ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 308, 2016-07-19 08:45

מירב בן ארי: בוקר טוב.

מירב בן ארי: היום יום שלישי, ה-19 ביולי 2016, י"ג בתמוז התשע"ו.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת אלי אלאלוף עד שיצטרף אלינו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מירב בן ארי: נושא הדיון הוא הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון - חישוב דמי מחלה בעת היעדרות לסירוגין של העובד ובן זוגו), התשע"ו-2016 של חברי הכנסת מרב מיכאלי ורועי פולקמן, והצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון - חישוב דמי מחלה בעת היעדרות לסירוגין של העובד ובן זוגו), התשע"ו-2016 של חברי הכנסת רועי פולקמן ורחל עזריה.

מירב בן ארי: אני פונה קודם כל למציעים.

מירב בן ארי: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: בוקר טוב גברתי, תודה רבה.

מרב מיכאלי: אני אגיד מאוד בקצרה.

מרב מיכאלי: משני הקצוות, מצד אחד זה משהו שהוא הזוי שהוא לא היה עד עכשיו ומצד שני, באותה מידה הוא טריביאלי ממש.

מרב מיכאלי: אנחנו כמחוקקות ומחוקקים חייבות לתת אפשרות לשני ההורים להיות עם הילדה או הילד, אם הם חולים, בבית.

מרב מיכאלי: זה נכון לא רק לעניין שוויון ויכולת לטפל בילדה או בילד בצורה טובה אלא לדעתי זה חד משמעית לטובת עולם העבודה ולטובת המעסיקות והמעסיקים.

מרב מיכאלי: אם נצליח לעשות את זה – ואין לי ספק שנצליח – ניצור מצב שכל מעסיקה ומעסיק מפסיד פחות ימי עבודה, כי במקום שאו האימא או האבא יצטרכו לקחת את כל ארבעה-חמישה ימים, כל אחד מהם יוכל לקחת רק חלק מהם.

מרב מיכאלי: גם הפגיעה במקום העבודה תהיה קטנה יותר.

מרב מיכאלי: כך שאין לי ספק שזה לטובת כולם ואני בטוחה שנצא מכאן עם פתרון מושלם לעניין זה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת פולקמן.

רועי פולקמן: אני אהיה קצר.

רועי פולקמן: תודה לחברת הכנסת מיכאלי על ההתנעה של התהליך הזה.

רועי פולקמן: אני אומר לשרגא לגבי המעסיקים כי אנחנו שותפים גם ורוצים להיות ערניים ולא להגזים עם חוקים שמכבידים.

<שרגא ברוש: לא הולך לכם.

רועי פולקמן: לא נכון.

רועי פולקמן: יש דברים שנכון שיתוקנו.

רועי פולקמן: זאת דוגמה לחוק שאין בו הכבדה רגולטורית על המעסיקים.

רועי פולקמן: אני אומר במיוחד למה הדבר הזה טוב לעסקים קטנים ובינוניים וחוסך נזקים גדולים.

רועי פולקמן: משיחות עם הרבה מעסיקים – אני יושב ראש ועדת המשנה לעסקים קטנים ובינוניים בוועדת הכלכלה – אני רוצה להציג את הערך של זה בעיקר לעסקים הקטנים והבינונים.

רועי פולקמן: אנחנו יודעים שמי שלוקח ימי מחלת ילד, בשמונים אחוזים מהמקרים זאת האישה, ואז מה קורה כשאתה מעסיק שמעסיק בעיקר נשים?

רועי פולקמן: אני יודע את זה כמי שהעסיק נשים, גם כעצמאי וגם כעובד בעיריית ירושלים ורוב צוות שלי היה נשים.

רועי פולקמן: באופן עקבי, תמיד, גם בגלל המודל הזה שאני צריך לצבור את הימים, ברגע שביום הראשון הילד חולה, כבר את היומיים או השלושה או הארבעה תמיד תיקח האישה.

רועי פולקמן: אם אני בעל עסק שמעסיק נשים, באופן אוטומטי אני אצבור הרבה יותר ימי מחלה של עובד בשל מחלת הילד מאשר עובד אחר.

רועי פולקמן: לכן האמירה שאומרת שכדי שלא תהיה כאן הטיה, שאם אני עובד ויש כל מיני תחומים וכל מיני ענפים וכל מיני עסקים, בטח אנחנו רוצים כאן איזון בהעסקה המגדרית במשק, אז מה שקורה זה שברגע שיש לי נשים שהן עיקר העובדות שלי, אני יודע שיש להן ילדים קטנים ואני יודע שהן יהיו חסרות הרבה יותר בימי המחלה.

רועי פולקמן: כל מה שהדבר הזה מאפשר, בעיקר במקומות בהם יש גם לפעמים לבן הזוג מקומות עבודה במגזר הציבורי או במקומות אחרים שלא עושים את האפס, חמישים, מאה, זה מאפשר את החלוקה הזאת.

רועי פולקמן: במובן הזה אפשר יהיה להתחלק מתוך שיקול אמיתי של טובת בעל העסק.

רועי פולקמן: כלומר, אם אני עובד עכשיו ואני צריך לקיים פגישות או יש לי איזה לקוח חשוב או איזה פרויקט חשוב שאני עובד עליו ואני לא רוצה להיעדר ארבעה ימים, אז אנחנו נתחלק ולא נפסיד את הבנפיט.

רועי פולקמן: לכן לא תהיה כאן הגדלה בעלויות בשום צורה למעסיקים אלא להפך, תהיה כאן פריסה נכונה יותר בין המעסיקים ואופטימיזציה גם לעובד שיעשה את השיקול שלו וגם אופטימיזציה למעסיק כי הוא יוכל לבוא ולהגיד בצדק לעובד שאתה עכשיו בפרויקט חשוב, את עכשיו בפרויקט חשוב, אל תעדרי שלושה ימים אלא רק יום ותבקשי מבעלך שיהיה יומיים עם הילד.

רועי פולקמן: היום הטיעון הזה הוא מאוד בעייתי כי היא אומרת לו שאם היא עכשיו לוקחת יום בבית עם הילד ואחר כך בעלה לוקח יומיים בבית, הם נשארים בלי כלום, בלי משכורת.

רועי פולקמן: אני אומר לחבריי מהתאחדות התעשיינים שאני נזהר מחוקי רגולציה מכבידה על העסקים ואני באמת אומר את זה.

רועי פולקמן: אני באמת חושב שזה חוק שהוא דוגמה קלסית לווין-וין.

רועי פולקמן: הוא טוב לעסקים והוא טוב לעובדים וזה לא רק נטו כי צריך, כי יש פערים וכולי.

רועי פולקמן: בווין-וין, אלה חוקים הכי טובים.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

מירב בן ארי: מה קורה מבחינת החוק שלך אם מדובר בשני גברים שיש להם ילדים.

רועי פולקמן: לא הגדרנו.

רועי פולקמן: עובד ובן זוגו.

מירב בן ארי: מצוין.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים להצביע על מיזוג.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו ממזגים את הצעה פ/2744/20 ו-פ/2557/20, הצעות של חברי הכנסת מרב מיכאלי והצעה פולקמן והצעה נוספת של חברי הכנסת רועי פולקמן ורחל עזריה לפי סעיף 79(ג) לתקנון.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני הכנתי כאן נוסח שהוא מונח על השולחן והוא הנוסח הממוזג עם כל מיני שינויים שהגיעו אלינו תוך כדי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זאת הצעת חוק של חברי הכנסת מטעם ועדת העבודה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אתם חתומים עליו שלושתכם וזה אומר שזה הנוסח הממוזג.

<נירה לאמעי רכלבסקי: יש בו כבר שינויים שנערכו עקב התדיינויות ומשא ומתן לפני החוק.

<נירה לאמעי רכלבסקי: גם על זה אפשר לדבר אבל בעיקרון ההצעה המקורית נמצאת כאן ועל זה אנחנו מצביעים, על מיזוג שתי ההצעות האלה.

מירב בן ארי: מי בעד מיזוג שתי ההצעות?

מירב בן ארי: מי נגד?

מירב בן ארי: בעד המיזוג – פה אחד

מירב בן ארי: המיזוג אושר.

מרב מיכאלי: אני מצביעה במקום מיכל בירן.

רועי פולקמן: אני מצביע במקום טלי פלוסקוב.

מירב בן ארי: אנחנו ממשיכים.

מירב בן ארי: שרגא ברוש, בבקשה.

<שרגא ברוש: בוקר טוב לגברתי יושבת ראש הוועדה וחברי הוועדה.

<שרגא ברוש: האמת היא שבאתי לכאן לתמוך בהצעה, עד שפולקמן התחיל לדבר.

<שרגא ברוש: תראו, זה בסדר ואני חושב שצריך לאזן במאמצים של ההורים וחברת הכנסת מיכאלי גיירה אותי כבר מזמן, אבל אי אפשר מצד שני להכניס את הראש לחול ולהגיד שלא יהיו עלויות נוספות.

<שרגא ברוש: אי אפשר להכניס את הראש לחול ולומר שאין בעיות.

<שרגא ברוש: זה פשוט לא כך ואני אתן לכם שתי דוגמאות ולכן אני מבקש גברתי אחר כך שתחליטו באיזה פורום דנים בבעיות, עם זה שאני אומר שאני בעד החוק, אבל בחוק אני רוצה לטפל כך שיהיה כמו שחבר הכנסת פולקמן אומר, שלא יהיו בו עלויות נוספות, שלא יושתו על המעסיקים עלויות נוספות.

<שרגא ברוש: אני אתן שתי דוגמאות שימחישו למה אני מתכוון.

<שרגא ברוש: דבר ראשון.

<שרגא ברוש: ידוע היום שביום הראשון לא מקבלים ימי מחלה, ביומיים הבאים חמישים אחוזים ואחר כך מלא.

<שרגא ברוש: לא עלינו ילד שחולה שמונה ימים ולא עלינו גם מצב, שגם ממנו אני לא שמח ואני מקווה שגם בו תטפל הכנסת, ששכר אישה ושכר גבר לא שווה.

<שרגא ברוש: לצערי.

<שרגא ברוש: בואו נניח שהייתה גברת שעבדה אצל רועי פולקמן בעיריית ירושלים, בעלה עובד בחברת היי-טק, גם בירושלים.

<שרגא ברוש: הוא מרוויח ארבעים אלף שקלים בחודש והיא מרוויחה 8,000 שקלים בחודש.

<שרגא ברוש: את היום הראשון היא לוקחת, את היום השני היא לוקחת, את היום השלישי היא לוקחת, את היום הרביעי בעלה לוקח, ואז מה אומר הדבר?

<שרגא ברוש: כאשר לא משלמים, זה מ-8,000 שקלים, כאשר חמישים אחוזים משלמים, זה מ-8,000 שקלים, אבל כאשר משלמים מאה אחוזים זה משלושים אלף.

<שרגא ברוש: אם כן, יש הבדל עלויות.

<שרגא ברוש: לא צריכה להיות משפחה אינטליגנטית מדי כדי להחליט מי יהיה ביום הראשון כי בסוף מסתכלים על הסל המשפחתי ורוצים כמובן לצמצם את הפגיעה.

<שרגא ברוש: לכן השכר הזול יכסה את שלושת הימים הראשונים והשכר היקר יכסה את ההמשך.

<שרגא ברוש: הנה לכם פגיעה וכאן צריכים לחשוב.

<שרגא ברוש: יש לזה כמובן פתרונות.

<שרגא ברוש: המחוקקים לא התכוונו שתהיה פגיעה ולכן בואו נדאג שלא תהיה פגיעה.

<שרגא ברוש: הדבר השני.

<שרגא ברוש: אנחנו חייבים להבטיח מעל לכל צל של ספק שאין שום סיכוי שהוא ששני ההורים החליטו עכשיו לשבת בבית ולעשות חפלה עם הילד.

<שרגא ברוש: זה לא יכול להיות.

<שרגא ברוש: הכוונה היא שכאשר ילד חולה, אחד מההורים נשאר לשמור עליו.

<שרגא ברוש: כל נושא ההצהרות, זה יופי.

מרב מיכאלי: ואם הם עושים חפלה בלי הילד?

<שרגא ברוש: זה על חשבונם.

<שרגא ברוש: אם שני ההורים החליטו לקחת כל אחד שבוע חופש ולשבת באילת, גם היום עושים את זה בני זוג עובדים וזה בסדר גמור.

מירב בן ארי: במקרה של החפלה הזאת, מדובר כאן על הצהרה שנתמכת באישור מרופא.

<שרגא ברוש: היות והרופא היום, ביוזמה של חברי כנסת חרוצים אחרים, לא חייב לכתוב מה סיבת המחלה, לכן כל העסק של אישור הרופא הוא דבר פלואידי שאני כבר לא חס וחלילה רוצה לזלזל ברופא אבל קל להוציא את האישור מהרופא.

<שרגא ברוש: אני אומר דבר פשוט.

<שרגא ברוש: אני לא רוצה ללכת ולהסתמך אחרים.

<שרגא ברוש: ההצהרה צריכה להיות כאן משמעותית.

<שרגא ברוש: כלומר, העובד צריך לחתום שבן הזוג שלו לא דרש באותו יום חופש.

<שרגא ברוש: זאת מהות ההצהרה.

<שרגא ברוש: הוא צריך לחתום, מעבר למעסיק שמדווח מי המעסיק השני.

<שרגא ברוש: הדבר הבסיסי ביותר הוא הצהרה לפיה הוא מצהיר שביום זה וזה הוא היה בבית עם ילדו ובן הזוג שלו לא היה.

<שרגא ברוש: דבר שני שצריך להיות כתוב זה שהיה וייתפס שזאת הצהרת שקר, יהיה קנס מינהלי בחוק.

<שרגא ברוש: אתם יודעים מה?

<שרגא ברוש: שבוע משכורת.

<שרגא ברוש: הרבה פחות מהקנסות שמוטלים על המעסיקים במקרה שחס וחלילה הם פחות.

<שרגא ברוש: אבל אם עובד הצהיר, הוא צריך להבין מה מהות ההצהרה שאם מחר בבוקר אני אטרח ואטלפן לתנובה ויסתבר שאשתו לא הייתה בעבודה, הבן אדם יודע מראש כמה הולכת לעלות לו הצהרת השקר הזאת.

<שרגא ברוש: לזה יש משמעותץ.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: התייחסות חברי הכנסת.

רועי פולקמן: לגבי החלקים האחרים.

רועי פולקמן: בתשעים אחוזים מהמקרים מדובר על מחלות של בין יומיים לארבעה ימים ולא יותר מזה.

רועי פולקמן: לגבי היומיים הראשונים, אין כאן פורמליסטיקה גדולה לקבל אבל גם התגמול הוא נמוך.

רועי פולקמן: אני רוצה לומר למה החישוב של שרגא שגוי בעלויות הנוספות.

רועי פולקמן: גם היום, אם חס וחלילה יש מחלה ואני יודע שהיא תהיה שבוע, ואלה הפערים – אשתי מרוויחה ארבעים אלף שקלים ואני עובד בעיריית ירושלים ומרוויח 8,000 שקלים – גם אז אם החישוב הוא נטו משק הבית, מי שמרוויח הרבה, כאן זאת האישה או הגבר, גם היום כי הוא יעשה את החישוב הזה.

רועי פולקמן: היום, לפני החוק הזה, המעסיק שמשלם ארבעים אלף שקלים בחודש ישב בבית כדי לקבל את המשכורת.

רועי פולקמן: הרי זה פער עצום.

מירב בן ארי: חבר הכנסת פולקמן מנסה להבהיר נקודה חשובה.

מירב בן ארי: אני מבקשת לתת לו לסיים את הדברים שלו.

מירב בן ארי: אני מניחה שישבתם לפני הדיון.

רועי פולקמן: לא מעט.

מירב בן ארי: בואו נתקדם.

מירב בן ארי: כשאני מקבלת חוק, אני מתקדמת אתו ולא פותחת אותו מחדש.

רועי פולקמן: אני אומר שגם היום החישוב העודף הזה, בלא מעט מקומות מקבלים מהיום הראשון, ושנית, אני עושה את החישוב הזה היום.

רועי פולקמן: למה חברת היי-טק תפסיד יותר?

רועי פולקמן: כי יכול להיות שאת היומיים-שלושה הראשונים או הארבעה, תהיה חלוקה מסוימת עם בן הזוג השני, במקרה שאתה תיארת שיש פערים גדולים במשכורת, מראש זה מה שיקרה.

רועי פולקמן: עובד אחד בחברה שמשלמת יותר, אם אני יודע שאני צריך להיות שבוע בבית והפער יהיה במשכורות המשפחתיות בסכום של אלפי שקלים, מי שמרוויח יותר יישאר בבית לפי השיקול הזה.

רועי פולקמן: לכן בשורה התחתונה החישוב הזה של התועלת, גם היום משוקללת בין העלויות שאתה מרוויח מזה לבין מה שמצופה ממך ולכן התועלת הנוספת הזאת שאתה מגדיר, אם אני מרוויח ומצפים ממני להיות בעבודה, לא ייתנו לי להיעדר שבוע.

רועי פולקמן: לכן אני אומר שזה מבוסס על הרבה הנחות שהן לא שונות מהנחות שקיימות היום.

רועי פולקמן: ההפך הוא הנכון.

רועי פולקמן: למעסיק יש עכשיו הזדמנות טובה יותר לנהל אחרת.

<שרגא ברוש: בסדר.

<שרגא ברוש: הבנתי.

מרב מיכאלי: שרגא, קודם כל, אני מזדהה אתך.

מרב מיכאלי: כולנו חיות במציאות.

מרב מיכאלי: הייתי אצלך ודיברת אתי על איך החקלאיות והחקלאים – בעיקר חקלאים – שותפים לאותה מצוקה ואני מסכימה אתך.

מרב מיכאלי: הממשלה הזאת מתנהלת בצורה שערורייתית והיא באמת מביאה למצב של לוז-לוז.

מרב מיכאלי: אבל יש עוד עניין ויש עיין שבמדינת שישראל היום הדרך היחידה לקבל לגיטימציה היא להיות קורבן.

מרב מיכאלי: אני מבינה מלקחת את עמדת הקורבן כדי שטענותיך יישמעו ותהיה לך לגיטימציה להישמע אבל זה לא המקרה.

<שרגא ברוש: אני באתי לתמוך בחוק.

מרב מיכאלי: אם אתה תומך בחוק, בוא תתמוך בחוק.

<שרגא ברוש: אני תומך אבל אני מדבר על ההערות.

מרב מיכאלי: לעניין מי ייקח איזה ימים והאם זה יעלה למעסיק מסוים יותר מאשר זה יעלה למעסיק אחר, יכול להיות שבשוליים של השוליים יהיו מעסיקות ומעסיקים שימצאו את עצמם משלמות מעט יותר אבל שי גם כאלה שימצאו את עצמם משלמות פחות באופן דרמטי.

מרב מיכאלי: כל המעסיקות והמעסיקים שמעסיקים נשים, יש להם פוטנציאל לשלם הרבה פחות.

מרב מיכאלי: קח גם את זה בחשבון.

מירב בן ארי: הנקודה ברורה.

מרב מיכאלי: לעניין הסנקציה.

מרב מיכאלי: גברתי, בכל הכבוד, אם יש עובדת או עובד ששיקרו, אפשר לפטר אותם.

מרב מיכאלי: מי ששיקר, אפשר לפטר אותו, תודה ושלום.

מרב מיכאלי: אתה לא מחזיק עובד שמשקר לך.

<שרגא ברוש: מטילים עלה מעסיקים סנקציות.

<שרגא ברוש: אפשר להטיל גם על העובדים שמשקרים.

מרב מיכאלי: העובד לא יכול לפטר את המעסיק שלו.

<שרגא ברוש: הוא יכול להתפטר.

מרב מיכאלי: המעסיק יכול לפטר את העובד שלו.

מרב מיכאלי: אם יש לך עובד או עובדת ששיקרה, אדרבה, אחר כבוד, תפטר אותה.

<שרגא ברוש: אני מתנצל, לזה אני לא מסכים.

<שרגא ברוש: גברתי יושבת הראש, אני מבין שחברי הכנסת שיוזמים את החוק הזה רוצים את טובת העובד.

<שרגא ברוש: יתכבד עובד שדאגו לו ואפשרו לו וידע שאם הוא משקר, יש קנס בחוק.

<שרגא ברוש: מה רע בזה?

<שרגא ברוש: שיהיה קנס בחוק.

<שרגא ברוש: אתם רוצים לעודד אנשים לשקר?

<שרגא ברוש: יפטרו או לא יפטרו?

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: ההערה נרשמה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת עזריה.

רחל עזריה: קודם כל, שרגא, מה שמרב אמרה שהיא מזדהה אתך, מה שקורה כאן יש כאן תהליך מאוד מורכב שהמשק הישראלי עובר, מזה שהגברים הם המפרנסים העיקריים לכך ששני בני הזוג צריכים לפרנס.

רחל עזריה: קודם כל, זאת המציאות היום.

רחל עזריה: אי אפשר להתפרנס ממשכורת אחת, דבר שבעבר היה אפשרי.

רחל עזריה: היום זה פשוט בלתי אפשרי.

רחל עזריה: גם רואים את זה בנתונים על אחוז תעסוקת אימהות לילדים קטנים.

רחל עזריה: בישראל יש 75 אחוזים תעסוקת אימהות לילדים עד גיל ארבע, נשים, וגברים, אתה יודע מה האחוזים?

רחל עזריה: 76 אחוזים.

רחל עזריה: כולם עובדים.

רחל עזריה: עכשיו יש כאן איזשהו דור מדבר וחקיקה מורכבת כי אנחנו כל הזמן אומרים שהמשק הישראלי צריך ידיים עובדות ויש כאן נשים שיוצאות לשוק העבודה ולא רק כדי שהן יוכלו לפרנס אלא גם כדי שבמשק נוכל למצות את כל הפוטנציאל שלהן.

רחל עזריה: אם יש נשים עם השכלה שבסופו של דבר מוצאות את עצמן עובדות בתפקיד מזכירות בגלל שהן צריכות לאסוף את הילדים – המשק מפסיד את אותן עובדות.

רחל עזריה: יש כאן כמה שנים מורכבות אבל לדעתי לטווח הארוך, ואתה איש חזון, אין ספק שזה יועיל למשק.

<שרגא ברוש: הסכמתי.

רחל עזריה: מעולה.

רחל עזריה: לגבי מי ייהנה מזה או מי ירוויח ואם המעסיקים ירוויחו או יפסידו.

רחל עזריה: היום המצב הוא שהעובד או העובדת שיש להם תנאים מועדפים, לא רק עובדי מדינה אלא עובדי היי-טק ואחרים, הם אלה שלוקחים את כל הזמן ובעצם מה שאתה עושה עכשיו, אתה מייצר איזון הרבה יותר רחב לגבי כולם.

רחל עזריה: הדבר השני הוא שכאשר הולכים ונעלמים למקום העבודה לשבוע, הנזק למקום העבודה הוא עצום.

רחל עזריה: אתה פשוט נתקע מאחור.

רחל עזריה: זה שהעובדים מחלקים ביניהם, והרבה אנשים עושים את זה בפועל, זה אומר ששניהם לוקחים אחריות ויש לך שני עובדים שאפשר לתת להם תפקידים, הם לוקחים אחריות ואפשר לסמוך עליהם במקום העבודה לעומת עובד אחד.

רחל עזריה: לגבי קנס.

רחל עזריה: בחוק שעבר אתמול, שעת ההורות, לא הגדרנו קנס כי הבנו שהיום שוק העבודה הוא מאוד מאוד קשוח והעובדים נזהרים מאוד, בטח במצב שיש לך ילדים קטנטנים וכשאתה בעצם משקר לשני מעסיקים.

רחל עזריה: תא משפחתי עם ילדים קטנים, שזה אומר שההוצאות הן מאוד מאוד גבוהות וחשבון הבנק הוא כמו תחנת רכבת, הכול נכנס בתחילת החודש ועד ה-10 בחודש הכול נעלם, תא משפחתי שלוקח סיכון ומרמה את שני המעסיקים של שני בני הזוג, הוא צריך להיות באמת מישהו שגם כך אתה לא רוצה שהוא יעבוד אצלך.

רחל עזריה: לכן אני לא חושבת שאנחנו צריכים את הקנס הזה.

<שרגא ברוש: אתם פשוט טועים.

רחל עזריה: זה כאילו אנחנו נותנים לשוק לנהל את עצמו.

רחל עזריה: אני חושבת שצריך מאוד להיזהר מלהגדיר קנס כי יהיו עכשיו המון חוקים שבדיוק מייצרים את האיזון הזה בין שני בני הזוג ואנחנו צריכים לייצר מצב ששני המעסיקים יודעים לדבר אחד עם השני ושני בני הזוג יודעים לתפקד.

<שרגא ברוש: זה לא תפקיד המעסיקים לדבר אחד עם השני.

<שרגא ברוש: התפקיד שלהם הוא לנהל עסקים.

<שרגא ברוש: אנחנו לא נחזיק כוח אדם להתחיל לדבר אחד עם השני.

מרב מיכאלי: זה חלק ממה שאומר לנהל עסקים.

מרב מיכאלי: המשאב הכי משמעותי שלך בניהול עסקים אלה בני האדם.

<שרגא ברוש: חברים, זה פשוט לא.

<שרגא ברוש: אני צריך לנהל בני אדם ואני לא צריך לנסות להשיג את מנהל משאבי האנוש של טבע בטלפון ולשבת יום שלם ולא לעשות כלום אלא לחפש את מנהל משאבי האנוש של טבע בסניף ברמת חובב.

<שרגא ברוש: חבר'ה, זה לא מעשי.

<שרגא ברוש: רדו מזה.

<שרגא ברוש: שנית.

<שרגא ברוש: בוועדה הזאת ובכל ועדה אחרת בכל דבר מטילים קנסות בכל דבר.

<שרגא ברוש: אין דבר שלא מטילים בו קנסות.

<שרגא ברוש: חמישה אחוזים מהמחזור השנתי, עשרה אחוזים מהמחזור השנתי, מפליגים כיד הדמיון הטובה.

<שרגא ברוש: ההבדל בין החוק שחברת עזריה דיברה עליו לבין החוק הזה הוא פשוט.

<שרגא ברוש: שם מסדירים מראש מי הולך לחופשת הנקה לארבעה חודשים ואז הדברים סגורים מראש ואין שום בעיה ואי אפשר לרמות.

<שרגא ברוש: זה סגור מראש לפני שיוצאים לחופש.

<שרגא ברוש: כאן זה בדיעבד.

מירב בן ארי: איך תגדיר מראש מחלת ילד?

<שרגא ברוש: אני לא יכול להגדיר מראש.

מירב בן ארי: מצד אחד אתה אומר שאנחנו נותנים קנס למעסיקים אבל כאן אתה רוצה להטיל קנס על העובדים.

<שרגא ברוש: על העובדים המשקרים.

<שרגא ברוש: מה פתאום לשקר?

מירב בן ארי: התצהיר הוא תצהיר קיים.

מירב בן ארי: הטופס הזה קיים.

מירב בן ארי: כמה שנים הוא קיים?

מירב בן ארי: אין כאן שום דבר חדש.

מירב בן ארי: מה ההבדל?

<שרגא ברוש: אתם רוצים להיות נאיבים, אין בעיה.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אין כאן אף אחד נאיבי.

<שרגא ברוש: חצי מימי המחלה, אנשים לא חולים.

<שרגא ברוש: אתם לא יודעים את זה?

<שרגא ברוש: חברת הכנסת עזריה אמרה לי בניסיון לקבל תמיכה בחוק של ימי חופש, בוא נפסיק עם השקרים בחופשות מחלה.

רחל עזריה: לא אמרתי את זה כך.

רחל עזריה: אמרתי שצריך לבדוק לגבי עובדי מדינה.

<שרגא ברוש: זה לא חשוב.

<שרגא ברוש: אני לא רוצה לומר עובדי מדינה או לא.

מירב בן ארי: כל ימי המחלה של ילד, אלה שמונה ימים.

<שרגא ברוש: שמונה ימים, ארבעה ימים, זה לא רלוונטי.

<שרגא ברוש: בסך הכול יש שישה ימי א' שלא עובדים וזה עולה שמונה מיליארד שקלים.

<שרגא ברוש: בסך הכול שישה ימים.

<שרגא ברוש: כששמים ליד זה תג מחיר, שמונת הימים הם מיליארדים.

<שרגא ברוש: אתם באים עם חוק טוב, יופי, בואו נקלקל אותו.

<שרגא ברוש: חבר הכנסת פולקמן שכנע אותי שזה לטובת המעסיקים.

<שרגא ברוש: כל מה שאני אומר לכם, זה דבר אחד.

<שרגא ברוש: היות וכאן הפתקים יוגשו למעסיק בדיעבד, כאן אי אפשר לדעת מראש שהולכים לארבעה חודשי חופש או הנקה, אז כאן זה בדיעבד וכל אחד יחתום שהוא היה בחופש או לא היה בחופש.

<שרגא ברוש: כל מה שאני אומר זה שאם יש סנקציה על החותם, הוא מבין מה המשמעות של לשקר.

<שרגא ברוש: ברגע שהחתימה הזאת – סתם אני אומר – היא בגובה של שבוע משכורת, לא יותר אלא שבוע משכורת, אלף שקלים משכורת, יש לזה משמעות של לחתום בקלות בלתי נסבלת.

<שרגא ברוש: ממה אתם מוטרדים?

<שרגא ברוש: הרי אתם רוצים באמת לעזור להורים.

<שרגא ברוש: אתם רוצים באמת לחלק את הנטל.

<שרגא ברוש: אתם לא רוצים לעודד שקרנים.

<שרגא ברוש: אז מה אכפת לכם לכתוב את זה?

<שרגא ברוש: ממה אתם מוטרדים כל כך?

מירב בן ארי: הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: אני מבינה את הנקודה שלך ואת הנקודה של חברי הכנסת.

מירב בן ארי: שיא המחלוקת היא האם תוטל איזושהי סנקציה בגין שקר של עובד בתצהיר הזה.

מירב בן ארי: אני מציעה שנתחיל בהקראה וכאשר נגיע לתצהיר עצמו יכול להיות שנמצא, כמו שהיועצת המשפטית אמרה כאן, איזשהו פתרון לעניין.

רועי פולקמן: היום מעסיק לא יכול לקבוע נהלים פנימיים ולומר שאם הוא יגלה שהעובד שיקר יקרה כך וכך?

<שרגא ברוש: לפטר עובד במדינת ישראל - - -

רועי פולקמן: לא לפטר עובד.

רחל עזריה: אני מציעה, לפני הסנקציות.

רחל עזריה: אם העניין הוא האם יודעים מראש או אחרי, בינינו, אנחנו לא יודעים כמה ימים הילדים יהיו חולים אבל אנחנו יודעים מראש פחות או יותר איך נחלק את הימים בין אם יהיו ובין אם לא.

מרב מיכאלי: גם לא בטוח.

מרב מיכאלי: זה תלוי מה קורה בעבודה שלך או של בן הזוג.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: השאלה אם עכשיו את בפגרה או לא.

מירב בן ארי: גם זאת בעיה.

מירב בן ארי: לאור העובדה שאני רוצה לשמוע גם את התייחסות המשרדים, גברתי היועצת המשפטית, אנחנו נתחיל בהקראה ונשמע את התייחסות המשרדים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם אתם רואים, יש בסעיף 1א1 כמה שורות בהדגשה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה בעצם נוסח חלופי שמייתר את הצורך בתוספת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני אקריא ואני אסביר.

<נירה לאמעי רכלבסקי: הוספת סעיף 1א1 בחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), התשנ"ג-1993 (להלן – החוק), אחרי סעיף 1א יבוא: "1א1 חישוב דמי מחלה בעת היעדרות לסירוגין של העובד ובן זוגו לעניין הוראת סעיף 2(א)(1) ו-(2) לחוק דמי מחלה, התשל"ו-1976, תימנה לצורך חישוב דמי מחלה היעדרותו של העובד לפי סעיפים 1 או 1א, החל מהיום הראשון שבו נעדר העובד או בן זוגו בשל מחלת ילדם, בתנאי שבני הזוג מסרו הודעת עובד בעניין מחלת ילד, כאמור בסעיף 1א2".

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם אנחנו בוחרים בנוסח הזה, אנחנו עוברים לסעיף 1א2 שבעצם מפרט את הודעת העובד בגלל מחלת ילד בצירוף מסמכים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: 1א2 (א) לצורך חישוב דמי מחלה בעת היעדרות לסירוגין של העובד ובן זוגו כאמור בסעיף 1א1, העובד ובן זוגו ימסרו הודעה למעביד ובה הצהרה חתומה בידו ובידי בן זוגו, לפי הטופס המתאים בתוספת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: (ב) בהודעה כאמור, יפרט כל אחד מבני הזוג את מספר הימים השבועי וכן את הימים המסוימים בשבוע העבודה בהם הוא מימש היעדרות בשל מחלת ילד.

<נירה לאמעי רכלבסקי: להודעה כאמור יצרף כל אחד מבני הזוג את ההודעה החתומה שמסר בן זוגו למעסיקו וכן את אישור ימי מחלת הילד שהונפק על ידי רופא".

<נירה לאמעי רכלבסקי: מכאן אנחנו עוברים להצעה החלופית של הנוסח.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם אנחנו הולכים לנוסח הזה, זה כרוך בהוספת תוספת לחוק שאין בו היום תוספות, התוספות של הטפסים שנמצאות היום בתקנות.

<נירה לאמעי רכלבסקי: מבחינת אחידות החקיקה, יש בזה משהו קצת צורם.

מרב מיכאלי: אנחנו יכולות להוסיף סעיף שאומר שברגע שהטופס הזה יותקן בתקנות, הוא יבוטל.

<נירה לאמעי רכלבסקי: או לחלופין, מאחר שבאמת מדובר באותו טופס ובשטח זה לא טופס שהמעסיקים נצמדים דווקא אליו אלא יש התאמות כאלה ואחרות, אפילו בכנסת יש התאמות כאלה ואחרות, אם אנחנו מוסיפים את המלים בתחילת החוק "ובלבד שבמסגרת הצהרה שנתן עובד לפי סעיפים 2 ו-4, הודיע העובד על מועדי ההיעדרות של בן זוגו מעבודתו בשל מחלת ילדם".

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו יוצרים כאן איזשהו סעיף שאומר שמעכשיו במסגרת אותה הצהרה שקיימת אנחנו מוסיפים את הפרט הזה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ההצהרה קיימת, האישור הרפואי גם כך צריך לתת אותו, בן הזוג גם כך צריך לחתום היום לפי התקנות על הטופס של ההצהרה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כאן אנחנו אומרים שתוסיפו את הפרט הזה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו בעצם מבחינה טכנית מייצרים כרגע - - -

מרב מיכאלי: ההתעקשות על זה, היא ממש מדהימה.

מרב מיכאלי: הרי גם היום שני ההורים יכולים.

מרב מיכאלי: אותו שקר שאתם חוששים ממנו היום, גם היום הוא קיים.

מרב מיכאלי: אין שום הרעה בתנאים כלפי המעסיקים מבחינת החשש הזה.

מרב מיכאלי: גם היום אפשר לשקר, זה יביא את טופס המחלה וזה יביא את טופס המחלה, והיום מדובר בכל הימים.

מרב מיכאלי: אני ממש לא מבינה.

מרב מיכאלי: יכול להיות שרוצים בדלת האחורית להכניס סנקציות על עובדים.

מירב בן ארי: הנקודה ברורה.

<דורון קמפלר: ראש אגף עבודה בהתאחדות התעשיינים.

<דורון קמפלר: ההערה נגעה, והיא מתחברת לדברים של חבר הכנסת פולקמן, לנושא העלות.

<דורון קמפלר: זה מביא אותנו למקום שבו אחד מבני הזוג ילך מראש למקום שבו מתחילים מהיום הרביעי.

מרב מיכאלי: אין מה לעשות.

מרב מיכאלי: זאת זכותם הפרורוגטיבית לעשות את החישובים הכלכליים האלה, בדיוק כמו שאתה יכול לעשות חישובים.

רועי פולקמן: זה טוב למעסיק.

<דורון קמפלר: לא אמרנו שלא.

<דורון קמפלר: לחלקם זה טוב כי יהיו פחות ימים ולחלקם זה רע כי זה יעלה להם יותר.

רועי פולקמן: נכון.

<דורון קמפלר: הטענה שלנו היא שזה הממוצע המשקי, אבל אני לא יודע.

<דורון קמפלר: ניסינו לקבל נתונים מה קורה ואף אחד לא יודע לתת נתונים.

רועי פולקמן: נכון.

רועי פולקמן: ישבנו עם הצוות שלכם.

<דורון קמפלר: אני לא יודע להגיד אם הממוצע הוא אכן כמו שאתה מתאר.

רועי פולקמן: הוא מתאזן.

<דורון קמפלר: זה בעיקר נוגע דווקא לעסקים הקטנים והבינוניים בהם היכולת הכלכלית - - -

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: זה לא נכון.

מרב מיכאלי: תתחילו לשלם אותו הדבר לנשים וגברים.

רחל עזריה: זה לא נוגע לעסקים הקטנים והבינוניים.

מירב בן ארי: חברות הכנסת, אני מבקשת מכן, אנחנו רוצים לנהל כאן דיון ולא בצעקות.

מירב בן ארי: אני מבינה שזה בנפשכן, אבל בבקשה, תנו לנו לשמוע.

<דורון קמפלר: דווקא העסקים הקטנים והבינוניים הם אלה שיהיה להם הרבה יותר קשה לספוג כלכלית את המאה אחוזים מהיום הרביעי וזה אחד הדברים שיכולים לקרות כאן.

<דורון קמפלר: לעניין ההצהרה.

<דורון קמפלר: נכון שגם היום אפשר לתחמן, לבלף ולשקר.

<דורון קמפלר: לא אמרנו שלא אבל ברגע שאומרים אחד יוכל לקחת מהיום הרביעי והשני יוכל לעשות את החשבון, לכן ביקשנו שתהיה הצהרה שמונעת את התיחמון הזה ולכן גם שרגא דיבר על הסנקציה.

רועי פולקמן: לגבי ההצהרה, זה מוסכם.

מירב בן ארי: ההצהרה כבר קיימת היום בחוק.

מירב בן ארי: עוד התייחסויות של המשרדים.

<ניבה אזוז: משרד הבריאות.

<ניבה אזוז: קודם כל, אני רוצה לומר שכמשרד בריאות שמקדם שוויוניות וצמצום פערים, אנחנו מאוד בעד חוק שמקדם את הנושא הזה.

<ניבה אזוז: יש לנו בקשה לחדד את הנושא של אישור ימי מחלת ילד שהונפק על ידי רופא.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה קיים היום בתקנות.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם אנחנו מפנים היום לסעיפים 2 עד 4, זה קיים בתקנות.

<ניבה אזוז: נכון.

<ניבה אזוז: מה שלא קיים בתקנות, זאת הבהרה על שם מי מונפק האישור הזה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: האישור היום מונפק על שם הילד וכתוב שהוא זקוק להשגחה.

<ניבה אזוז: אין הבהרה של זה בחוק וכיום האישור יכול להיות מונפק על שם ההורה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה יוצא אוטומטית על שם הילד.

<ניבה אזוז: עשינו בדיקה בקופות החולים ועשיתי בדיקה עם רופאים.

מירב בן ארי: מה כתוב באישור?

<ניבה אזוז: על שם ההורה, אישור מחלת ילד.

<קריאה: אפשר גם וגם.

<ניבה אזוז: לכן יש אפשרות היום לתת שני אישורים.

מירב בן ארי: אבל זה רופא ילדים, איך הוא מוציא על שם ההורה?

<ניבה אזוז: אני רופאת משפחה, פונים אלי הורים של ילדים ואומרים לי שהילד שלהם היה חולה ומבקשים שאוציא אישור על מחלת ילד ויש לי אפשרות כזאת.

<ניבה אזוז: בחוק לא כתוב שאני לא יכולה לעשות את זה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה נשמע לי כמו משהו שאפשר ליישר קו עם הקופות.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לא נראה לי שאפשר להוציא אישור על שם של אדם שאיננו חולה.

רועי פולקמן: מה התיקון שאת מבקשת?

<ניבה אזוז: אני מבקשת לכתוב שהאישור יינתן על שם הילד.

רועי פולקמן: זה הגיוני.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: גם כך זה קיים בשטח.

מירב בן ארי: אם יש קופה אחת שמוציאה על שם ההורה ולא על שם הילד, זה מה שנקרא דיינו .

רועי פולקמן: אני מסכים שזה צריך להיות ברור שזה על שם הילד.

<ניבה אזוז: היום יש אפשרות ששני ההורים מבקשים משני רופאים שונים אישורים על מחלת הילד.

רועי פולקמן: יש בזה הגיון.

מירב בן ארי: הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: עוד התייחסות של המשרדים.

רועי פולקמן: אפשר להוסיף את זה שהאישור לימי מחלה הוא על שם הילד הזה והזה, שלושה ימי מחלה.

<אילת וולברג: משרד הכלכלה.

<אילת וולברג: רציתי להבהיר נקודה חשובה.

<אילת וולברג: הצעת החוק מבקשת להיטיב עם עובדים ועובדים שחלים עליהם הסכמים קיבוציים מיטיבים שחוק דמי מחלה לא חל עליהם, כמובן לא ייפגעו מההסדר שמוצע כאן בהצעת החוק.

<אילת וולברג: דבר שני.

<אילת וולברג: לגבי הנושא של קביעה בחקיקה ראשית טופס הצהרה שכבר קיים היום בתקנות.

<אילת וולברג: לנו יש בעיה משפטית מקצועית.

<אילת וולברג: אנחנו חושבים שהכפילות הזאת יכולה ליצור בעייתיות ואי ודאות באיזה טופס להשתמש כאשר בעצם המידע היחיד שמעסיקים צריכים בהצעת החוק הזאת זה לדעת את תאריכי ההיעדרות של בן הזוג.

<אילת וולברג: לכן אנחנו מעדיפים כמובן להפנות לטופס שקיים כבר היום בתקנות ולא לקבוע בחקיקה ראשית.

<אילת וולברג: אני אציין שכל החוקים השונים של דמי מחלה והתקנות, ההצהרות והטפסים קבועים בתקנות וגם ספציפית במקרה הזה, אם יקבעו את הטופס בחקיקה ראשית, ייווצר מצב שטופס - - -

רועי פולקמן: יש את הנוסח שהוא בלי הנוסח המפורט בחוק.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בנוסח הארוך אנחנו כתבנו שגם בן הזוג יצטרך להגיש או עובד יצטרך להגיש את הטופס שבן זוגו הגיש למקום עבודתו.

מירב בן ארי: זה מחזק את ההצהרה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בהנחה שבני הזוג לא שקרנים.

רחל עזריה: סיטואציה מאוד קיצונית כי אתה בעצם מרמה שני מעסיקים, אתה מרמה בתקופה מאוד קשה כלכלית וזה לא משהו שאנשים ממהרים לעשות.

מרב מיכאלי: זה גם לא קשור.

מרב מיכאלי: אני מוחה על ההתייחסות.

מרב מיכאלי: באמת אני אומרת.

מרב מיכאלי: אני חוזרת ואומרת את זה כאן כל כך הרבה פעמים וזה דבר עגום שצריך לחזור ולומר את זה.

מרב מיכאלי: אני תמיד מצטטת את נציב מס הכנסה לשעבר שאמר ש-95 אחוזים מהציבור הישראלי משלמים מס כחוק אבל מחוקקים לפי חמשת האחוזים שלא משלמים.

מרב מיכאלי: זה בדיוק מה שאתם באים לעשות כאן וזה דבר מגונה.

מרב מיכאלי: אני לא מבינה איך אתם כמעסיקים לא מבינים שככל שאתה נותן יותר אמון בבן אדם, כך יותר קטן הסיכוי שהוא ירמה אותך ולא להפך.

<דורון קמפלר: בין 95 האחוזים נמצאים גם המעסיקים.

מרב מיכאלי: נכון, וגם העובדים.

<שרגא ברוש: למרות זאת על המעסיקים יש סנקציות במיליונים.

רחל עזריה: אני רוצה להתייחס לדבריו של דורון לגבי העסקים הקטנים והבינוניים שהם אלה שבעיקר ייפגעו.

רחל עזריה: העסקים הקטנים והבינוניים בדרך כלל מכירים את העובדים באופן שמי.

רחל עזריה: המעסיק מכיר את העובד שלו באופן אישי ולכן הסיכוי שתרמה ברמאות מאוד קיצונית, הוא מאוד קטן.

<דורון קמפלר: לא דיברתי על רמאות אלא דיברתי על הניצול של היום הרביעי.

<שרגא ברוש: על טיוב החלוקה.

<שרגא ברוש: לא על הרמאות.

רחל עזריה: נכון, לא רמאות אבל גם טיוב החלוקה, זה לא נעים לך.

רחל עזריה: היום אנשים מחלקים ביניהם כי לא נעים להם.

רחל עזריה: מרב הגיעה לחוק הזה מפניות ציבור וגם אני הגעתי לחוק הזה מפניות ציבור.

רחל עזריה: מישהי אמרה לי שהיא ובן זוגה, שניהם הולכים יום יום ובעצם יוצא שהם נושאים עליהם את הנטל כי לא נעים להם לא לסגור פרויקט אצל המעסיק והם לוקחים אחריות על מקום העבודה.

רחל עזריה: אנחנו מתאימים את ההתנהלות שהולכת וקורית בתוך משפחות צעירות ומתאימים אותה לחקיקה.

רחל עזריה: נראה לי שזה מסוג החוקים שככל שיעברו השנים, הם יידרשו יותר ולכן עדיף שנעשה את זה עכשיו ונסדיר את זה כמו שצריך.

מירב בן ארי: צודקת חברת הכנסת עזריה בעניין העסקים הקטנים והבינויים.

מירב בן ארי: אנחנו מסכימים לזה.

מירב בן ארי: אני תוהה אם בתוך החוק אלה כל העסקים, נכון?

<נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

מירב בן ארי: גם עסקים עם שני עובדים.

<איילת הוכמן: משרד המשפטים.

<איילת הוכמן: לעניין הטופס, אנחנו מסכימים עם משרד הכלכלה.

<איילת הוכמן: להכניס את זה לחקיקה הראשית כשזה כבר קיים בתקנות, זה פשוט לא הולם גם את ההרמוניה החקיקתית.

<איילת הוכמן: הדבר היחיד שחסר לנו כאן זה ימי ההיעדרות של בן הזוג שאפשר לפתור את זה כך שמביאים את התצהירים של שני בני הזוג או לחילופין כותבים את ימי ההיעדרות של בן הזוג.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בעצם הוספת משפט שתהיה איזושהי פרורוגטיבה למעסיק להחליט איך להוסיף את המשפט הזה בכתב יד או להוציא טופס חדש.

<איילת הוכמן: נכון.

<איילת הוכמן: צריך להבין שאין כאן מידע חדש.

<איילת הוכמן: הטופס הזה קיים בתקנות ולהכניס אותו לחקיקה, זה ממש דיס-הרמוניה.

<איילת הוכמן: לעניין הקנס עליו דובר.

<איילת הוכמן: גם עת עבדנו על הצעת החוק, אני לא כל כך מבינה לאיזה קנס הכוונה ומה הכוונה בקנס מינהלי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שאלה לאילת וולברג.

<נירה לאמעי רכלבסקי: את ציינת את ההסכמים הקיבוציים ואני רוצה לוודא.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא חשבתי שצריך כאן סעיף שמירת דינים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: האם אתם סבורים שכן צריך?

מירב בן ארי: אני שאלתי אותה.

<אילת וולברג: כן.

<אילת וולברג: כבר כיום מי שנהנה מהסדרים מיטיבים - - -

<נירה לאמעי רכלבסקי: הם גוברים על החוק.

<אילת וולברג: כן.

<אילת וולברג: הם גוברים אבל אנחנו גם נוכל לבדוק את זה לקראת קריאה שנייה ושלישית, לראות אם צריך להוסיף.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: תעשי לנו בבקשה את הבדיקה כי אני שאלתי את היועצת המשפטית של הוועדה אם צריך או האם זה מיותר.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני אקריא את הסעיף.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), אחרי סעיף 1א יבוא: "1א1 חישוב דמי מחלה בעת היעדרות לסירוגין של העובד ובן זוגו לעניין הוראת סעיף 2(א)(1) ו-(2) לחוק דמי מחלה, תימנה לצורך חישוב דמי מחלה היעדרותו של העובד לפי סעיפים 1 או 1א, החל מהיום הראשון שבו נעדר העובד או בן זוגו בשל מחלת ילדם ובלבד שבמסגרת הצהרה שנתן העובד לפי סעיפים 2 ו-4 – שאלה הסעיפים שהיום בתקנות – הודיע על מועדי ההיעדרות של בן זוגו מעבודתו בשל מחלת ילדם וצירף אליה את ההצהרה כאמור שהגיש בן זוגו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כאן כנראה אני אוסיף משהו כמו בצירוף אישור ימי מחלת הילד שהונפק על ידי הרופא על שמו של הילד.

<נירה לאמעי רכלבסקי: סליחה שאני אומרת, אבל אני לא מבינה איך זה היה כל השנים האלה כי זה בעצם פוגם בתקפות של כל האישורים שהיו עד היום באיזשהו מובן.

מירב בן ארי: אני מקבלת את מה שאומרת מנהלת הוועדה.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה בדיקה ואתם תעשו.

מירב בן ארי: בינתיים עוד אל תוסיפי את האישור על שם הילד.

מירב בן ארי: לקראת קריאה שנייה ושלישית, אם נשמע שהאישורים מונפקים ויהיה לזה מה שנקרא ראיה מתוך קופות החולים, אנחנו נוסיף את זה.

מירב בן ארי: כרגע אנחנו משאירים את זה כפי שזה היה עד היום.

מרב מיכאלי: אם יהיה צורך, לקראת קריאה שנייה ושלישית אנחנו יכולות להוסיף.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו נבדוק גם את נושא שמירת הדינים וההסכמים הקיבוציים.

מירב בן ארי: חברי הכנסת, זה הנוסח.

מירב בן ארי: האם זה מקובל עליכם?

רועי פולקמן: זה הנוסח שאין בלתו.

יעל גרמן: אנחנו הולכות על הענין שגם בן הזוג צריך להעביר.

מירב בן ארי: כן.

<נירה לאמעי רכלבסקי: מה שהקראתי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: הקראתי את זה.

מירב בן ארי: אורי, אתה רוצה להתייחס?

מירב בן ארי: אם הוא היה רוצה להגיד משהו, הוא היה אומר.

מירב בן ארי: הוא לא אדם שנחבא אל הכלים.

רחל עזריה: אורי, תצהיר ואם תימצא מצהיר הצהרת שקר, נותנים לך קנס.

מירב בן ארי: שים לב שיש כאן שלושה חברי כנסת מסיעתו של הבוס שלך.

<אורי שיינין: האמת שאיחרתי לדיון כי הייתי עם הילד שלי.

מירב בן ארי: נורא חשוב לה שתצהיר.

<אורי שיינין: אין התנגדות.

מירב בן ארי: שמעת?

מירב בן ארי: הוא הצהיר שאין התנגדות.

מירב בן ארי: הוא אמנם אמר את זה בשקט, אבל אמר.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בדרך כלל שולחים את זה באיי-מייל אבל כאן

<נירה לאמעי רכלבסקי: נלחצתי כי לא קיבלתי.

מירב בן ארי: אנחנו עוברים להצבעה.

מירב בן ארי: מי בעד אישור הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון - חישוב דמי מחלה בעת היעדרות לסירוגין של העובד ובן זוגו), התשע"ו-2016?

מירב בן ארי: מי נגד?

מירב בן ארי: בעד הצעת החוק – פה אחד

מירב בן ארי: הצעת החוק אושרה.

מירב בן ארי: אני מודה לכולכם.

מירב בן ארי: את כל הדברים האחרים נביא לקראת קריאה שנייה ושלישית.

מירב בן ארי: אני מבקשת, אנחנו רוצים לסיים את החוק הזה במושב הזה, אז אנא מכם, מי שצריך לבדוק משהו, יכין את הבדיקות לקראת ההכנה לקריאה שנייה ושלישית, בשבוע הבא.

רועי פולקמן: נשארה לנו הנקודה הזאת שהאישור יהיה רשום על שם הילד.

רועי פולקמן: זאת הסוגיה היחידה שצריך לסגור מול הוועדה.

מירב בן ארי: משרד הבריאות, גברתי, אנחנו רוצים שאת תבדקי לנו לקראת שנייה ושלישית את הטיעון שהצעת מול כל הקופות.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולכם.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.