית, רוצה את הכסף כדי לממן ניתוח, צריך להביא אישור הורים.

<כרמית פולק כהן: בעינינו זה אחד האבסורדים הגדולים של החוק, והם משתקפים ובאים לידי ביטוי כמובן גם בתקנות.

<כרמית פולק כהן: חבר הכנסת מרגי כבר הגיש הצעת חוק בהקשר הזה, יחד עם חברי כנסת נוספים: יואל חסון, מיקי זוהר, מירב בן ארי וכו'.

<כרמית פולק כהן: אני חושבת שזה פשוט עוול שזועק לשמים שילד בן 18 צריך אישור הורים כדי למשוך את הפיקדון שהופקד בשבילו ולטובתו, בטח ובטח כשהוא יכול בזמן הזה להינשא, להצביע בבחירות, וכהנה וכהנה.

רועי פולקמן: נטפל בזה.

רועי פולקמן: בסדר, זו הצעה טובה, רק היא לא כרגע על השולחן.

<כרמית פולק כהן: לכן אמרתי.

משה גפני: אני מקבל את ההערה שלך.

משה גפני: אני אפשרתי לך לומר את זה לפרוטוקול.

משה גפני: זה לא נושא הדיון.

משה גפני: אנחנו בתקנות לא יכולים לשנות חקיקה ראשית.

<כרמית פולק כהן: אני יודעת.

משה גפני: אני רק רוצה להגיד לך שהיה דיון גדול בנושא הזה, הוא לא היה פשוט.

משה גפני: זה לא נעשה בשליפה מן המותן, אבל אני מקבל את ההערה שלך, היא נרשמה בפרוטוקול ואני מודה לך על כך.

משה גפני: להמשיך הלאה.

<דודי קופל: כאן אנחנו קובעים בעצם מנגנון שחלילה ילד נפטר לפני הגיעו לגיל 18, אנחנו חושבים שעד גיל 16 בעצם לא יהיה צורך בצו ירושה אלא מי שיהיה זכאי, בהנחה שלילד יש הורים, ההורים יהיו זכאים לכספים מבלי שיהיה צורך להציג צו ירושה.

<דודי קופל: זה נועד להקל כדי לפשט את הדברים במקרים קשים כאלה.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: כלומר, מגיל 18, ככל עמית אחר.

<אייל לב ארי: איך הוא ידע שיש לו כזאת זכות?

<דודי קופל: כיום זה קבוע בתקנון קופות הגמל.

<הראל שרעבי: הוא מקבל דיווח שנתי כל שנה.

<דודי קופל: הוא מקבל דיווח.

יצחק כהן: הוא מקבל דיווח.

<הראל שרעבי: דיווחים תקופתיים, הוא מקבל הודעה.

<אייל לב ארי: לא, הדיווחים התקופתיים הרי הם שטנץ.

משה גפני: טוב, אם אתם רוצים לעשות צחוק תעשו צחוק.

משה גפני: אני מקבל דיווח תקופתי, זורק את זה לפח.

משה גפני: איך יש דבר חריג במקרה הזה?

משה גפני: איך הודעה חריגה?

משה גפני: שהוא יבין שקרה משהו.

<דודי קופל: אין פה הסדרה חריגה בהקשר הזה.

משה גפני: איך הוא יודע שהוא זכאי?

<דודי קופל: ככל עמית אחר, הוא יכול לתת הוראת מוטבים.

<דודי קופל: הוא יודע ככל עמית אחר בידי ההודעה השנתית בדוח השנתי שהוא מקבל מקופת הגמל.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: כלומר, אם לא נמשכו בגיל 18, בגיל 21, ממשיכים להתנהל בקופת גמל או בבנק.

<דודי קופל: כאן, לפי הצעת הייעוץ המשפטי של הוועדה, אנחנו בעצם מוותרים על תקנת משנה (ב), אנחנו ממשיכים ל-(ג), בתיקון קל.

<דודי קופל: כלומר, בגיל 18 מי שמנהל את הכספים זה הילד עצמו, הוא יכול לבקש להורות על ניוד, על ניוד במסלולים וכו'.

<דודי קופל: זו כאמור הוראת העדכון, הצמדה למדד שדיברנו עליה קודם לכן.

<דודי קופל: כאן אנחנו מוסיפים, שוב, לפי ההצעה של הייעוץ המשפטי לוועדה - - -

משה גפני: למה הסכום הנוסף לא מעודכן?

<דודי קופל: הסכום הנוסף זה במסגרת הצו.

משה גפני: למה הוא לא מעודכן?

<יעל בנימין אגמון: הצו יעודכן בהתאם לסכום הבסיסי.

משה גפני: למה לא כתוב?

<יעל בנימין אגמון: זה לא יכול להיות מעודכן על-פי חוק הביטוח הלאומי כי הוא צריך להינתן בצו אבל אנחנו נתאים אותו לעדכון של הסכום הבסיסי.

משה גפני: אל תגרמו לי לא לאשר את התקנות היום.

משה גפני: אני לא מבין, אז מה אתם עושים עם ה-50 שקלים הנוספים?

<יעל בנימין אגמון: אין בעיה.

<יעל בנימין אגמון: אפשר להוסיף פה.

משה גפני: אז תוסיפו.

<הראל שרעבי: אפשר להוסיף את זה.

<יעל בנימין אגמון: סכום החיסכון הבסיסי וסכום החיסכון הנוסף יעודכנו ב-1 בינואר.

משה גפני: אפשר להוסיף אז תוסיפו.

משה גפני: למה אתם מעצבנים אותי בפגרה, למה?

<קריאה: סכום החיסכון החודשי.

<אייל לב ארי: הנוסף.

משה גפני: הנוסף, לא הבסיסי.

<יעל בנימין אגמון: סכום החיסכון הבסיסי וסכום החיסכון הנוסף יעודכנו ב-1 בינואר מדי שנה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: הלאה.

<דודי קופל: בגלל המורכבות התפעולית - - -

משה גפני: מה ההערה?

<אייל לב ארי: מה אתם אמרתם?

<אייל לב ארי: חברה מנהלת שגובה דמי ניהול מן היתרה הצבורה בחשבונו של ילד זכאי, עד הגיעו לגיל 21?

<דודי קופל: עד הגיעו לגיל 21.

<אייל לב ארי: אבל כאן זה בעצם דמי הניהול שהיא גובה מהחיסכון.

<אייל לב ארי: עד גיל 21 היא אמורה לגבות את זה מהמדינה, לא מהחיסכון.

<הראל שרעבי: זה בדיוק זה.

<יעל בנימין אגמון: המדינה תשלם את דמי הניהול, אבל החישוב שלהם יהיה מהצבירה של מה שנצבר בחשבון הילד.

<דודי קופל: זה לא יבוא כמובן על חשבון הילד, בסופו של דבר, המדינה תפקיד את הכספים הללו.

<קריאה: זה כתוב בחוק.

<דודי קופל: זה קבוע בחוק.

<דודי קופל: אנחנו לא סותרים, אין דרך גם לסתור את הוראות החוק.

משה גפני: מהנוסח שאתם כתבתם, שמופיע כאן, המדינה משלמת את דמי הניהול גם על הכסף הנוסף.

<דודי קופל: נכון.

<דודי קופל: זה כתוב בחוק.

משה גפני: בסדר.

<דודי קופל: שוב, אנחנו מדברים כאן על הוראת מעבר על ילדים שנולדו לפני ה-1 בינואר 2017.

<דודי קופל: אנחנו מדברים כאן על ילדים שיהיו בני 15 או יותר ב-1 בינואר 2017, וברירת המחדל לגביהם תהיה בנק ולא קופת גמל.

משה גפני: למה?

<דודי קופל: העניין הוא כפי שדובר קודם.

משה גפני: זה לא קופות גמל?

<דודי קופל: בנק ולא קופת גמל.

יצחק כהן: מ-15 עד - - -

משה גפני: למה?

יצחק כהן: כי עלתה טענה בישיבות העבודה שקשה מאוד לשמור קרן שלוש שנים, ובנק כן יכול לשמור קרן שלוש שנים.

משה גפני: אין אפשרות בקופות גמל בכלל?

<דודי קופל: לא, לא, יש אפשרות בחירה.

<דודי קופל: ברירת המחדל בלבד.

יצחק כהן: ברירת המחדל.

משה גפני: בגלל הזמן הקצר.

<הראל שרעבי: זמן קצר.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: יש הערות?

משה גפני: אני מבקש ככה.

משה גפני: לגבי הנוסח שדיברנו על הפרסום להורים שנולד להם ילד, להודיע שיש לו אפשרות לבחור בבנק או לבחור בקופת גמל.

משה גפני: בבקשה.

<מיכל מזוז: אנחנו נבקש להציע, אדוני.

משה גפני: בבקשה, תציעי.

<קריאה: מי זה אנחנו?

משה גפני: המוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: אבל שיהיה תואם למה שאמרתי.

<מיכל מזוז: אני אשתדל.

משה גפני: סתם.

<מיכל מזוז: אדוני, אנחנו מוכנים להצהיר לפרוטוקול שאחת לשנה המוסד יפרסם בשלושה אמצעי מדיה שונים, בשלוש שפות שונות.

משה גפני: יהיה בתקנות.

משה גפני: יהיה בתקנות, חבל להתווכח על זה.

<מיכל מזוז: אבל, אדוני, אנחנו נצטרך שזה יהיה בנוסח שבו ייכתב שהמוסד יפרסם את זה בשלושה אמצעי מדיה שונים, בשלוש שפות שונות.

משה גפני: לא בשלוש.

משה גפני: בשפות.

משה גפני: אני מאפשר לכם, אתם תעשו מה שאתם מבינים.

משה גפני: בשפות שונות.

רועי פולקמן: זה פתח לתלונות.

משה גפני: תאמין לי, הביטוח הלאומי - - -

רועי פולקמן: לא, הוא אומר שלוש שפות.

משה גפני: למה שלוש?

משה גפני: אתה רוצה עכשיו לקבל מהאתיופים?

משה גפני: מה זה שלוש?

משה גפני: ושחבר הכנסת וקנין יגיד במרוקאית?

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, זה עלה גם בדיונים אחרים.

רועי פולקמן: אם תפתח את זה, אז לא יהיה גבול לתלונות.

רועי פולקמן: יגידו לך כל שפה שמדוברת, ואנחנו מדינה מרובת שפות.

יצחק כהן: 70 לאומים.

רועי פולקמן: אז תגיד שפות מרכזיות.

משה גפני: רועי, מדובר על אירוע חריג.

משה גפני: מדובר על אירוע שבו אתם, הממשלה, ביקשתם – בעיקר משרד האוצר – שלא יקבלו את ה-50 שקלים האלה רגיל אלא שזה ייכנס לתוכנית חיסכון.

משה גפני: שתהיה האפשרות לדעת שהוא צריך לפעול בעניין הזה.

משה גפני: אז אני לא אומר, מה שהוצע בהתחלה, לכתוב את זה בשפות וכו', אי-אפשר עכשיו את המנגנון של הביטוח הלאומי - שהוא לא מדבר על שפות, הוא מדבר רק בעברית – להתחיל לשנות את זה.

משה גפני: קיבלתי את זה.

משה גפני: אמרתי את מה שהם אמרו, שיתנהל קמפיין, שיסבירו בעיתונים לאנשים, אנשים יבינו את זה.

משה גפני: וזה אני אומר שיהיה כתוב בתקנות.

משה גפני: אם יהיה כתוב בתקנות לא תהיינה תלונות, ואם תהיינה תלונות, תהיינה בכל מקרה, אם כתוב ואם לא כתוב.

רועי פולקמן: גפני, אבל קמפיין יהיה רק בהתחלה.

משה גפני: לא בהתחלה.

יצחק כהן: הממשלה עושה קמפיינים.

משה גפני: לא בהתחלה.

משה גפני: בהתחלה יהיה אגרסיבי.

רועי פולקמן: מה, עכשיו 40 שנה יעשו קמפיין?

יצחק כהן: הממשלה עושה קמפיינים – גם מסכות אב"כ.

רועי פולקמן: עושים את זה לשנה שנתיים, לא צריך עכשיו - - -

משה גפני: מה שאני מציע.

משה גפני: הרי האבא של מעמד הביניים ומטה, הוא לא יודע מזה.

רחל עזריה: אנשים כבר יודעים.

משה גפני: רבותי, אני מבקש, אנחנו הסכמנו על נוסח.

משה גפני: צריך לנסח את זה נורמלי עם הביטוח הלאומי, עם הייעוץ המשפטי שלנו, לנסח את זה באופן כזה שנשאר בדיוק מה שאתם אומרים, לא משנים בביטוח הלאומי דבר, אבל המוסד לביטוח לאומי ינהל הסברה, כשבהתחלה היא תהיה יותר חזקה, אחרי כן היא תהיה פחות חזקה, אבל היא תהיה.

משה גפני: ההורים האלה, שזה מעמד הביניים ומטה, שהם ידעו במהלך הזמן שיש להם אפשרות או ללכת לבנק או ללכת לקופת גמל, שהם ידעו את זה.

משה גפני: אתם מנהלים את זה, ולנהל את זה במספר שפות.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: אני לא הולך להיכנס.

משה גפני: אם עכשיו אנחנו נתחיל לקיים דיון האם מרוקאית זו שפה שצריך גם להגיד אותה, ואמהרית גם, ויידיש גם – אני לא רוצה.

משה גפני: אני סומך על המוסד לביטוח לאומי, זה כתוב בפרוטוקול, ואני סומך שאתם תעשו את זה נורמלי.

משה גפני: אני מבקש לנסח את זה בתקנות, את זה אנחנו נאשר.

משה גפני: תנסחו את זה עם המוסד לביטוח לאומי, עם הייעוץ המשפטי שלנו.

<מיכל מזוז: מדובר בהוראה שהיא הוראה תקדימית, אין את זה ביחס לגמלאות אחרות.

משה גפני: בסדר, מאה אחוז.

יצחק כהן: מה שמקובל.

<קריאות: - - -

רחל עזריה: בלידה, כל מה שמקבלים בבית-חולים, כל הפרטים, הכול בעברית?

רועי פולקמן: אולי זה תקדימי אבל זה עכשיו הנוהל.

רועי פולקמן: אנחנו עשינו את זה בעוד חקיקה.

משה גפני: גם קמפיינים שמתנהלים במשרדים אחרים.

<מיכל מזוז: - - -

רועי פולקמן: זה לא תקדימי.

משה גפני: זה לא תקדימי, ואם זה תקדימי אז אנחנו יוצרים תקדים.

יצחק כהן: אז הוא אומר, אותם קמפיינים שמשרדים אחרים מנהלים.

יצחק כהן: כמו משרד הביטחון עם מסכות האב"כ.

רחל עזריה: אבל לא כותבים את זה בתקנות.

משה גפני: כותבים את זה בתקנות.

<קריאה: אנחנו מתחייבים לעשות את זה.

רועי פולקמן: אז תכניס את זה, מה הבעיה?

רועי פולקמן: אם אתם מתחייבים, תכניס את זה.

משה גפני: עם כל הכבוד, החלטתי.

משה גפני: אתם לא רוצים, לא נצביע.

משה גפני: הכול בסדר.

משה גפני: באמת, יש גבול לכל דבר.

משה גפני: אפשר לחשוב, יבואו בתלונות.

משה גפני: עכשיו אני מבקש עוד דבר.

משה גפני: אני מבין שאני כבר לא יכול לעשות עם זה שום דבר.

משה גפני: אתם הקדמתם אותנו וקבעתם 50 שקלים נוספים.

משה גפני: אני מבקש לבחון את העניין מחדש.

משה גפני: אנחנו ביקשנו שזה יהיה 100 שקלים נוספים.

משה גפני: אחרת, כל האמירה של משרד האוצר שאנחנו מדברים פה על דבר חדש של תוכנית חיסכון וכו', אנחנו מדברים על קצבת ילדים שההורה אומר:

משה גפני: אני לא רוצה מתוך הקצבה עוד 50, אני רוצה עוד 100.

משה גפני: אני מבקש שתבדקו את העניין הזה ותחזרו עם תשובה, אחרת אני נשאר בחשדות שלי שאתם פשוט התכוונתם בכל ההסכם הקואליציוני שהיה לנו בעניין הזה פשוט לדחות את זה ל-2017 ושלא יצטרכו להוציא כסף אלא להפקיד בתוכניות כל מיני כאלה שלא צריך להעביר כסף להורים.

משה גפני: אם כנים דבריכם ואתם אומרים שזה אחד ההישגים הגדולים של משרד האוצר, לחדש את תוכנית החיסכון – אני שמעתי את שר האוצר אומר את זה ואני מסכים אתו – אז צריך להגדיל את זה ל-100 שקלים.

משה גפני: לא כל הורה יעשה את זה אבל יהיו הורים שיעשו את זה.

משה גפני: פעם זה היה, צריך לחזור לעניין.

משה גפני: אני לא יכול לעשות עכשיו שום דבר.

משה גפני: אני התכוונתי לבקש מכם, היות ואנחנו אמרנו שאתם צריכים לפרסם את זה בצו, אז תשימו את זה בצו.

משה גפני: היות ופרסמתם את הצו הבוקר, ופרסמתם אותו הבוקר בגלל שיום שלישי זה פעמיים כי טוב – אמרנו את זה כבר בתחילת הישיבה – הבנו איך אתם יודעים לעשות את זה יפה.

משה גפני: אם אני הייתי עובר למשרד האוצר, הייתי שם מחלק תה וזה היה כבוד גדול משום שאתם באמת עושים את זה לא רע.

משה גפני: אני מבקש לבחון את העניין הזה מחדש, את הנושא של תוכנית החיסכון, ואותו דבר לגבי ה-500 שקלים.

משה גפני: אני מדבר על העתיד, שיהיה אפשר להכניס את זה לתוכנית.

משה גפני: אני מבקש על שני הדברים האלה תשובות.

משה גפני: אני לא מעכב את התקנות בגלל זה.

משה גפני: אני מבקש תשובות.

משה גפני: אנחנו הולכים להיפגש בחוק ההסדרים, ואל תכריחו אותנו להכניס את זה בחקיקה.

<יעל בנימין אגמון: ה-500 שקלים בכל מקרה צריכים להיות בחקיקה.

<יעל בנימין אגמון: ה-500 שקלים בכל מקרה דורשים שינוי חקיקה, ואנחנו נבחן את שני הדברים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אתם תיתנו לי תשובה.

<יעל בנימין אגמון: כן.

משה גפני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': מה עם ההצמדה?

בצלאל סמוטריץ': התשובה שלהם על ההצמדה.

<אייל לב ארי: ההצמדה בתקופה של השישה חודשים.

משה גפני: ההצמדה.

משה גפני: תשובה.

<מיכל מזוז: כפי שציינו קודם, כאשר המוסד משלם רטרו, הוא משלם את הסכומים מוצמדים בהתאם לכללי ההצמדה.

משה גפני: רבותי, אם אפשר לשמוע אותה עוד פעם.

משה גפני: כפי שמקובל, התחלת להגיד, במוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: בבקשה.

<מיכל מזוז: כאשר אנחנו משלמים בתקופת רטרו, אנחנו כן נשלם את זה מוצמד למדד.

<מיכל מזוז: ביחס לעלייה שקבועה בתקנה של סכום שיתעדכן בהתאם למדד, זה יחושב רק ביחס לאותה תקופה רלוונטית.

בצלאל סמוטריץ': אז למה לא לכתוב בתקנות שזה ישולם עם הצמדה?

יצחק כהן: יש כללים של הביטוח הלאומי.

<מיכל מזוז: ההוראות הכלליות שחלות על חוק הביטוח הלאומי.

משה גפני: זה בסדר אבל יש פה עוד דבר נוסף.

משה גפני: מה קורה אם קצבאות הילדים עולות באמצע?

בצלאל סמוטריץ': היא אמרה.

משה גפני: לא.

משה גפני: יש שתי סוגיות.

משה גפני: יש סוגיה של הצמדה למדד, זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': היא אמרה שאם זה משתנה, אז מהרגע של ההשתנות היא מעדכנת לך.

בצלאל סמוטריץ': אם בשלושה חודשים הראשונים - - -

משה גפני: אמרת את זה?

רחל עזריה: קודם.

רחל עזריה: לפני שעה.

משה גפני: אם אפשר את חבר הכנסת סמוטריץ' לצרף לעבוד במוסד לביטוח לאומי.

משה גפני: הוא יתקבל, יהיה שם מנהל, לא כמוני כמחלק תה.

משה גפני: אני, בגלל הליבה, אני רק מחלק תה.

משה גפני: זו תמונת המצב.

משה גפני: הסיכום של מה שאת אמרת, מיכל, אם קצבאות הילדים עולות במהלך התקופה הזאת של השישה חודשים שעדיין אנחנו בברירת המחדל שההורה לא אמר מה הוא מבקש - - -

<מיכל מזוז: אנחנו מדברים על החיסכון.

משה גפני: אני מדבר על החיסכון.

משה גפני: אם עלו קצבאות הילדים – לא קשור לנושא של המדד – אז אתם מעלים את זה מאותה עת שבה עלו קצבאות הילדים.

משה גפני: נכון?

<מיכל מזוז: אני מדברת על זה שאם עודכן סכום החיסכון בהתאם לעליית המדד - - -

משה גפני: לא בהתאם לעליית המדד.

משה גפני: זה הכול בהתאם לעליית המדד?

<אייל לב ארי: זה מה שכתבנו.

<מיכל מזוז: ודאי.

משה גפני: טוב.

משה גפני: ואז כשאתם משלמים רטרואקטיבית, ובמקרה הזה אתם תשלמו רטרואקטיבית, זה יהיה עם עליית המדד.

<קריאה: באותה נקודה.

משה גפני: וזה מופיע בחוק של הביטוח הלאומי.

<מיכל מזוז: כמובן, וזה מופיע - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: גבירותי ורבותי, תקנות הביטוח הלאומי (חיסכון ארוך טווח לילד), התשע"ו-2016.

משה גפני: לפני שאני מצביע אני רוצה להגיד לכם, אנשי משרד האוצר, זה לא יהיה תקדים.

משה גפני: זה לא יהיה תקדים שאתם תכינו תקנות באיחור ואנחנו נצטרך לעשות את זה במהירות הבזק.

משה גפני: זה לא תקדים.

משה גפני: היות וביקש ממני שר הבריאות וביקש ממני גם סגן שר האוצר, אני מביא את זה להצבעה.

משה גפני: זה לא יהיה תקדים.

משה גפני: הוועדה תעשה את עבודתה וזה לא מספיק מה שנעשה פה היום.

משה גפני: הייתם צריכים להביא את זה מוקדם יותר.

משה גפני: מי בעד אישור התקנות, ירים את ידו.

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: בעד – פה אחד

משה גפני: התקנות אושרו.

משה גפני: תודה רבה, הישיבה נעולה.