ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 252, 2016-07-26 12:10

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-26 ביולי 2016, כ' בתמוז התשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום, בעקבות הצעות לסדר, דיון מהיר של חברי הכנסת מירב בן ארי, יוסי יונה ואיימן עודה.

יעקב מרגי: נמצאת אתנו חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: הנושא הוא גזענות בבית הספר, דיון מהיר.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, תציגי את הבעיה.

מירב בן ארי: תודה אדוני.

מירב בן ארי: ראשית, אני רוצה להודות לאיתם לחובר שנמצא כאן, עיתונאי מערוץ 1, שחשף את האירוע הזה בפני ובכלל בפני הצופים כאשר אחר כך היה לזה הרבה פולו-אפ גם ברשתות החברתיות.

מירב בן ארי: לכן זה מאוד חשוב בעיני.

מירב בן ארי: זאת עבודתה של התקשורת, לפחות חלק מעבודתה, לבוא ולהציג עוולות כאלה, בטח כאשר מדובר בגזענות.

מירב בן ארי: כל מי שיושב כאן מכיר את הנושא ואין צורך שאני אחזור עליו, אבל ממש בקצרה.

מירב בן ארי: שתי תלמידות מציגות פרויקט בבית ספר אחד שהוא עירוני ד' בתל אביב ושם הוא מתקבל בברכה, אבל בבית ספר יבנה בחולון הוא נשלל על ידי מנהלת בית הספר.

מירב בן ארי: אני רוצה להתמקד בשני דברים.

מירב בן ארי: אמנם מדובר כאן על גזענות נגד אותה תלמידה ערבייה אך יש לזכור שמנהלת בית הספר גם דיברה על קהילת הלהט"ב ומזה אסור להתעלם כי היא במפורש אומרת שלא יבוא לא ערבי, לא הומו ואני לא יודעת מה, אבל כל אוכלוסייה שכנראה עלולה - - -

זוהיר בהלול: זה להוסיף חטא על פשע.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: כנראה כל אוכלוסייה שיכולה להדביק את התלמידים שנפשם העדינה לא יכולה לספוג ולא יודעת להתמודד.

מירב בן ארי: חשוב להתייחס לזה כי גם הקהילה הלהט"בית , שאני גם מטפלת בה באופן אישי, גם היא נפגעה ובצדק.

מירב בן ארי: דבר שני שאבקש להתייחס אליו הוא בהתייחס לדיון שהיה כאן בבוקר ואני לא יודעת אם שמת לב שאמרתי למאיר כהן שכל הזמן דיבר על הגזענות של החרדים, ספרדים ואשכנזים, ואמרתי לו מה הוא עושה עם בית הספר.

מירב בן ארי: זה היה חוק זכויות התלמיד.

יעקב מרגי: סעיף 5 בחוק זכויות התלמיד.

מירב בן ארי: בדיוק הבוקר דיברנו על כך.

יעקב מרגי: יש איסור מוחלט להפלות אפליה מכל סוג.

יעקב מרגי: עומד לרשות שר החינוך הסעד בחוק להפעיל סנקציה, כולל תקציב, סמל מוסד וכולי.

מירב בן ארי: במקרה עסקנו בזה וקיבלנו את הייעוץ המשפטי.

מירב בן ארי: דיברנו על זה עת דנו בלימודי הליבה, אבל לא משנה כי מה שטוב שם, גם טוב כאן כי הגזענות נמצאת בכל מקום.

מירב בן ארי: אני כן רוצה לתת עוד דגש אחד.

מירב בן ארי: היה לי חשוב ליזום את הדיון הזה, וכמובן אני מודה לחברי הכנסת שהצטרפו ולחברי הכנסת שהגיעו, וגם דיברתי על זה עם חבר הכנסת ג'בארין שהוא פעיל מאוד בוועדת החינוך, ואמרתי לו שחשוב שזה בא מאתנו.

מירב בן ארי: זאת אומרת, שזה בא ממני כיהודייה כי אני חושבת שאם ג'בארין היה מביא את זה, וגם הוא חבר הוועדה וגם לוחם צדק ידוע, כנראה זה היה טבעי.

מירב בן ארי: אבל אני חושבת שיש לנו אחריות כחברה לבוא, לטפל ולשים זרקור על מנהלת כזאת ובכלל לצערי, בואו לא נהיה תמימים, היא לא היחידה אלא יש עוד הרבה כאלה.

מירב בן ארי: אנחנו רואים את זה בקהילה, אבל בטח כאשר מדובר במגזר הערבי ולכן הייתי רוצה לדעת גם מה נעשה ספציפית עם אותה מנהלת אבל גם באופן כללי, האם החוק עליו דיברנו בבוקר באמת מיושם.

מירב בן ארי: מילה אחרונה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לוואלרי ולגדמנש - ואלרי היא זו שכתבה לי בפייסבוק – שפנו אלי והעלו את הנושא בפני.

מירב בן ארי: זה מאוד יפה בעיני ששתיכן - כבר בשם שלכן יודעים על ארץ המוצא, לפחות של ההורים - התאחדתן כאן למבצע מדהים ובסופו של דבר מי שטרק בפניכן את הדלת, זאת מערכת החינוך וזאת תעודת עניות לנו אבל בהחלט גאווה לכן.

מירב בן ארי: יש לכן במה להתגאות כי באמת בסופו של דבר הכול הגיע מכן, מהשטח, ואתן אלה שהבאתן את זה.

מירב בן ארי: איתם עשה מזה את הסיפור ואנחנו כוועדה דנים בכך.

מירב בן ארי: אני מודה ליושב ראש הוועדה כמובן שמקיים את הדיון בימים כל כך חשובים אלה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו מרבים להשתמש בצידוק להרבה דברים ואומרים שאנחנו חברה רב תרבותית, יש כאן מיעוטים שצריך לכבד וכולי.

יעקב מרגי: הלוואי ולא היינו צריכים לקיים את הדיון אבל אנחנו צריכים להיות גאים בכך שדבר כזה לא עובר מתחת לרדאר אלא הוא נחשף וזה הרבה בזכות התקשורת הפתוחה שלנו והחופשית - הרבה מדברים בימים אלה על תקשורת חופשית – וגם הרצון שלנו כחברי כנסת לגעת בסוגיות האלה בלי פחד ולדבר באומץ, לפתוח את זה ולשים את זה על השולחן, וטוב שכך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה שהוא המציע השני, בבקשה.

יעקב מרגי: אני רוצה למחות על כך שלאחרונה מצאת נחמה בוועדות אחרות וממעט להגיע לדיונים אצלי.

דב חנין: הוא עדיין קשור לחינוך.

יעקב מרגי: ראה את זה או כמחאה או כמחמאה או כגעגועים, מה שאתה רוצה.

יעקב מרגי: זאת פרשנות שלך.

יעקב מרגי: עכשיו לגופו של עניין.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, הצטרפתי לבקשה של מירב בן ארי לקיומו של דיון מהיר.

יוסי יונה: אני חושב שזה נושא מאוד מאוד חשוב ואני גם מודה לך אדוני היושב ראש על כך שאתה נעתרת ואתה מקיים את הדיון הזה.

יעקב מרגי: אל תספר לאף אחד אבל לפי התקנון אני חייב כי זה דיון מהיר.

יוסי יונה: עדיין אני מבקש להודות לך על הפתיחות ועל הנכונות לקיים את הדיון הזה.

יוסי יונה: אני רוצה לומר שניים-שלושה משפטים בעניין הזה.

יוסי יונה: אנחנו כן חברה רב תרבותית ואנחנו מכירים בזכות של קבוצות מסוימות לקיים את אורח החיים הייחודי שלהן, בוודאי כל עוד אין בזה משום פגיעה או בזכויות בסיסיות של אחרים או אפילו של בני אותה קהילה.

יוסי יונה: מה שאנחנו ראינו במקרה הזה זה שקיימת איזושהי אטימות.

יוסי יונה: זאת אומרת, אני חושב שלפני שנדבר על גזענות ועל האשמות אחרות – איתם שיושב כאן אתנו ונתן לזה באמת סיקור מאוד חשוב בערוץ הראשון – אני חושב שהנקודה מאוד חשובה כאן היא העניין של האטימות.

יוסי יונה: זאת אומרת, מצד אחד יש לקבוצה כזאת או אחרת את הזכות להתקהל ולהתאגד, אבל הסרבנות הזאת, האטימות הזאת, חוסר הנכונות, כי מה שראינו כאן זה שוואלרי הלכה לשם וריבונו של עולם, מה היא כבר ביקשה לעשות?

יוסי יונה: איזשהו פרויקט של לקבל את האחר, להכיל את האחר, להכיר אותו.

יוסי יונה: היא אפילו לא ביקשה להיטמע בתוכו.

יוסי יונה: היא קמה ואמרה, תשמעו, אתם כאלה ואנחנו כאלה ויש מקום שיהיה איזשהו דיאלוג בינינו של הכרות ומה הכרות יכולה לעשות?

יוסי יונה: למתן את העוינות, להכיל זה את זה מבלי להיטמע, והנה, קיבלנו את התגובה המקוממת, המדהימה ובעיקר בעיקר מה שהיה בתגובתה של המנהלת זאת איזושהי אטימות זחוחת דעת.

יוסי יונה: כך הייתי מכנה זאת.

יוסי יונה: אטימות זחוחת דעת.

יוסי יונה: מהי אטימות זחוחת דעת?

יוסי יונה: זאת אומרת, לבוא באופן בלתי מתנצל ולהגיד לא רוצה להכיר אתכם, אין לי עניין בכם, אני לא מוכנה שתבוא לבית הספר.

יוסי יונה: ואתם יודעים מה?

יוסי יונה: שלא תחשבו שאני גזענית רק כלפיהם אלא כלפי כולם.

<קריאה: כל מי שלא משלנו.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: גם הומואים לא ייכנסו לכאן, ועוד לא אמרנו בוודאי אנשים שחורי עור שלא הייתה לה הזדמנות לומר את זה אבל אולי גם אלה לא יבואו לכאן.

יוסי יונה: זאת אומרת, יש כאן איזשהו מופע מדהים של מה שנקרא גזענות שאינה מפלה.

יוסי יונה: זאת אומרת, אני לא אוהבת כל ילד שלא כמוני.

יוסי יונה: אל תחשבו, אלה לא רק ערבים.

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, אני מבקש תרגום בלייזר על מה שאומר יוסי.

יעקב מרגי: אני פוחד ליצור תקדים כי אחריך נצטרך בלייזר ובפירוטכניקה נוספת כדי להבין אותך.

יוסי יונה: כשזוהיר מתרגם אותי, זה באמת נשמע מאוד יפה.

יוסי יונה: לכן אני תמיד שמח כשהוא מבקש לסייע לי ולעזור לי.

יוסי יונה: נגיד כך, כדי שיתפרשו דבריי טוב יותר, נגיד שזאת גזענות שוויונית.

יוסי יונה: זאת אומרת, היא מופנית כלפי כל אלה שהם לא דומים לי וזה דבר נורא.

יוסי יונה: באמת זה דבר נורא.

יוסי יונה: אנחנו רוצים להכיר את האחר.

יוסי יונה: כמו שאמרתי בתחילת דבריי, יש לקבוצות כאלה ואחרות זכות להתקהל ולהתאגד בתוך עצמן ולקיים את אורח החיים הייחודי שלהן, אבל ריבונו של עולם, להיות כלל כך אטומים ולהגיד אין לי עניין להכיר אותך ואני לא מוכנה לתת לך להיכנס כי זה יפגע?

יוסי יונה: במה זה יפגע?

יוסי יונה: היום יש את הסיסמה המאוד יפה, כשמישהו רוצה להגן על הסתגרנות שלו, מה הוא אומר?

יוסי יונה: שלא יפגעו ברגשות של התלמידים שלנו.

יוסי יונה: זאת אומרת, העניין של הקבוצה שהיא רוצה להפלות ושהיא רוצה להסתגר, משתמשת בטיעון הומני על פניו.

יוסי יונה: כמו שנניח ראש העיר של ירושלים שבא ואמר שהוא לא ילך למצעד הגאווה – את זוכרת, מירב, את הטענה המאוד חביבה שלו – כדי לא לפגוע ברגשות.

יוסי יונה: זאת אומרת, עכשיו יש גם איזשהו אליבי הומני לכך שאני לא מגלה פתיחות וסובלנות כלפי האחר.

יוסי יונה: הרבה פעמים הגזען, יש לו רגשות ואנחנו צריכים להתחשב ברגשות שלו ואנחנו צריכים להבטיח שלא נפגע ברגשות שלו.

יוסי יונה: אדוני, המקרה הזה באמת, אני לא יודע אם לומר שהוא מקומם כי הוא די אינדיקציה לתחלואים עמוקים שאנחנו חיים אתם.

יוסי יונה: אנחנו צריכים להביע את המחאה שלנו, אנחנו צריכים לדרוש חד משמעית שמשרד החינוך יקבל החלטות וההחלטות הללו תהיינה החלטות רשמיות הן בתחומים הללו של הכרות הדדית ובוודאי שמענו איזשהו גינוי די רופף ממנו עולה דווקא עמדה סלחנית כלפי המנהלת.

יוסי יונה: היינו מצפים לעמדה הרבה יותר נחושה והרבה יותר חד משמעית, הן בגינוי ויכול מאוד להיות, אדוני היושב ראש, שיש גם מקום לאיזה שהם שימועים ולאיזה שהן סנקציות כאשר מנהלות או מנהלים מדברים באופן הזה.

יוסי יונה: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד לחברי הכנסת, גם אני כלול בתוכם, אני רוצה לשמוע את התלמידים.

יוסי יונה: דיברתי הרבה כי רציתי לפצות על היעדרי בפגישות האחרות.

יעקב מרגי: אני לוקח את מחאתי בחזרה.

יעקב מרגי: יוסף ג'בארין, טלגרפית.

יוסף ג'בארין: חבריי התייחסו לגופו של המקרה אבל אני רוצה דווקא לדבר יותר על המחדל של משרד החינוך בתחום הזה, בתחום של הלימוד להכיר את האחר ולכבד את האחר.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהגיע הזמן לקחת את הנושא הזה של חינוך לחיים משותפים באופן יותר רציני.

יוסף ג'בארין: לפי כל הנתונים שיש לנו, שנחשפו בוועדה הזאת, משרד החינוך כמעט ולא מקצה תקציבים לנושא הזה, כמעט ולא מתעניין בנושא הזה.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאנחנו מדברים על כמה מיליוני שקלים מתוך יותר מחמישים מיליון.

יוסף ג'בארין: זה כשלעצמו מהווה אינדיקציה לכך שהמערכת כולה איננה מגויסת לאחד הערכים הכי בסיסיים שהתלמידים צריכים לקבל וזה הערך של חיים משותפים.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך שבשנת 2009 מונתה ועדה מקצועית של יהודים וערבים על ידי שרת החינוך דאז יולי תמיר.

יוסף ג'בארין: הוועדה המליצה המלצות לקידום חיים משותפים בין יהודים וערבים במערכת החינוך היהודית והערבית כמובן, אבל לצערי כמעט כל ההמלצות הללו נשארו על המדף ולא יושמו למרות שהיה מדובר בסך הכול בתקציב מזערי של כמה מיליוני שקלים.

יוסף ג'בארין: זה מאוד מצער ואני מאוד מוחה על כך שלמרות מרכזיותו של הנושא הזה, הוא לא זוכה לתשומת הלב הראויה במערכת החינוך והתוצאה הזאת היא רק דוגמה לכך.

יוסף ג'בארין: אם משרד החינוך לא ישנה מדיניות, לצערי כנראה שנראה עוד מקרים כאלה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, המזימה או הקונספירציה הצליחה.

זוהיר בהלול: קהו חושינו, הרדימו את עצבינו כי אם היינו עדיין במלוא אוננו, היינו כאן שוברים את הכלים, מרסקים קירות, זועקים חמס עד לשמים ולא היינו מנהלים דיון על מי מנוחות למרות שאני מרעיף הרבה מחמאות ותשבחות לך על שכינסת את הוועדה לאחר שבאמת מירב הביאה את הסיפור של לחובר וגדמנש וואלרי כבר לא מרגישות לבד אלא שאנחנו לצדן.

זוהיר בהלול: אבל באמת, אם זה היה יום רגיל, היו צריכים כאן לעורר מהומות.

זוהיר בהלול: במדינה מתוקנת אנשים היו יוצאים לרחובות - אני לא קורא להסתה – ושוברים חלונות ראווה על גזענות דקלרטיבית חסרת בושה.

יעקב מרגי: תחזור בך.

יעקב מרגי: יכולים להבין אותך לא נכון.

יעקב מרגי: אתה מעודד אלימות.

זוהיר בהלול: הואיל ובאמת קהו חושינו כאמור, ואנחנו חדשות לבקרים מתוודעים למקרים כאלה, ואם במקרה זה לא היה לחובר, אז לחלוטין זה לא היה מגיע לתקשורת.

יעקב מרגי: חכמים היזהרו בדבריכם.

זוהיר בהלול: באמת, די.

זוהיר בהלול: נקעה נפשנו.

זוהיר בהלול: קצה נפשנו.

זוהיר בהלול: אנחנו כבר לא יכולים.

זוהיר בהלול: אתה יודע אדוני היושב ראש, רמת הכאב מגיעה לנקודה מסוימת שממנה אתה כבר לא מרגיש כאב.

זוהיר בהלול: הגוף שלך כבר רגיל למכות.

יעקב מרגי: תודה.

זוהיר בהלול: תודה.

זוהיר בהלול: סליחה שדיברתי בדציבלים גבוהים.

זוהיר בהלול: רציתי להמחיש את הרף הגבוה.

יעקב מרגי: בסדר גמור.

יעקב מרגי: בסך הכול היית בסדר.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: קודם כל, אני רוצה להודות לעיתונאי איתם לחובר.

חנין זועבי: אני רוצה להביע הערכה לוואלרי ולגדמנש אבל אני רוצה להגיד שאנחנו בפני המקרה הקל של גזענות.

חנין זועבי: המקרה הברור של גזענות.

חנין זועבי: מאוד קל לזהות את המקרה הזה כמקרה ספציפי של גזענות, של עוינות, של אטימות וקל גם להביא את זה לתוך דיון והסכמה כללית בין חברי הכנסת שאנחנו מזהים ואנחנו בפני מקרה של גזענות.

חנין זועבי: אני רוצה לבקש מגדמנש ולבקש מוואלרי שאותה רגישות למקרה המאוד ברור הזה, הן יגלו לגבי האווירה הכללית בה אנחנו חיים.

חנין זועבי: אני מאוד מרגישה שזה מסוכן, שדווקא נדבקים למקרים הקלים האלה אבל בתוך אווירה כללית שאומרת ש-55 אחוזים מהנוער בבתי הספר לא מאמינים בערכים של דמוקרטיה.

חנין זועבי: זה כבר הסיפור.

<מלי פולישוק: עם כזאת מנהלת, למה שהם יאמינו?

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: זאת כבר האווירה הכללית.

חנין זועבי: אני רוצה שגם ואלרי וגם גדמנש ייאבקו לא רק לגבי המקרים האלה אלא שהן יכירו קודם כל, יזהו שאנחנו בתוך תרבות פוליטית מסוכנת ולא רק בפני המנהלת הזו או האחרת.

חנין זועבי: אסור להפוך את זה למקרים אינדיבידואלים, אסור להפוך את זה למקרים מיוחדים, אלא צריכים להכריז שאחת ההמלצות על תכנית חירום.

חנין זועבי: קודם כל, סקר דעת קהל.

חנין זועבי: יש סקרי דעת קהל שנעשים מדי שנה ואומרים ש התלמידים בכלל לא מאמינים בשוויון.

חנין זועבי: בסדר, זה מקרה חריג, זה מקרה שלא מקבלים, אבל גם אם היו מקבלים את התלמידה הזאת, אז אין בעיה?

חנין זועבי: גם בלי המקרים החריגים, אין בעיה של סקר דעת קהל שאומר שגיל דור צעיר לא מאמין באחר ולא מאמין בשוויון.

חנין זועבי: אני לא מזהה את הבעיה במנהלת.

חנין זועבי: תסלחו לי.

חנין זועבי: המנהלת היא תוצאה.

חנין זועבי: אני מזהה את הבעיה בתרבות פוליטית, בכנסת שמעבירה חוקים גזעניים.

חנין זועבי: יש חוקים גזעניים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

מירב בן ארי: מה שבטוח שאת באופן קבוע לא מוסיפה לשיח רגוע ומתון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני לא אהפוך את זה לזירה.

מירב בן ארי: אני מציעה שתיקחי דוגמה מחברי הכנסת מהרשימה המשותפת שלא מדברים כמוך.

<קריאה: את רק משרתת אותה.

מסעוד גנאים: מירב, את לא תחלקי ציונים.

יעקב מרגי: הערתך נשמעה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חנין, לסכם.

חנין זועבי: זאת גם דוגמה לעוינות וגזענות של חברי כנסת שבאים ונותנים ציונים.

מירב בן ארי: אני לא חושבת שאת תורמת לדיון מעמיק.

יעקב מרגי: חנין, אני קורא אותך לסדר.

חנין זועבי: אני חושבת שאני מייצגת אותם יותר ממך.

מירב בן ארי: את מייצגת?

מירב בן ארי: את עושה רק נזק.

חנין זועבי: את רוצה לשתוק עכשיו ולכבד את עצמך.

חנין זועבי: כבדי את עצמך ולא אותי.

מירב בן ארי: את אומרת שאני גזענית.

יעקב מרגי: חנין, אני קורא אותך לסדר.

חנין זועבי: אתה קורא אותי לסדר?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אמרתי את זה לפני חמש דקות.

מירב בן ארי: היא אומרת שאני גזענית.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: תפסיקי.

חנין זועבי: תזהיר אותה ולא אותי.

יעקב מרגי: כשאני קורא לך, את תתייחסי אלי.

חנין זועבי: אני מדברת רק אליך.

חנין זועבי: אני בכלל לא מתייחסת אליה.

יעקב מרגי: משפט אחרון לסיכום.

חנין זועבי: זה העניין.

חנין זועבי: תכנית חירום על עמדות פוליטיות של התלמידים ושל הסטודנטים בבתי הספר ובמערכת החינוך.

חנין זועבי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב ראש, הדיון הזה הוא דיון חשוב ואני באמת מעריך את התלמידות ומעריך את העיתונאי שסייע לפרשה הזאת לצאת החוצה אבל הפרשה הזאת מטרידה ומדאיגה אותי במיוחד מכיוון שככל הנראה היא לא אירוע יוצא דופן ומיוחד.

דב חנין: יש לנו איזושהי מחלה, גם במערכת החינוך שלנו, שהיא מחלה של גזענות והדרת האחר ובצדק אדוני היושב ראש, אתה הזכרת את חוק זכויות התלמיד כרפרנס פוינט כי זה קובע בעצם את נקודת המוצא הערכית שלנו, אגב, ביחס לכל קבוצות האוכלוסייה, ביחס לגזענות, ביחס לאפליית להט"ב, בכל הדברים.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא שההתמודדות של משרד החינוך עם הנושא הזה הולכת ונחלשת.

דב חנין: במקום שאנחנו נהיה במגמה של עלייה, של התגייסות, של פעולה, של נחרצות, אנחנו רואים תמונה מאוד מדאיגה של התמודדות הולכת ונחלשת מצד משרד החינוך.

דב חנין: לכן אדוני היושב ראש, כדי להיות קצר וגם לאפשר לאורחים ולאורחות שלנו לדבר, הבקשה שלי ממך היא לקיים כאן בוועדה דיון בהשתתפות השר ולהציג בפניו את השאלות שמטרידות אותנו – האם זו רק תחושה שלנו, האם אלה רק הנתונים שמגיעים אלינו שמערכת החינוך לא שמה כמטרה עליונה להילחם בגזענות במערכת החינוך?

דב חנין: או שאולי יש בעיה במציאות.

דב חנין: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים מחברי הכנסת מסעוד גנאים ואחריו ואלרי.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני אהיה קצר כדי לתת את האפשרות לאורחים לדבר.

מסעוד גנאים: זאת לא פעם ראשונה שאנחנו נחשפים למקרה אלימות, אבל החמור הוא שזה קורה בבית הספר, המערכת שאמורה להילחם ולחנך לסובלנות, לעמוד בפני הגזענות שהוא בית הספר שאמור באמת לחנך לסובלנות, להכרה באחר, אבל גילויי הסובלנות נמצאים בו, אם אלה מנהלים או מורים או המערכת.

מסעוד גנאים: לכן אני רוצה לברך גם את העיתונאי, גם את התלמידות ואני גם רוצה לומר שאין ספק שהאווירה הגזענית ואווירת השנאה שנמצאת באוויר בישראל – אם זה בעולם הפוליטי, התרבותי והתבטאויות של פוליטיקאים – אין ספק שהם מזינים את המעשים האלה ואת המקרים האלה.

מסעוד גנאים: אני חושב שכולנו צריכים להירתם למלחמה, אולי מלחמה היא דבר קשה - - -

יעקב מרגי: מאבק.

מסעוד גנאים: לפעול כנגד הגזענות.

מסעוד גנאים: זה לא קל בימים האלה משום שלהרבה גורמים הגזענות משתלמת פוליטית.

מסעוד גנאים: לכן זה לא קל להילחם בה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ואלרי, ספרי לנו על המיזם שלכן.

<ואלרי חמאתי: קודם כל, בנינו מיזם, אני וחברתי, שבעצם עוסק בראייה הכללית על הגזענות במדינה.

<ואלרי חמאתי: זה הנושא שרצינו להשפיע בו כשאמרו לנו מה הכי מכאיב לכם בבטן ומה תרצו לשנות בחברה הישראלית.

<ואלרי חמאתי: כבנות מיעוט במדינה, אנחנו עברנו לא מעט מקרי גזענות, מאז אנחנו קטנות, והחלטנו באמת להשפיע על התופעה לטובה והחלטנו שהתופעה הזאת נובעת מחוסר הכרת האחר.

<ואלרי חמאתי: החלטנו שאנחנו צריכים להיפגש עם האוכלוסיות האלה שאין להן מספיק את החשיפה כלפינו, שהן לא מספיק מכירות אותנו.

יעקב מרגי: מי אלה האוכלוסיות האלה?

<ואלרי חמאתי: האוכלוסיות הדתיות, כדוגמת בית הספר, ויש עוד אוכלוסיות.

<ואלרי חמאתי: בנינו תכנית שלמה אותה הצגנו לשני מנהלי בתי הספר אליהם פנינו.

<ואלרי חמאתי: בית הספר שלי חיבק את הנושא, בית הספר של חברתי, המנהלת פחות חיבקה אותו מהסיבה שהיא לא רוצה שערבייה תיכנס לבית הספר.

יעקב מרגי: בשלב הזה אני רוצה לעבור לגדמנש.

יעקב מרגי: את מתחנכת באותו בית ספר שנחשף בכתבה.

<גדמנש קינדה: כן.

יעקב מרגי: ספרי לי לפני ואחרי החשיפה.

<גדמנש קינדה: אנחנו יותר באנו לדבר על מיזם ולקדם אותו ומאוד נשמח לדבר יותר על המיזם שלנו שהוא הפתרון שלנו לבעיה של משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני מכבד את העצות שלך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<גדמנש קינדה: המיזם שלנו בנוי משלושה שלבים.

<גדמנש קינדה: בשלב הראשון אנחנו מביאים אנשים יותר מוכרים שהנוער שלנו יותר מתחבר אליהם, שיבואו וידברו על הסיפור האישי שלהם.

<גדמנש קינדה: לאחר מכן אנחנו, אני וואלרי, נדבר על הסיפור האישי שלנו והשלב השלישי הוא התיאטרון כאשר נעשה סדנת תיאטרון.

יעקב מרגי: לטובת העניין.

יעקב מרגי: את מבית הספר.

יעקב מרגי: איפה נמצא בית הספר?

<גדמנש קינדה: בחולון.

יעקב מרגי: איפה לומדת ואלרי?

<ואלרי חמאתי: בעירוני ד', תל אביב.

יעקב מרגי: איך נפגשתן?

<גדמנש קינדה: אנחנו משתתפות בתכנית שנקראת "קו הזינוק" בהשתתפות של רוטשילד קיסריה.

<גדמנש קינדה: זאת תכנית מנהיגות שנמשכת עשר שנים.

<גדמנש קינדה: בקבוצה יש לנו את כל סוגי האנשים.

<גדמנש קינדה: אנחנו מעורבים.

<גדמנש קינדה: זאת בעצם הקבוצה שיכולה להיות הפתרון להפגיש את כל אחד מאתנו ולהכיר את האחר.

<גדמנש קינדה: סדנת התיאטרון שבנינו היא שאחד יבוא וישחק את השני כדי שיכיר וידע מה זה להיות השני, איך זה להתנהג כשהבן אדם בא ומעליל עליך עלילות.

<גדמנש קינדה: זה כל הסיפור.

זוהיר בהלול: במי בחרתן?

זוהיר בהלול: מי הידוענים שראיינתן?

<גדמנש קינדה: עוד לא ראיינו אבל ביקשנו מהם שיבואו.

זוהיר בהלול: שמות.

<גדמנש קינדה: ביקשנו מ"קפה שחור", KDC.

<ואלרי חמאתי: נורמליסה.

<גדמנש קינדה: האנשים שאנחנו רוצים שיבואו הם מהמגזרים שלנו.

יעקב מרגי: אז הנה, המציאות באה ונתנה לכן על ההתחלה מה שנקרא תרגיל מנהיגותי ממדרגה ראשונה וצלחתן.

יעקב מרגי: אני חושב שברגע שזה עלה לתודעה הציבורית וקנה מקום, צלחתן.

זוהיר בהלול: לא נשברתן?

<גדמנש קינדה: זאת הקבוצה שלנו.

יעקב מרגי: אבל אני חייב ולא יכול לוותר לך.

יעקב מרגי: ואחרי, אחרי ואחרי, אחרי שהצגת את המיזם, מה קורה?

<גדמנש קינדה: אנחנו רוצות שזה יגיע לכל הארץ.

יעקב מרגי: אנחנו נהיה הפלטפורמה.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: ובכל זאת, קרה משהו בבית הספר?

יעקב מרגי: לא במישור האישי אבל לפחות זז משהו בחשיבה?

יעקב מרגי: בתפיסה?

<גדמנש קינדה: בתפיסה שלנו?

יעקב מרגי: שלהם.

יעקב מרגי: של בית הספר.

יעקב מרגי: בתפיסה שלך אני לא רוצה שיזוז כלום.

יוסף ג'בארין: השאלה אם אתן עושות בדיקה מה העמדות לפני והעמדות אחרי.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בעקבות החשיפה, בית הספר עשה מחשבה פעם שנייה?

יעקב מרגי: המנהלת חשבה פעם שנייה או עומדת לה הזכות גם לקחת את המיזם שלך?

<גדמנש קינדה: עוד לא דיברתי אתה.

יעקב מרגי: כדאי מאוד כי יכול להיות שבהכנה מראש אפשר, אם לא את כל המיזם, את חלקו.

יעקב מרגי: אני חושב שהסוגיה הזאת של להכיר את האחר, להכיר את השכן, לדעת, אנחנו לפעמים מגבשים עמדות, צורת חיים בלי שהאחד מכיר את השני.

יעקב מרגי: אני תמיד אומר בעולם הציורי שלנו יש עיניים רואות, מצלמות, שולחות פקודה למוח, המוח מדפיס מדבקה, מדביקים לך במצח תווית של אתה חרדי, אתה אתיופי, אתה ערבי, אתה נוצרי, אתה מהקהילה הזו ואתה מהקהילה ההיא.

יעקב מרגי: אנחנו חברה שמייצרת מדבקות ותוויות.

יעקב מרגי: אני חושב שכדאי, אולי מעז יצא מתוק.

יעקב מרגי: אל תהססי ואין לך מה לחשוש, את בקו הזינוק, את המנהיגה, אתן תהיו המנהיגות של הדור הבא.

יעקב מרגי: לכי למנהלת.

יעקב מרגי: קרה מה שקרה.

<מלי פולישוק: המנהלת הייתה צריכה לבוא אליה.

חנין זועבי: מה הייתה התגובה של התלמידים?

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: תני לי לסיים ואחר כך תוכלי לשאול.

זוהיר בהלול: למה אנחנו לא קוראים למשרד החינוך לפטר את המנהלת?

יעקב מרגי: עוד לא הגענו למשרד החינוך.

יעקב מרגי: אם אני קורא, אני נועל את הדיון.

יעקב מרגי: זה בסוף.

יעקב מרגי: רבותיי, אני אומר לכם שמאחר ואנחנו בתהליך ואתם במיזם, נכון שזה מקומם, לטעמו של זה הרבה ולטעמו של ההוא פחות, אבל לא להסס.

יעקב מרגי: דופקים בדלת.

יעקב מרגי: קרה מה שקרה.

יעקב מרגי: את לא חושבת שצריך לקיים את השיח סביב הנושא הזה?

<גדמנש קינדה: בטח שכן.

יעקב מרגי: לא את.

יעקב מרגי: המנהלת.

יעקב מרגי: את צריכה לשאול אותה.

מירב בן ארי: אתה מדבר על מנהלת בית הספר?

יעקב מרגי: כן.

מירב בן ארי: ניסו.

יעקב מרגי: אני לא רוצה תקשורת.

מירב בן ארי: לא, לא קשור לתקשורת.

מירב בן ארי: זה בכלל לא קשור.

מירב בן ארי: דיברו עם מנהלת בית הספר, הסבירו לה בצורה טובה, בצורה נעימה.

מירב בן ארי: שמענו גם את שיחת הטלפון שהייתה.

מירב בן ארי: היא לא בכיוון.

מירב בן ארי: בגלל שזה נחשף, אז עכשיו היא תשתנה?

יוסי יונה: התגובה של משרד החינוך הייתה מאוד מאוד סלחנית.

יעקב מרגי: חכו.

יעקב מרגי: משרד החינוך כאן והוא ידבר.

יעקב מרגי: נרשמו לדיבור יובל פלג ממועצת תלמידים ונוער ארצית.

<שירה אוחנה: אפשר תגובה מטעם "קו הזינוק"?

יעקב מרגי: אם תירשמי, כן.

<יובל פלג: שלום.

<יובל פלג: תודה על ההזמנה לדיון בוועדה.

<יובל פלג: כמועצת התלמידים והנוער הארצית, הגוף המייצג של כל המגזרים ובני הנוער בארץ ישראל, אנחנו מגנים בכל תוקף גילויי גזענות בכלל ובתוך מערכות החינוך בפרט, מה שמשפיע באופן ישיר על הרגשות האישיים של כל תלמיד.

<יובל פלג: אם נתייחס לעקרונות המדינה, היא תהא מושתתת על עקרונות החירות, הצדק והשלום, תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני מוחלט, דברים שנשארו ברציונל מאוד מאוד יפה וגבוה נתקעים בירידה לשטח כפי שאנחנו רואים כרגע.

<יובל פלג: אנחנו מתנגדים ישירות לפגיעה ברגשות של כל ילד או נער, דבר שלצערנו נתקלים בו הרבה מאוד במערכות החינוך.

<יובל פלג: מעבר לזה שכשזה קורה, נוצר איזשהו מעגל קסמים של סטיגמות ואומרים לילד שמשהו לא בסדר בו דבר שתוקע אותו בהתקדמות לעתיד והוא באמת יסתכל על עצמו כך, או שתיווצר איזושהי סטיגמה מכלילה.

<יובל פלג: הביטויים האלה מרחיקים.

<יובל פלג: ברגע שנוצרים גילויים, זה מרחיק את ההתקדמות בתחום.

<יובל פלג: אנחנו מזהים בעיה מערכתית.

<יובל פלג: זאת תפיסה של מערכת החינוך שלא יורדת למטה.

<יובל פלג: מדברים הרבה על חיבור בין שונים ובשטח מה שקורה מגיע מאנשי חינוך.

<יובל פלג: השיח בשיעורים וסביב החומר הלימודי לא תמיד מכבד והדדי, אנשי צוות לא מוכשרים להתמודד עם הסיטואציות שנוצרות בשיעור.

<יובל פלג: הנושא הוא לא נקודתי.

<יובל פלג: היום מתייחסים באמת לקהילה הגאה, מחר אלה יהיו הערבים, יום אחר כך עולים חדשים ומבקשי מקלט.

חנין זועבי: לא מחר.

חנין זועבי: זה היום.

יעקב מרגי: הוא לא יכול להתמודד אתו.

יעקב מרגי: תנו לו לדבר.

<יובל פלג: הנקודה היא שכולנו באיזשהו מקום בני מיעוטים.

<יובל פלג: אנחנו אף פעם לא יכולים להישאר למעלה והגזענות בסוף מכה בכולם.

<יובל פלג: הנושאים במערכת החינוך שמנסים למגר את התופעה, זה בדיוק הנושא.

<יובל פלג: הם באים למגר את הרע והרבה יותר קשה למגר את הרע מאשר לחנך לטוב.

<יובל פלג: במקום להעצים את הטוב, באים ומפילים נושאים למעלה, האחר הוא אני.

מירב בן ארי: תדע שאצל שר החינוך הזה האחר הוא אני, לא עובד.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול שאלה.

מירב בן ארי: יש מועצת תלמידים לבית הספר הזה, נכון?

מירב בן ארי: לבית הספר בחולון.

מירב בן ארי: יש לו מועצת תלמידים.

מירב בן ארי: האם מועצת התלמידים שלחה למנהלת בית הספר ואמרה לה, גברת, מה קורה?

<יובל פלג: נכון.

<יובל פלג: זאת האחריות שלה לייצג את התלמידים.

מירב בן ארי: איפה מועצת התלמידים בכל בית ספר?

יעקב מרגי: אני אשלים את השאלה של מירב.

מירב בן ארי: אני הייתי יושבת ראש מועצת תלמידים בבית הספר שלי וכשיש בלגן, נכנסים לזה.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להיות פרקטיים.

יעקב מרגי: אתה בכיתה י"א, עולה לכיתה י"ב?

<יובל פלג: עולה לכיתה י"א.

יעקב מרגי: עוד יותר טוב.

יעקב מרגי: בוא נהיה פרקטיים.

יעקב מרגי: דעתך, דעת מועצת התלמידים, אתם מגנים.

יעקב מרגי: אני מפרגן לכם בכל הזדמנות ומעל כל במה.

יעקב מרגי: כל הכבוד שבחופשה אתם באים ונוכחים בדיוני הוועדה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, בוא נהיה פרקטיים וזה מה שאומרת מירב.

יעקב מרגי: היא אומרת שאתה היום בעל תפקיד.

יעקב מרגי: אתה בדיוק כמוני ובדיוק כמו בעלי תפקידים שיושבים כאן ויש לכם מה לעשות ויש לכם מה לומר.

מירב בן ארי: אני שואלת האם הם עשו את זה.

<יובל פלג: לפני שזאת אחריות שלנו, זאת אחריות מערכת החינוך.

יעקב מרגי: לא אחריות.

מירב בן ארי: זאת אחריות שלנו.

<יובל פלג: זאת לא רק אחריות שלכם.

יעקב מרגי: אנחנו מבקשים ומציעים לכם כמועצת תלמידים, יש לכם כלי, להשתמש בו.

יעקב מרגי: אתם מורכבים מכל חלקי האוכלוסייה בישראל.

יעקב מרגי: תעשו דיון פנימי בסוגיה הזאת, תצאו עם מסקנות, תפיצו אותן במיילים.

מירב בן ארי: תפנו למנהלת בית הספר כמועצת התלמידים.

מירב בן ארי: היא תגיב לכם.

<יובל פלג: אפשר לומר מה הרעיונות הפרקטיים עליהם אנחנו רוצים לדבר?

יעקב מרגי: בבקשה.

<יובל פלג: מעבר לצעדים שצריכים להיעשות בתוך מועצת התלמידים, יש משהו הרבה יותר גבוה.

<יובל פלג: אנחנו רוצים לדבר על הנושא שהפנייה לאנשי חינוך בעצם תהליכי הכשרה, אם זה בשיח ומפגש.

<יובל פלג: אנחנו לא יודעים איך לעשות את זה.

<יובל פלג: אלה פתרונות שלכם.

<יובל פלג: מורים אף פעם לא עוצרים את השיעור לדבר על מה שקורה ויש התעלמות.

מירב בן ארי: תקשיבו, אני חייבת לומר לך משהו.

מירב בן ארי: באמת.

מירב בן ארי: כל הזמן אומרים שהתלמידים לא מספיק מעורבים.

מירב בן ארי: אני אומרת לך שגם אני הייתי במועצת תלמידים.

מירב בן ארי: כאן הייתה הזדמנות של מועצת התלמידים של בית הספר לבוא למנהלת ולהגיד לה, גברת, עד שאת לא חוזרת בך, אנחנו משביתים לך את בית הספר.

מירב בן ארי: זה לא מספיק דיון ומסקנות.

מירב בן ארי: תעשו צעד.

מירב בן ארי: ממה אתם מפחדים?

מירב בן ארי: יש לכם גיבוי של ועדת החינוך.

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: יובל, אתה לא עונה.

יעקב מרגי: שמעת את הקריאה.

<יובל פלג: אחר כך אני אסביר לך.

<מלי פולישוק: מירב, את קצת מפילה עליהם תיק גדול מדי.

מירב בן ארי: לא מפילה.

יעקב מרגי: מלי פולישוק, חברת הכנסת לשעבר, הייתה יושבת ראש ועדת החינוך, בבקשה.

<מלי פולישוק: תודה רבה.

<מלי פולישוק: אני גם באיגוד נבחרות ציבור שאנחנו חברות מועצה בכל הארץ ולכן זה מאוד רלוונטי לנו כי את המיגור של הגזענות צריך להתחיל בדיוק בבית הספר.

<מלי פולישוק: אין פלא שרוב התלמידים, לפי סקרים, הם אנטי דמוקרטיים כי זה מה שמחנכים אותם.

<מלי פולישוק: מגזר שלם שהוא היותר חמור מכולם הוא המגזר הדתי, החבר'ה של בנט.

<מלי פולישוק: אני לא אומרת את זה כאמירה פוליטית אלא אני אומרת את העובדות.

מירב בן ארי: אל תגידי לנו החבר'ה של בנט .

<מלי פולישוק: תני לי לדבר בבקשה בדקה וחצי שיש לי.

מירב בן ארי: מה זה החבר'ה של בנט?

מירב בן ארי: מה זה?

<מלי פולישוק: זה נגזר.

חנין זועבי: כאשר אחרים מפריעים, אתה לא אומר כלום.

יעקב מרגי: אני מעיר לה.

יעקב מרגי: את מפריעה לי להעיר לה.

מירב בן ארי: מה זה עניין שלך עכשיו?

<מלי פולישוק: אני מבקשת לתת לי להשלים.

<מלי פולישוק: אני הזכרתי את בנט משום שהמנהלת בכתבה אמרה: אנחנו במגזר שלנו – אלה מלים שלה, זה בית ספר דתי ממלכתי - לא נותנים להיכנס למי שלא שייך למגזר שלנו.

<מלי פולישוק: זה מה שהיא אמרה ואני כמעט התפוצצתי בבית כששמעתי את זה.

<מלי פולישוק: זאת אומרת שיש כאן משהו יותר מהותי.

<מלי פולישוק: אני רוצה לספר לך אדוני היושב ראש.

<מלי פולישוק: עת הייתי יושבת ראש, בוועדת הביקורת היה סיפור דומה באור יהודה.

<מלי פולישוק: אז זה היה ראש עיר שמנע בהחלטה גזענית לחלוטין מיוצאי אתיופיה לבוא ללמוד אצלו.

<מלי פולישוק: זימנו מיד ישיבה ולכן חסרים לי כאן מקבלי ההחלטות בעירייה ובמשרד החינוך, ואמרתי לו חד משמעית: אתה עובר על החוק - אותו חוק שהזכרת קודם – אתה עובר על חוק חינוך חובה חינם, ויש לך שתי אפשרויות, לשנות את ההחלטה שלך ואת הדרך שלך או שאנחנו נלך ליועץ המשפטי לממשלה כדי שהוא ידאג שאתה לא תהיה יותר ראש עיר.

<מלי פולישוק: המנהלת הזאת חייבת ללכת הביתה.

<מלי פולישוק: היא לא זכאית והיא לא רשאית להיות מנהלת במדינת ישראל הדמוקרטית.

יעקב מרגי: איימן עודה, אחד המציעים.

יעקב מרגי: תשתדל בכישורים שלך לא לחזור על מה שנאמר למרות שלא שמעת מה שנאמר.

יעקב מרגי: בהומור אני אומר.

איימן עודה: אדוני היושב ראש, אני יזמתי את הבקשה לדיון אבל יש כאן אחרים.

יעקב מרגי: כולם דיברו לעומק.

יעקב מרגי: אין אצלי מקופחים.

איימן עודה: חבל.

איימן עודה: רציתי להקשיב.

איימן עודה: שני דברים.

איימן עודה: המקום שהכי יכול להשפיע עד כדי בניית אומה, זאת מערכת החינוך.

איימן עודה: זה המקום.

איימן עודה: יש את הדבר הזה ויש את מה שכולנו מקבלים מהפוליטיקאים, במיוחד מראש הממשלה שידע איך לכאורה להתנצל באותו זמן.

יעקב מרגי: שגשגו בהמוניכם.

איימן עודה: לא.

איימן עודה: הוא אמר שהוא לא התכוון להמונים אבל התכוון למצביעים שהם 88 אחוזים מהציבור שלנו.

איימן עודה: הוא לא התכוון לכל הציבור, למעט 88 אחוזים מהציבור.

איימן עודה: בכל זאת, אין ספק שאלה דברים שהם מחלחלים.

איימן עודה: הדג מסריח מהראש, מהמקום של הסתה מלמעלה למטה כולל גם משר החינוך, דברים שאנחנו צריכים להיאבק נגדם כאן בכנסת, ברחוב, ערבים ויהודים ביחד, נגד הגזענות הזאת.

איימן עודה: אבל במערכת החינוך עצמה, אני לא שמעתי את כל מה שאמר יובל אבל מה ששמעתי ממך, אלה דברים כדורבנות.

איימן עודה: אמרת דברים מאוד חשובים.

איימן עודה: השאלה היא האם יש לכם תכנית - יש לכם תפקיד כל כך חשוב – כדי לקדם את מה שאמרת ואמרת דברים מאוד חשובים.

<יובל פלג: יש תכניות ויש צעדים פרקטיים.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים.

יעקב מרגי: אתגרנו אותך.

<יובל פלג: הייתה לנו תשובה אבל לא כל כך רצו לשמוע.

<יובל פלג: לא הייתה היענות, אבל בסדר.

יעקב מרגי: אתגרנו אותך.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: סיימת, איימן?

איימן עודה: כן.

איימן עודה: אני נשען על מה שדיברו חבריי קודם לכן.

<אוריאלה ענבר: אני מורה בתיכון עירוני ד' בתל אביב, מורה בבית ספר בו לומדת ואלרי ואני המורה שלה לספרות.

<אוריאלה ענבר: באתי לכאן כנציגה של מורים וגם בשם התאגדות המנהלים שביקשו ממני לבוא ולדבר.

<אוריאלה ענבר: באתי קודם כל לבקש סליחה באופן פומבי מהתלמידות ולהגיד שמצאנו את עצמנו מאוד מאוד כועסים ומאוד זועמים.

<אוריאלה ענבר: היו גינויים בתקשורת גם של התאגדות המנהלים וגם של מורים.

<אוריאלה ענבר: לכאורה מי שצריך להיות המנהיג שלנו, שר החינוך, הסתפק המשרד בתיאור כל הסיפור הגזעני הזה כתקרית מצערת.

<אוריאלה ענבר: אז התקרית המצערת היא קודם כל התקרית שאדם כמו שר חינוך לא מוצא לנכון - והוא יודע להתייחס באופן אישי פרטני וציבורי להרבה בעיות - לגנות באופן פומבי, לזמן את התלמידות אליו למשרד, להתנצל, לקרוא למנהלת לבירור או לשימוע ולא לבדיקה ערטילאית שאף אחד לא יודע אם היא תקרה או לא תקרה.

יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך בנושא.

<אוריאלה ענבר: אני חושבת באמת ובתמים שמערכת החינוך היום רוצה לתקן את עצמה, עושה בפרטי, בקטן.

<אוריאלה ענבר: אני גאה להיות שייכת לבית ספר שנלחם עבור שוויון זכויות באופן גלוי ומלא.

<אוריאלה ענבר: אני חושבת שה-הפרד ומשול הזה ולגזור כל הזמן את המגזרים על מנת לשסות מאבקים שלא מקדמים שום דבר חוץ מאשר אינטרסים שרחוקים מאינטרסים של משרד החינוך.

<שירה אוחנה: אני מנהלת פעילות של "קו הזינוק" באזור גוש דן.

<שירה אוחנה: אני אומר שני דברים.

<שירה אוחנה: האחד, אני מזהה דיסוננס מאוד מאוד גדול בין הפעולות לבין האמירות, בין האידיאולוגיה לבין הפעלות שנעשות במשרד החינוך, ואני מרגישה - - -

יעקב מרגי: לאיזה כיוון הדיסוננס?

<שירה אוחנה: המלים האלה של האחר הוא אני שליוו את מערכת החינוך בשלוש השנים האחרונות - - -

<קריאה: זה הסתיים.

<שירה אוחנה: כן, זה הסתיים אבל גם שם נעשו מעט מאוד פעולות בשטח שתרגמו את הדבר הזה למפגש.

<שירה אוחנה: אני חושבת שמה שואלרי וגדמנש כאן מציעות זאת עשייה ואני מזמינה אתכם, את כל האנשים שיושבים כאן, להיות חלק מהעשייה הזאת.

<שירה אוחנה: אני חושבת שאם כל אחד מכם יגייס שלושה בתי ספר שייקחו חלק במיזם הזה בשנה הבאה, אנחנו נראה שהשינוי צומח מלמטה.

<שירה אוחנה: אנחנו מבינים שהדיסוננס הזה הוא לא רק דיסוננס של חוסר יכולת של המערכת לעבוד אלא כי באמת יש אינטרסים שאחר יהיה אחר.

<שירה אוחנה: גם בטרמינולוגיה הזו, מה זה האחר?

<שירה אוחנה: הפחד הזה מלפגוש מישהו אחר משתק את היכולת לייצר דיאלוג.

<שירה אוחנה: יש כאן שונות, יש כאן שונות בין תלמידים וברגע שיושבים באותה קבוצה, כמו שקורה בקו הזינוק, אנשים ממגזרים שונים, הם שונים והזהות השונה שלהם היא המטען הכי חזק שיש להם, היא המתנה הכי גדולה שניתנה להם גם בספרה החברתית וגם בספרה האישית והדיאלוג בין השונות, זאת לגמרי טרמינולוגיה אחרת שמייצרת מציאות אחרת מהדיאלוג עם האחר.

<שירה אוחנה: אני שוב קוראת לכם, כל אחד מכם, אנחנו נישאר כאן בסוף הדיון בוועדה.

<שירה אוחנה: שלושה בתי ספר, אנשי חינוך שאתם מאמינים שמסוגלים לייצר את השינוי שאנחנו רוצים לייצר כאן מלמטה, אנחנו ניקח על זה אחריות וזה יקרה בשנה הבאה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עדי שטיין.

<עדי שטיין: צהרים טובים.

<עדי שטיין: אני מקרן אברהם אבל אני כאן כמייצגת את המטה למאבק בגזענות שחברים בו ארגונים רבים, בין השאר קרן אברהם.

<עדי שטיין: דיברו על התפקיד של מערכת החינוך במיגור הגזענות, הסתה וכולי, ואני לא אחזור על הדברים.

<עדי שטיין: אני רק רוצה לומר שאנחנו קיבלנו תגובה מדוקטור טליה פרידמן, שהיא ראש מינהל החינוך בחולון.

<עדי שטיין: התגובה שלה הועברה מטעם הגברת שושי נגר, שהיא המפקחת החינוך הממלכתי דתי של מחוז תל אביב.

<עדי שטיין: הגברת נגר תיארה כל מיני פעולות שנעשות בחינוך הממלכתי דתי לקידום של הידברות ודו קיום.

<עדי שטיין: זה אחלה, באמת בלי גרם של ציניות, כל הכבוד.

<עדי שטיין: רק בשבוע שעבר ישבנו כאן בוועדה וסיפר בכיר ממשרד החינוך על פעולות אחרות שנעשות בתחום של גישור או בניית גשרים בין מערכת החינוך הערבית לבין זו העברית-יהודית.

<עדי שטיין: מצוין, אבל לצערנו זה לא מספיק ואמרו את זה כולם.

<עדי שטיין: המספרים בשטח הם מאוד מאוד נמוכים.

יעקב מרגי: תזדרזי כי יש לי עוד שלושה דוברים ואני צריך לנעול את הדיון.

<שירה אוחנה: היינו מצפים שתכנית העבודה של משרד החינוך יהיה בה נתח מאוד מאוד מרכזי לסוגיה הזאת ולצערנו אין.

<שירה אוחנה: מלבד תכניות מפגשים וכולי, עוד הצעה שאנחנו מציעים היא לשלב ביתר שאת מורים ערבים במערכת החינוך העברית-יהודית ובכלל להמשיך לטשטש את ההפרדה המבנית הזאת בין שתי מערכות החינוך.

יעקב מרגי: יהיה דיון מיוחד על זה.

<שירה אוחנה: מעולה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: שמעת את הקולות.

<שושי נגר: אני אחראית על החינוך הדתי במחוז תל אביב.

<שושי נגר: ראשית, אני פותחת בהתנצלות לשתי החברות היקרות, לוואלרי ולגדמנש.

<שושי נגר: אני מבינה שנפגעתן בצורה שמנהלת בית הספר התייחסה אליכן.

יעקב מרגי: החברה בישראל נפגעה.

<שושי נגר: אכן אתן צודקות.

<שושי נגר: החברה הישראלית נפגעה.

יוסף ג'בארין: הבנתי ששר החינוך זימן אותן והתנצל.

יוסף ג'בארין: זה נכון?

יעקב מרגי: היא תעדכן אותנו.

<שושי נגר: עם זאת, חשוב לי להדגיש שמבחינתנו זה מקרה בודד.

<שושי נגר: אנחנו מאוד מאוד פועלים במשרד החינוך בכלל ובחינוך הדתי בפרט - - -

יעקב מרגי: אתם מכירים את "קו הזינוק"?

<שושי נגר: עד כה לא הכרנו.

<שושי נגר: עם המקרה המצער הזה, כן הכרנו אבל אני אומר שכן הכרנו תכניות אחרות וכפי שנאמר, השנה נשיא המדינה ביקר באחד מהפעילויות שלנו במחוז שבו השתתפו נערים ונערות, יהודים וערביים, דתיים ושאינם דתיים, סביב שולחנות עגולים לדיאלוג והידברות, וזה לא היה מופע חד פעמי אלא תכנית שנתית מתמשכת עת היה על סדר יומנו הנושא של הטיפול בנושא של דיאלוג והידברות.

<שושי נגר: ביום שהאירוע הזה הגיע לפתחי, אני רק רוצה לעדכן, כשלא ידעתי בכלל על ההתנהלות הזאת, הייתי ביחד עם כל צוות המפקחים שלנו והמדריכים בעיר לוד, פגשנו שתי פעילות חברתיות מרכזיות בעיר לוד, ערבייה בשם פאתן ומקבילה שלה מהקהילה בשם חגית, והן סיפרו לנו את הסיפור של הדיאלוג וההידברות והגזענות בעיר לוד.

<שושי נגר: הלכנו כדי ללמוד, הלכנו כדי לראות איך זה מתבצע, איך אנחנו יכולים להמשיך ולהרחיב את מה שאנחנו עושים במחוז.

<שושי נגר: אם כן, אני שוב חוזרת ואומרת, אנחנו מצטערים על מה שקרה.

<שושי נגר: שנית, כפי שנאמר כאן, נעשה במערכת החינוך אבל בוודאי יש לנו עוד מה לעשות.

<שושי נגר: כפי שאמר יושב ראש ועדת החינוך, מעז יצא מתוק.

<שושי נגר: יש בכוונתנו להרחיב את מה שנעשה, יש בכוונתנו לטפל במקומות בהם דרוש טיפול, ואנחנו בהחלט נעשה זאת.

יעקב מרגי: מה נעשה במקרה הספציפי הזה?

<שושי נגר: במקרה הספציפי הזה, המנהלת הוזמנה אלי עם מפקחת בית הספר לבירור.

<שושי נגר: נעשה אתה דיאלוג ודיון מאוד מאוד מעמיק.

<שושי נגר: מנהלת בית הספר בעצמה, לפני מספר שנים, השתתפה במיזם כזה באוניברסיטה.

יעקב מרגי: זה לא עזר לה.

יוסף ג'בארין: מה מסקנות הדיון אתה?

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: תן לה לסיים.

<שושי נגר: מנהלת בית הספר מאוד הבינה את טעותה, קיבלה על עצמה לתקן את הנדרש תיקון.

יעקב מרגי: איך היא תתקן?

<קריאה: היא אפילו לא הזמינה אותן לשיחה.

יעקב מרגי: הדבר הכי מתבקש זה להזמין אותן.

יוסף ג'בארין: אפילו שר החינוך היה צריך להזמין אותן.

יוסף ג'בארין: לא רק המנהלת.

<שושי נגר: בשנה הבאה המנהלת תעשה את מה שנדרש ממנה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נועה ריבלין, ממש בקצרה.

<נועה ריבלין: ממש בקצרה.

<נועה ריבלין: אני רוצה להתייחס למשפט שאמר נציג מועצת התלמידים.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<נועה ריבלין: אני מהאגודה לזכויות האזרח.

<נועה ריבלין: אני רוצה להתייחס למשפט שאמר יובל, נציג מועצת התלמידים, בנושא של המורים והיכן המקום שלהם כאשר נאמרת אמירה גזענית בכיתה.

<נועה ריבלין: זה אחד הדברים הבסיסיים שבעצם הולכים לאיבוד באופן קבוע.

<נועה ריבלין: זה לא קורה לא בהכשרת המורים, זה לא קורה בהשתלמויות מקצועיות, אף אחד לא מכשיר את המורים להתמודד עם זה ולא פלא שבסופו של דבר אנחנו רואים תופעות כאלה שעולות בצורה כל כך זועקת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לילי הלפרין.

<לילי הלפרין: מרכז אמת לסובלנות.

<לילי הלפרין: אני עובדת עם נערים ונערות שמגלים באופן גלוי גזענות אם כלפי ערבים או תתי קבוצות בחברה היהודית.

<לילי הלפרין: על חכמים היזהרו בדבריכם, אני ממש מייחסת את זה לדברים שאמר שר החינוך כאן בפתיחת שנת הלימודים, כאן, בוועדה הזו, באוגוסט 2015.

<לילי הלפרין: הוא אמר: אני לא מאמין בכותרת של סל התכניות העצומות תחת הכותרת האחר הוא אני.

<לילי הלפרין: אני חשבתי שזה דבר איום ונורא להגיד את זה.

<לילי הלפרין: זה לא ללכת כנגד קמפיין מתמטיקה.

<לילי הלפרין: כאשר אומרים האחר הוא אני, אלה תכניות שמפתחות את הרגש אצל הילד להתייחס אחרת ובסובלנות.

<לילי הלפרין: שר חינוך לא יכול לקטול תכנית שעבדה שנתיים ושעשתה שטיפת מוח למורים ולתלמידים על קבלת האחר ולבוא בהכרזה מן הסוג הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מנדי מיכאלי.

<מנדי מיכאלי: מנכ"לית איגי, ארגון הנוער הגאה.

<מנדי מיכאלי: היה לי חשוב להיות כאן מהסיבה הפשוטה שאני לא רואה שום הפרדה בין גזענות ללהטבופוביה, לסקסיזם.

<מנדי מיכאלי: השורש הוא אותו שורש של חוסר הכרות והבעיה היא בחינוך.

<מנדי מיכאלי: זה נאמר כאן.

<מנדי מיכאלי: שאלתם למה יושב ראש מועצת תלמידים לא פנה במכתב.

<מנדי מיכאלי: כאשר שר החינוך שלנו לא עונה על שאילתות ויש חוקים - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא באנו בטענה.

יעקב מרגי: רק הצענו.

יעקב מרגי: למועצת התלמידים יש מקום של כבוד בוועדה.

מירב בן ארי: זה גם לא קשור.

יעקב מרגי: הלוואי והייתי מרגיש את הנוכחות של הסתדרות המורים וארגון המורים בדיונים המהותיים על פני החינוך בישראל כפי שאני מרגיש את הנוכחות של מועצת התלמידים.

<מנדי מיכאלי: השאלה היא איך המערכת בנויה ואם מרגישים שבתוך יחסי הכוחות באמת יש להם מקום לבוא ולהגיד, לבוא ולהעיר.

<מנדי מיכאלי: אפשר להעיר במסגרת הכיתתית אבל האם הם יכולים לבוא למנהלת ולהגיד עד כאן, עברת את הגבול.

<מנדי מיכאלי: אני לא יודעת אם זאת אפשרות.

<מנדי מיכאלי: הייתי רוצה להעלות הצעה או מחשבה.

<מנדי מיכאלי: יש בעיה מאוד חמורה בעיני בכלל בין מה שקורה ברמת הפרלמנט, הכנסת, חוקים שעוברים, חוק זכויות התלמיד שהיה קיים ונוסף לו איסור על אפליה גם על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית יחד עם גזענות, מין, מגדר.

<מנדי מיכאלי: שום דבר לא קורה בשטח.

<מנדי מיכאלי: השאלה איך יוצרים לחץ על שר החינוך ועל המערכת לפעול.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מירב, סיכום בשם היוזמים.

<אסנת ספורטה: אפשר להגיב בשם עיריית חולון?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: עומדת לך הזכות.

<אסנת ספורטה: אני מנהלת אגף חינוך על יסודי בחולון, אחראית גם על בתי הספר של החינוך הממלכתי וגם על בתי הספר של החינוך הממלכתי דתי.

<אסנת ספורטה: לפני שאני אומר את דבריי, אני רוצה לומר משהו קטן.

<אסנת ספורטה: ראשית, אני מאוד מחמם את הלב ואני מאוד מאוד גאה ומתרגשת לראות אתכם, את שלושתכם, גם את גדמנש, גם את ואלרי וגם אותך יובל.

<אסנת ספורטה: זה הנוער שאנחנו רוצים.

יעקב מרגי: והוא קיים.

<אסנת ספורטה: אני יודעת ואני רואה אותו באלפיו.

<אסנת ספורטה: אני רוצה לומר לנו המבוגרים, שחלק מהמחויבות שלנו הוא לשמש דוגמה לנוער ולילדים שלנו, גם על תרבות שיח.

<אסנת ספורטה: אני חושבת שאנחנו חטאנו כאן היום לתפקיד שלנו.

<אסנת ספורטה: תזכרו שהדרך לחנך בני אדם היא להיות להם לדוגמה והדוגמה שהייתה כאן עד לפני כמה דקות, היא ממש הדוגמה שאני גאה בה.

<אסנת ספורטה: אני רוצה לומר שעיריית חולון מגנה את ההתנהגות של מנהלת בית הספר במקרה הספציפי הזה.

<אסנת ספורטה: עיריית חולון מקדמת את החינוך לפלורליזם, לשוויון הזדמנויות.

יעקב מרגי: כמנהלת אגף החינוך בחולון, מה את הולכת לעשות עם המנהלת?

<אסנת ספורטה: ברשותך, שלוש דקות ואני אומר.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: יש לך דקה.

יוסף ג'בארין: זה העיקר.

יוסף ג'בארין: מה אתם עושים.

<אסנת ספורטה: קודם כל, העוול שנעשה לגדמנש ולוואלרי הוא רב אבל מבחינתי העוול הרב יותר הוא למאות התלמידות שלומדות בבית הספר של גדמנש.

<אסנת ספורטה: הבנות האלו בשעה 2:00 ו-3:00 עוזבות את שטח בית הספר ומגיעות הביתה, לרחוב, לשכונה, והן פוגשות גם את הבחורה הלסבית וגם את הערבי וגם את הבחור ההומו, ואין להם קרניים ואין להם זנב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נאומי מוטיבציה עשינו.

יעקב מרגי: את מנהלת אגף החינוך בעיריית חולון.

יעקב מרגי: נתמקד בזה.

<אסנת ספורטה: אני אומר.

<אסנת ספורטה: אני רוצה להזמין את משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: תזמיני.

יעקב מרגי: את בעלת הבית.

יעקב מרגי: תזמיני.

<אסנת ספורטה: אני רוצה להזמין את משרד החינוך שהוא שותף על בסיס יום יומי לעבודה אתנו, לזמן את מנהלת בית הספר לבירור - - -

יוסף ג'בארין: שאלנו אותך.

יוסף ג'בארין: אתם במחלקת החינוך, מה אתם עושים?

<אסנת ספורטה: אני עונה.

<אסנת ספורטה: לזמן את מנהלת בית הספר לבירור אצלנו ברשות כדי להתמודד ביחד עם הסוגיה הזאת.

<אסנת ספורטה: צריך לזכור שאין ואקום והיכן שאנחנו לא נכנסים ולוקחים אחריות, הרחוב נכנס, ומה שהרחוב עושה, זה לא מה שהיינו רוצים שהוא יעשה.

<אסנת ספורטה: אני שוב מזמינה את משרד החינוך להגיע אלינו לפגישת בירור עם מנהלת בית הספר.

יעקב מרגי: תודה.

יוסף ג'בארין: ראש העיר גינה את המעשה?

יוסף ג'בארין: הוציא הודעה לעיתונות?

<אסנת ספורטה: ראש העיר נמצא כרגע בחוץ לארץ.

<אסנת ספורטה: אנחנו גינינו את המעשה בשמנו.

<קריאה: הטלפון עובד גם מחוץ לארץ.

<אסנת ספורטה: גינינו את המעשה ופרסמנו את זה.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד רק משפט אחד כיוזמת הדיון הזה וגם על מה שהיה כאן.

מירב בן ארי: אני אומר את זה בקצרה.

מירב בן ארי: ראשית, אני לא יכולה לשמוע שפוסלים את כל הציונות הדתית בשל התנהגות של מנהלת אחת.

מירב בן ארי: אני לא מהציונות הדתית, אף פעם לא הייתי, ומה שהיה כאן, החבר'ה של בנט, אני מוחה על זה.

מירב בן ארי: אני גם אומרת במפורש שדווקא במצעד ביום חמישי בירושלים ראינו כמה חבר'ה מהציונות הדתית באו וצעדו אתנו ומנדי יודעת את זה בעצמה.

מירב בן ארי: לכן אני לא אוהבת את העניין הזה של מה שאנחנו עושים כאן, אנחנו עושים אותו דבר למגזרים אחרים.

מירב בן ארי: זה לא מקובל עלי.

מירב בן ארי: הקטע הזה של לבוא ולעמוד כאן ולתת לנו ציונים על השיח וכולי, יש כאן חברי כנסת ליד השולחן הזה עם דעות שונות לחלוטין וכשיש התנגשות בדעות, הם אומרים את זה אחד לשני.

מירב בן ארי: זה בסדר.

<קריאה: כל עוד שומעים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אל תפריעי.

מירב בן ארי: אל תפריעי לי ואל תתני לי ציון.

מירב בן ארי: יש שיח.

מירב בן ארי: נכון, יש כאן התנגשות.

מירב בן ארי: אני לא מסכימה עם שום דבר שאומרת חנין זועבי אבל אל תבואי ותתני ציונים.

מירב בן ארי: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד לגבי כל מה שקורה כאן.

מירב בן ארי: צריך להפסיק להיות פרווה.

מירב בן ארי: מספיק.

מירב בן ארי: יש מנהלת בית ספר שמדירה, לכו ותגידו לה, גברת, אין עכשיו לימודים.

מירב בן ארי: מה זה לגנות?

מירב בן ארי: צאו, תעשו קדימה.

מירב בן ארי: את אחראית על החינוך בחולון, קחי את המנהלת הזאת, תשהי אותה לשבוע שתשב בבית.

מירב בן ארי: קצה נפשי מלשבת כאן ולדבר על מיגור, מיגור וגינוי.

מירב בן ארי: די.

מירב בן ארי: חאלס.

מירב בן ארי: אל תגידו לי כי אנחנו נותנים לכם גיבוי מעולה לבוא ולסגור את העניין הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, מה שחשוב זה שיש מקומות עבודה, גם בצה"ל, שכאשר קורות תקלות או תאונות, מפסיקים את האימון ומפסיקים את הייצור.

יעקב מרגי: זה מה שהיה צריך לקרות וזה מה שאמרה מירב.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את המקרה שאירע בבית הספר יבנה בחולון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לאיתם לחובר על החשיפה של הפרשה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לוואלרי, לגדמנש ולקו הזינוק על המיזם החשוב הזה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לאמץ את המיזמים האלה כדוגמת "קו הזינוק" ולהרחיב אותם ברחבי הארץ.

יעקב מרגי: מנהלת מחוז תל אביב אמרה שהיא תשתף פעולה, מנהלת אגף החינוך בחולון – אני חושב שחולון חוותה חוויה טראומתית וצריך לטפל בה נקודתית בכלל בתי הספר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולעיריית חולון לקיים את הבירור עם המנהלת ולעמוד לשירותה ולהכין לה תכנית שתקנה לה כלים וחוזק להתמודד עם האחר כי בשידור היא נשמעה לנו מאוד מבוהלת מהשיח עם האחר.

יעקב מרגי: הדוגמה שנתנו לנו כאן התלמידים היא דוגמה יוצאת דופן שצריך לאמץ אותה ואני קורא למועצת התלמידים להמשיך במיזמים החשובים שלכם.

יעקב מרגי: אני יודע שיש לכם תרומה חשובה בסוגיה הזו של האחר הוא אני.

יעקב מרגי: בזמנו הערתי לשי פירון ואמרתי לו שהמשפט האחר הוא אני, בעצמו יש בו בעיה.

יעקב מרגי: אם האדם יאמר אני הוא האחר, ההתייחסות היא אחרת.

יעקב מרגי: הוועדה מקווה לימים טובים יותר של שיח בריא, שיח אמיץ, שיח פורה שבאמת נכיר אחד את השני.

יעקב מרגי: לא חייבים לשנות את הדעות האחד של השני אבל לפחות להכיר דבר שיתרום לנו לשיח החברתי והציבורי במדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.