ועדת המשנה לחינוך בלתי פורמלי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 1, 2016-05-30 12:00

מירב בן ארי: שלום לכולם.

מירב בן ארי: ברוכים הבאים.

מירב בן ארי: אני שמחה להציג לכם וכמובן לשר שתיכף ייכנס, את הישיבה של ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט, לחינוך בלתי פורמאלי.

מירב בן ארי: היום 30 במאי 2016, כ"ב באייר תשע"ו.

מירב בן ארי: לפני ששר החינוך נפתלי בנט ייכנס ואז אני גם אברך כמובן גם את האורחים החשובים, אני רוצה לומר לכם שהוועדה הזו היא ועדת משנה שתתכנס כאן באופן רציף לאורך המושב הזה, בכלל לאורך השנה הזו.

מירב בן ארי: כמה דברים טכניים, לפני שהשר נכנס.

מירב בן ארי: יש כאן חברים בוועדה שהם חברים קבועים והם יקבלו זימון קבוע, ומי שרוצה להיות חבר קבוע ולא מקבל, יודע שהמשרד שלי נגיש תמיד, (שלום חבר הכנסת ברושי), ולא יהיה כאן מצב שמישהו ירצה להיות חבר קבוע ואנחנו נסרב.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים שתבואו.

מירב בן ארי: הוועדה הזאת היא ועשה שמכונסת בפעם הראשונה בכלל בתולדות הכנסת.

מירב בן ארי: היו כאן בעבר הרבה ניסיונות חקיקה, היו הרבה נושאים, תמיד לגבי החינוך והחינוך הבלתי פורמאלי וקידומו נעשו כאן במשך כל השנים של הכנסת, אבל מבחינתנו-.

מירב בן ארי: שלום לראש עיריית הרצלייה.

מירב בן ארי: כפי שאמרתי, אנחנו רוצים לשתף אתכם, אנחנו רוצים לשתף את הארגונים, את העמותות, כמובן את משרד החינוך שהוא השותף שלי מהיום הראשון שלי, ואנחנו רוצים לשמוע ולהעלות דברים, כמובן מועצת התלמידים הארצית, כפרי הנוער.

מירב בן ארי: אני שמחה שאני גם מכירה את רוב מי שיושב בשולחן, הייתי אצלו, דיברתי איתו, כך שרוב הפנים כאן הן מוכרות ויקרות לי.

מירב בן ארי: המטרה של הוועדה הזו, כמי שגם נחשף לוועדת המשנה שלי בנושא של צעירים וצעירות חסרי בית, היא לא ועדה בלי שיניים, זו ועדה שתבוא, תעלה דברים ותקדם אותם בכנסת, לא רק בחקיקה, גם בכלל ברפורמות ונושאים.

מירב בן ארי: אנחנו ננסה בשנה הקרובה לעסוק ברוב הנושאים שמטרידים אתכם, אבל כדי שנדע אותם אתם גם תהיו בקשר עם הלשכה שלי באופן קבוע במיילים, ותעדכנו אם יש נושאים שאתם רוצים שהוועדה הזו תעסוק בהם.

מירב בן ארי: אני מאד מאד מבקשת, אתם גם רובכם מכירים אותי, יש לי קשר מצוין עם הציבור, תנצלו אותו.

מירב בן ארי: תנצלו אותו, תעלו דברים וכמובן נשמיע אותם כאן בוועדה.

מירב בן ארי: היום, בגלל שזו ועדה חגיגית וגם השר וגם המנכ"לית וכמובן חברי הכנסת ודני רוזנר וכל האנשים שנמצאים כאן, אנחנו נשתדל לתת לכולכם זכות דיבור, אבל בבקשה מכם, אם יש כאלה שלא נספיק – תקבלו את זה.

מירב בן ארי: אנחנו נשמע אתכם.

מירב בן ארי: הוועדה הזאת היא ועדה שנועדה קודם כל בשבילכם.

מירב בן ארי: אני הגעתי לפה בשביל לשרת את הארגונים.

מירב בן ארי: אמרתי את זה, דרך אגב, עוד לפני שנכנסתי לכנסת, מי ששמע אותי.

מירב בן ארי: ולכן המטרה פה היא לשמוע מכם.

מירב בן ארי: אנא מכם תתחשבו.

מירב בן ארי: ודבר אחרון שאני רוצה לומר.

מירב בן ארי: מהיום שהגעתי לכנסת ביקשתי מיושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי, שגם מה שנקרא מעבר לחברות האמיצה שלי ושל מרגי, אנחנו גם שותפים ויש לנו דעות הרבה פעמים שהן מאד מאד מה שנקרא – אנחנו מאד מיושרים בדעתנו, ואני רוצה להודות לו.

מירב בן ארי: הנה, בדיוק בזמן, שלום אדוני השר.

מירב בן ארי: אז אני כבר אודה למרגי ליד שר החינוך ואז גם נשמע.

מירב בן ארי: שלום.

נפתלי בנט: שלום, צהריים טובים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אז עכשיו אנחנו נתחיל באופן רשמי.

מירב בן ארי: אני אגיד כמה מילות תודה וברכה ואז השר יפתח את הוועדה.

מירב בן ארי: אז אני כבר התחלתי להודות, ובאמת רציתי להודות לחבר הכנסת יעקב מרגי, יושב ראש ועדת החינוך, שנתן לי את ההזדמנות לנהל את הוועדה הזו.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לשר נפתלי בנט, שר החינוך, שמיומי הראשון פה אנחנו מה שנקרא מצאנו הרבה נושאים משותפים ושיחות משותפות, ואני באמת מלאת הערכה לפעילות של השר, של משרד החינוך.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד לכם משהו שאמרתי לו בשבוע שעבר במליאה, מעבר לזה שבאמת באמת מצאתי בך חבר ושותף, אמרו לי לפני שבוע, כשהתחיל כל המשא ומתן הקואליציוני – מה, זה השר בנט, הוא יעבור את משרד החינוך.

מירב בן ארי: אמרתי להם תשמעו, אני מכירה את נפתלי שנה, אני יכולה להגיד נפתלי בעניין הזה.

מירב בן ארי: אם יש מקום שנראה לי שהוא יתאהב בו, זה במשרד החינוך ולהיות שר החינוך.

מירב בן ארי: לי זה היה ברור.

מירב בן ארי: היו הרבה ספקולציות, אבל אני מההיכרות איתך יודעת כמה שזה חשוב לך.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות גם למנכ"לית מיכל כהן, שגם איתה יש לי שיתוף פעולה מצוין ובכלל להודות לכם שבאתם.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה שהגעתם לכאן היום, לפתוח את ועדת המשנה לחינוך הבלתי פורמאלי בפעם הראשונה בכנסת, זה לא דבר שמובן לי מאליו.

מירב בן ארי: אני יודעת גם מההיכרות אתכם כמה שהנושא הזה חשוב לכם, כך שזה לא רק לבוא ולדבר על זה, זה גם באמת לעשות עבורו.

מירב בן ארי: וכמובן לכל השותפים שלי, לדני רוזנר, שהוא שותף שלי גם מהיום הראשון וכמובן לתנועות הנוער ולארגוני הנוער וכפרי הנוער וכל העמותות.

מירב בן ארי: אמרתי משהו לפני שנכנסת גם, שאני שמחה שאת רוב היושבים כאן בשולחן אני כבר מכירה.

מירב בן ארי: אני גם מברכת את ראש עיריית הרצלייה, מר משה פדלון, שאני באופן אישי זכיתי לשותף מדהים.

מירב בן ארי: לפני שהגעתי לכנסת זה לא סוד, עבדתי 10 שנים עם נוער בסיכון, הקמתי מרכזים מאפס, הובלתי עשרות נערים, באמת, מי שמכיר אותי, עשרות נערים שחייהם השתנו באמצעות החינוך הבלתי פורמאלי ומצאתי שותף שרק הולך ומרחיב ומבין את החשיבות.

מירב בן ארי: אני יודעת שהוא - - - ובאמת אני מאד מאד שמחה שאתה כאן, כי מבחינתי זו סגירת מעגל.

מירב בן ארי: משפט אחרון שאני אומר לכם: מעבר להגיד תודה, בשבילי זו הגשמת חלום.

מירב בן ארי: עוד לפני שהגעתי לכנסת אמרתי שאם יש נושא שקרוב לליבי, זה החינוך הבלתי פורמאלי.

מירב בן ארי: עסקתי בו 10 שנים ואני מאד מאד שמחה ומתרגשת שהבנו את זה לוועדת המשנה של הכנסת מתוך מקום לבנות תכנית ולקדם את החינוך הבלתי פורמאלי בארץ.

מירב בן ארי: אז תודה רבה ובבקשה, אדוני השר, חבר הכנסת נפתלי בנט.

נפתלי בנט: תודה רבה מירב.

נפתלי בנט: קודם כל באמת תודה לך שיזמת את ועדת המשנה לחינוך הבלתי פורמאלי.

נפתלי בנט: אני חושב שכשיש ועדה ייעודית למשהו, אז זה מקבל הרבה יותר תהודה וכשיש יותר תהודה, זה מקבל יותר טיפול ויותר יחס והתוצאות - - -

איתן ברושי: ויותר כסף.

נפתלי בנט: זה קורה גם עוד לפני זה, אבל יקרה עוד יותר, ובוודאי כשמדובר על מירב, שהיא גם נשמה גדולה וגם מקצוענית מאד בכל מה שהיא נוגעת.

נפתלי בנט: אמנם חבר הכנסת מרגי לא פה, אני רוצה להודות לו.

נפתלי בנט: אנחנו עובדים בצורה יוצאת מן הכל ביחד, בשותפות, אז אני מברך על זה.

נפתלי בנט: לפני שנפתח בדברים אני רוצה להודות גם למנכ"לית המצוינת שלנו, מיכל כהן, לצוות של מינהל חברה ונוער, לדני רוזנר, לצוות של אגף שחר, סער הראל, החינוך ההתיישבותי, בני נמצא פה?

נפתלי בנט: לא נמצא, אבל בכל זאת.

נפתלי בנט: אגב, צריך גם לומר פה שסער חולל מהפכה של ממש בתקופה שהוא לקח את זה.

נפתלי בנט: אותי זה מרגש.

נפתלי בנט: פשוט מרגש.

נפתלי בנט: זה תיקון עולם אמיתי.

נפתלי בנט: כשאנחנו מדברים על תיקון עולם, אתה עושה את זה יום יום והצוות שלך, ואני ממש מתרגש.

נפתלי בנט: משרד החינוך הוא לא שחקן יחיד בעניין, אנחנו נעזרים ושותפים בעצם יחד אתכם – תנועות וארגוני הנוער, החברה למתנ"סים, יחידות הנוער, שלטון מקומי, שנות י"ג, המכינות הקדם צבאיות, אופק, שנות שירות, שירות לאומי, מורות חיילות.

נפתלי בנט: תראו, אמרתי כמה פעמים ואני מתמיד בזה, אני מאמין שמבחינה – ואני מדבר טיפה כלכלית עסקית בעניין הזה, כי אנחנו מנהלים את התקציב הגדול ביותר במדינת ישראל, לא כולל פנסיות – שקל נוסף לחינוך הלא פורמאלי, לכל המרכיבים שציינתי, נותן החזר חברתי ערכי יותר גדול למערכת החינוך, לילדים ולמדינת ישראל, מאשר בפורמאלי.

נפתלי בנט: כלומר, ככה אני תופס את הדברים.

נפתלי בנט: אני יודע שיש מחלוקות לפעמים בעניין.

נפתלי בנט: שם אני גדלתי, כמו רוב האנשים באחד המקומות, ושם ספגתי את הערכים של ערבות הדדית, של אהבת הארץ, אחריות, הדאגה לחלש; ובאמת המקום של החינוך הבלתי פורמאלי הולך ותופס מקום מאד מרכזי.

נפתלי בנט: כשאני נכנסתי לתפקיד הגדרתי ארבעה יעדים ואני חוזר עליהם כמו קאטו.

נפתלי בנט: אני מבין שיש גם ביקורת על חלק מהיעדים וזה טוב, זה בסדר, אבל אני אחזור עליהם: צמצום פערים בחברה הישראלית, השקעה בגיל הרך – ששם מתעצבת דמותו ואופיו של הילד.

נפתלי בנט: מהפכה בלימודי מתמטיקה ומדעים, שם יש את עיקר הביקורת נגדי, וזה בסדר, אני אומר עוד פעם; וחינוך לערכים.

נפתלי בנט: אלה ארבעת היעדים.

נפתלי בנט: היעדים הם לא שווי משקל, חינוך ערכי שקול נגד כולם ואני מאמין שהמסגרות הבלתי פורמאליות, שהעמידו עוד לפני קום המדינה מזה דורות בני נוער ציוניים, מחוברים לארץ, לעם, עם ערכים בריאים וטובים, הן תמשכנה לדחוף אותנו קדימה.

נפתלי בנט: לאור האמונה הזאת אנחנו גם פועלים.

נפתלי בנט: עכשיו אני רוצה שנדבר טיפה על הפעולות.

נפתלי בנט: דבר ראשון, עד היום - ואני רוצה פה לומר לכם משהו שהוא דרמה שאני לא יודע אם הפנימו את זה – עד היום המדד למעשה כמעט העיקרי, כמעט הבלעדי במשרד החינוך כשבאת לבית הספר היה – זכאות.

נפתלי בנט: כל מנהל ידע לדקלם לי – בשנים האחרונות עליתי בזכאות וזה טוב.

נפתלי בנט: טוב שהיה מדד.

נפתלי בנט: טוב שעובדים לקראת משהו, אבל מאחורי המדד הזה הסתתרו אלמנטים אחרים שהם לא פחות חשובים לנו, כמו נשירה.

נפתלי בנט: אני יכול להקפיץ את הזכאות למאה, אם אני אנשיר את החלשים, אבל אנחנו לא רוצים את זה.

נפתלי בנט: אנחנו רוצים להילחם על החלשים.

נפתלי בנט: כמו איכות התעודה, אני יכול להקפיץ מאד אם אני אוריד את כולם לשלוש יחידות וכולם יעברו.

נפתלי בנט: לא רוצה.

נפתלי בנט: אנחנו רוצים להילחם על מצוינות; והערכים.

נפתלי בנט: איפה בזכאות בא לידי ביטוי אקלים בית הספר, תרומה לקהילה, אחוזי גיוס, אחוזי הליכה לשירות לאומי ואזרחי, תנועות נוער.

נפתלי בנט: לראשונה אנחנו מכניסים עכשיו בעצם מעין א.ק.ג.

נפתלי בנט: שכזה לכל בית ספר, אבל הוא הוליסטי.

נפתלי בנט: הוא לא רק נוגע במדד אחד, אלא נותן תמונה אמיתית של החינוך, וחינוך זה דבר מורכב ושם את הנושא הערכי בהדגש.

נפתלי בנט: בעצם אחד מארבעת המרכיבים יהיה ערכים, ממש ככה.

נפתלי בנט: ואז, זה בעצם נותן תמריץ לכל המערכת להתכוונן – אנחנו מדברים ואנחנו עושים ערכים.

נפתלי בנט: בשנת תשע"ז אנחנו נגיע ליישום מלא של תכנית המעורבות החברתית שיזם קודמי בתפקיד.

נפתלי בנט: אני חושב שזאת מהפכה של ממש וצריך לברך שוב את שי פירון על היוזמה הזאת ואני כמובן החלטתי להמשיך.

נפתלי בנט: אני חושב שזה מצוין.

נפתלי בנט: אנחנו שמים דגש משמעותי בהרחבת הפעילות והתקציב על שילוב אוכלוסיות שונות בחברה הישראלית, כדי לקדם את השוויון ולאפשר בעצם הזדמנות שווה.

נפתלי בנט: אנחנו עוד רחוקים מזה, אבל הזדמנות לכל ילד במדינה.

נפתלי בנט: אני מדבר על ילדים בעלי מוגבלויות, שזה החל בכמה מתנועות הנוער ותפס בכל המקומות.

נפתלי בנט: ילדי פריפריה, מגזר ערבי וישראלים יוצאי אתיופיה.

נפתלי בנט: פה אני חייב לספר, אתמול הייתי במפגש באמת מרגש של שלושה בתי ספר, שכל השנה למדו ביחד, בית ספר ערבי מלוד, בית ספר הימלפרב דתי מירושלים, בית ספר בויאר חילוני מירושלים.

נפתלי בנט: תקשיבו, אתם רואים את זה אתם מתמלאים בשמחה.

נפתלי בנט: עזבו מה שאתם קוראים בעיתונים, יש עתיד – סליחה, אבל יש עתיד למדינת ישראל.

איתן ברושי: יש עתיד לבית היהודי.

נפתלי בנט: לבית היהודי, לבית הישראלי.

נפתלי בנט: כולנו יכולים ביחד להסתדר.

איתן ברושי: בעבודה במרץ.

נפתלי בנט: אם נהיה מלוכדים.

נפתלי בנט: אבל באמת, רואים את זה.

נפתלי בנט: צריך להרים את הראש ודווקא כשכל הזמן שמים את הזרקור על אירועי הקצה, על גזענות, אתם רואים שלא באו לדבר כל הזמן על דו-קיום.

נפתלי בנט: זה משמעם לדבר על זה.

נפתלי בנט: הם באו לעשות דו-קיום.

נפתלי בנט: בעשרה מפגשים דיברו אנגלית ביחד, שיחקו כדורסל ביחד ולא חפרו בנושאי הקצה שאין לנו פתרונות לכל הדברים, וזה מקסים.

נפתלי בנט: אתם רואים, כולם יושבים ביחד, חברים ממש.

נפתלי בנט: אנחנו צריכים להתמיד בעניין הזה.

נפתלי בנט: אנחנו השקנו תכנית מיוחדת, בשיתוף עם הג'וינט-אשלים לשילוב חניכים במכינות קדם צבאיות.

נפתלי בנט: הקמנו קרן מלגות לחניכים יוצאי אתיופיה והמטרה בעצם של כל ההרחבות התקציביות זה לצמצם פערים ולפתוח דלתות.

נפתלי בנט: נגענו תקציבית בצורה משמעותית – אני לא אכנס למספרים – אבל בנושא שנת שירות הוספנו לא מעט כסף, בתנועות נוער, ארגוני הנוער.

נפתלי בנט: אני מאד מתלהב מנושא ארגוני הנוער – מכולם – אבל ההליכה לקהלי היעד שארגוני הנוער חותרים, למורי השל"ח, למסע ישראלי שאנחנו שואפים להגיע, שכל ילד במדינת ישראל יעשה מסע ישראלי.

נפתלי בנט: זו מערכת סופר מוצלחת.

נפתלי בנט: הגדלנו את התקצוב למתנ"סים.

נפתלי בנט: הגדלנו את התקציב למכינות אופק.

נפתלי בנט: פה אני צריך לומר שבמקור היה אמור להיות מצ'ינג עם משרד הביטחון, לצערי זה לא הסתייע.

נפתלי בנט: אולי עכשיו זה כן יסתייע, אנחנו נבדוק את העניין הזה מחדש, אבל אנחנו את שלנו עשינו.

נפתלי בנט: הכפלנו את תקציבי מכינת אופק.

נפתלי בנט: אני רק אדגיש, מכינות אופק זה מכינות המיועדות לקהל ילדים מסוציו-אקונומי נמוך מאד.

נפתלי בנט: זה רק חצי שנה, זה לא כרוך בדח"ש וזה דבר שמשנה חיים.

נפתלי בנט: אתה תופס את הילד בשישה חודשים שיכולים לשנות את כל 80 השנים הבאות שלו, ואין דבר יותר קדוש מזה.

נפתלי בנט: משפט אחרון.

נפתלי בנט: תשמעו, אנחנו מערכת גדולה ואנחנו מערכת בירוקרטית מטבע הדברים.

נפתלי בנט: ככה זה כשאתה עוסק בשני מיליון ילדים.

נפתלי בנט: אם לדמות, אנחנו ספינה נושאת מטוסים.

נפתלי בנט: אתם סירות מנוע ומה שאתם יוזמים, אנחנו מאמינים שאתם צריכים ליזום ואז אנחנו נבוא ונגיד – אוקיי, אנחנו נעצים אתכם.

נפתלי בנט: אז תראו את עצמכם כאנשים שעושים ניסויים, שיוזמים בהרבה תעוזה – חלק יצליח, חלק ייכשל, זה בסדר, אבל מה שאתם לא תיזמו אנחנו מלמעלה לא נדע לדחוף.

נפתלי בנט: אתם עושים עבודה מדהימה, תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה אדוני השר.

מירב בן ארי: מנכ"לית המשרד ואחר כך חברי הכנסת.

מירב בן ארי: בבקשה, מיכל.

<מיכל כהן: ממש קצר, אחרי השר.

איתן ברושי: אולי שהשר יחכה עוד.

מירב בן ארי: כן.

<מיכל כהן: מירב, יושבת ראש הוועדה, אני רוצה לומר שאני הרבה שנים כבר במערכת החינוך.

<מיכל כהן: אני חושבת שזה א' לא מקרי שאת יושבת בראש הוועדה הזאת, וב' – את יזמת אותה.

<מיכל כהן: נדמה לי שאם מדברים על החינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי, זה איזו שהיא המצאה של כנראה אנשי חינוך לחלק את העולם לחינוך פורמאלי ולחינוך בלתי פורמאלי, ומאותו רגע שחילקו, התחילו לעסוק בלייצר את הרצף.

<מיכל כהן: זה כאילו משהו שהוא לא טבעי.

<מיכל כהן: אני חושבת שבעצם זה שאת וחבר הכנסת מרגי, שניכם ביחד משמשים למערכת החינוך ולציבור בישראל פה וביקורת ושותפים ואתם לא חוסכים מאיתנו מצד אחד ביקורת ומבקשים לקדם, ומאידך אתם שומרים על כבודה של מערכת החינוך.

<מיכל כהן: אני חושבת שזה לא דבר שהוא מובן מאליו.

<מיכל כהן: זה דבר אחד.

<מיכל כהן: הדבר השני בעצם הקמת הוועדה, זו האמירה שהחינוך לא מסתיים בשעה 14:00 בצהריים או בשעה 15:00, שמערכת החינוך יש לה רצף חינוכי מבוקר עד ערב.

<מיכל כהן: זה כבר נשמע שחוק בפי אנשי החינוך, אבל נדמה לי שהמוטיבציה הזו להקים את הוועדה, היא בעצם הלכה למעשה לראות את זה כך, ועל כך אני - כפי שאודה לך השר - אז קטונתי, אבל אני מודה לך בשם אנשי החינוך.

<מיכל כהן: זה דבר אחד.

<מיכל כהן: הדבר השני, אני חושבת שבאמת זה אינטרס של כולנו, כפי שאמר השר, לאפשר לשטח לפעול.

<מיכל כהן: פעם היו מנהלים מלמעלה למטה והיו אומרים מלמעלה אנחנו אומרים מה צריך ולמטה עושים.

<מיכל כהן: אנחנו יודעים היום שעולם הניהול כולו הוא עולם של שותפויות, הוא עולם של רשתות, ואני תמיד אומרת למנהלים אצלי, שמי שלא יודע לנהל שותפות, לא יכול לנהל היום.

<מיכל כהן: כי בעצם היום כבר לא עובדים בשיטה.

<מיכל כהן: גם העולם הטכנולוגי שהביא לטשטוש גבולות ולטשטוש סמכויות וכולם פונים לכולם, זה חלק מהיופי של התהליך שבעצם רואה את החינוך בכר רחב.

<מיכל כהן: אני חושבת שהמקום הזה, שיאפשר לאנשי החינוך, על כך שדרת אנשי החינוך, ילדים, תלמידים, מורים, ארגונים, תנועות, כל מי שפועל בשדה החינוך – במה להשמיע, להישמע וגם לקדם.

<מיכל כהן: אני חושבת שזה יקדם את מערכת החינוך ואני מודה, כפי שאודה השר, לצוות שלנו.

<מיכל כהן: אני מודה לאנשים ששותפים.

<מיכל כהן: אני מודה לאנשים שרואים עין בעין את החינוך ומחפשים את הדרך לעשות, את הדרך להגיד מה כן ולא רק מה לא.

<מיכל כהן: אז תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: גם אני מצטרף לברכות קודם כל לשר, למנכ"לית המצוינת.

איתן ברושי: זו לא פעם ראשונה שהוא אומר את זה, אז אני מניח, אני חוזר.

איתן ברושי: זה בדוק.

נפתלי בנט: היא הכי טובה.

איתן ברושי: וגם למירב, חברתי, אבל אני גם רוצה מילה אחת של ווידוי.

איתן ברושי: אני, כשהייתי שנה ראשונה בכנסת, אבל לא בתפקידים, ביקשתי להיות בשתי ועדות – ועדת הכספים וועדת החינוך.

איתן ברושי: אמרתי שזה שילוב של יכולת הקיום וטעם הקיום, ואני מאמין בקמח ובתורה וגם בערכים וגם באינטרסים, ואינני רואה בזה סתירה.

איתן ברושי: אני בא מלא מעט תפקידים בתחום הזה של הוועדה ואני שמח להיות שותף ולסייע.

איתן ברושי: מפאת זה שיש פה חדר עצום, אני לא אאריך.

איתן ברושי: אני רק אומר שגם אני גדלתי ופעלתי בתחום של החינוך הבלתי פורמאלי ואני מקבל את ההגדרה של 24/7.

איתן ברושי: הייתי אומר שיש פה אחריות גדולה גם על המנהלים של בתי הספר.

איתן ברושי: כשמנהל, שמשעה ארבע אחרי הצהריים, אולי גם קודם, שתיים, עד שבע שמונה בבוקר לא יודע מה קורה עם התלמידים, ספק אם יהיה לו תוצאות מה קורה משמונה בבוקר עד שתיים אחרי הצהריים.

איתן ברושי: יש השפעה מאד ברורה מה קורה בשעות של אחרי בית ספר ובית ההורים, בחברה, ברחוב, ומה התוצאות של בית הספר, בוודאי במכלול שהשר מדבר.

איתן ברושי: אני רוצה להיות קצת מעשי, ברשותך.

איתן ברושי: אני גם פניתי לשר, אני לא מפתיע אותו בשום דבר.

איתן ברושי: גם אני ומירב, או מירב ואני שותפים ליוזמה, כל אחד מכיוון אחר, להפוך עבודה מועדפת בחינוך.

איתן ברושי: משרד החינוך יודע מזה ואני מבקש עכשיו שזה גם ייכנס לתכנית העבודה.

איתן ברושי: ביטוח לאומי, אדוני השר, משלם 25 מיליון שקלים בשנה לעובדי תחנות דלק, כאשר יש חוות דעת של הממשלה הקודמת או הקודמת לקודמת.

איתן ברושי: בכלל, ממשלות מתחלפות מהר, חשוב ששר החינוך לא מתחלף.

איתן ברושי: אני הראיתי קודם לשר נייר שהוצאתי מהתאחדות תחנות הדלק, שהם מוכנים להיענות לבקשתי ולוותר על מחצית מהסכום.

איתן ברושי: גם שר הרווחה, שהביטוח הלאומי בתחום אחריותו, מבין את זה.

איתן ברושי: שר האוצר משום מה מתעקש.

איתן ברושי: אני חושב שהחינוך הבלתי פורמאלי, בוודאי באזורים שהם מרוחקים, יכול לקבל עזרה גדולה מעבודה של בוגרי צבא בעבודה מועדפת של תחום החינוך.

איתן ברושי: אני רואה בזה שני דברים: אחד, לענות על צורך אמיתי של יוצאי צבא, וחלקם באים מעבודה בחינוך, מפקדים וכו', אני לא רוצה להאריך; וגם על פי כל הנתונים, אלה שעושים עבודה מועדפת, חלקם נשארים באותו אזור ובאותו מקצוע.

איתן ברושי: ויש פה הזדמנות.

איתן ברושי: 2,500 בוגרי צבא בתחנות דלק שהפכו להיות מסעדות ובתי קפה, מקבלים מהמדינה 25 מיליון שקלים, כשיש המלצה להפסיק עם זה.

איתן ברושי: ממה אני חושש?

איתן ברושי: שזה ילך לדברים אחרים ואני מבקש שנהפוך את זה לעבודה מועדפת בחינוך.

איתן ברושי: דבר שני, אני גם בתיאום עם משרד החינוך, הצעתי גם לשר הביטחון שהתחלף, שנלך על שבוע משותף של לימודי גדנ"ע ואהבת הארץ ומורשת ושירות לאומי.

איתן ברושי: תראו, רק 30% עושים גדנ"ע.

איתן ברושי: בסופו של דבר זה חלק מאהבת הארץ, חלק מעידוד הגיוס וגם יכולת הכשרה לעזרה ראשונה ונשק בעידן שיש לנו גם פיגועים וכו'.

איתן ברושי: והייתה הסכמה, ואמר לי גם שר החינוך – לך עם זה והלכתי גם לשר הביטחון.

איתן ברושי: בינתיים הממשלה השתבשה.

איתן ברושי: אני חושב שצריך ללכת למהלך חובה.

איתן ברושי: כל ילד ב-י' או ב-י"א, יבצע שבוע שלם מיום ראשון עד יום שישי, שהוא שבוע של אימונים, אהבת הארץ, מורשת ועבודה בחקלאות והתיישבות, כמו שהיה פעם שירות לאומי שיצאו ילדים ונוער בגילים האלה לעבודה, גם ביישובי ספר וגם בחקלאות וגם בדברים אחרים.

איתן ברושי: לכן אני - - -

מירב בן ארי: תודה, אתה יכול לצמצם?

איתן ברושי: אני מסיים.

איתן ברושי: לכן אני חושב שיחד עם שנת השירות, שצריך להגדיל אותה ויש פוטנציאל להגדיל את שנת השירות, יחד עם השירות הלאומי שצריך לחייב אותו ויחד עם העבודה המועדפת ועם הראייה של שבוע, אנחנו הולכים לחזק ולהוסיף על מה שנאמר פה.

איתן ברושי: בסופו של דבר אני מאמין בערך הזה ואני מאמין בחוויה האישית ואני מאמין ביכולת לחזק את התחומים האלה ואני מברך את שר החינוך והמנכ"לית, שוודאי יעשו את זה.

איתן ברושי: תודה.

<מיכל כהן: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת ברושי.

מירב בן ארי: השר רוצה?

נפתלי בנט: אני ב-10 שניות אומר על הנושא הראשון שאני תומך בהתלהבות גדולה.

נפתלי בנט: אם תביאו את שר האוצר בעניין הזה, אני - - -

מירב בן ארי: נראה לי שיש לי איזה שהוא תפקיד קטן.

איתן ברושי: נביא ביחד.

נפתלי בנט: גם בנושא השני אני תומך בהתלהבות גדולה וצריך להביא את משרד הביטחון בעניין.

נפתלי בנט: זאת אומרת התשובה היא כן וכן, צריך להביא את השותפים, אני אשמח לעזור.

איתן ברושי: תודה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו מהניסיון עם הש"ש.

מירב בן ארי: אי אפשר שכל פעם שיש דברים שקשורים לצבא, משרד החינוך מרים את הדגל, נותן את הכסף, והצבא בא ומחליט על השיבוצים.

מירב בן ארי: זה לא יעבוד ככה.

נפתלי בנט: זה מה שקרה עם הש"ש ועם המכינות - - -

מירב בן ארי: נכון, היינו שם, גם עם הש"ש.

מירב בן ארי: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: קודם כל אני רוצה לברך את יושבת הראש, שלקחה נושא מאד מאד חשוב – חינוך בלתי פורמאלי.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את השר.

חמד עמאר: אני מכיר את העשייה שלו, את הפעילות שלו למען החינוך הבלתי פורמאלי ואני אומר שזה הדבר החשוב ביותר היום, ששנים רבות לא חיברו בין החינוך הפורמאלי לבלתי פורמאלי.

חמד עמאר: אחרי שעה שתיים אותו ילד התנתק, מה שאת אמרת, התנתק בכלל ממערכת החינוך.

חמד עמאר: אני כיוצא תנועת נוער וכל החיים שלי בתנועות נוער וגם כיושב ראש תנועת הנוער הדרוזית וגם כמייסד תנועת הנוער הדרוזית, אני מכיר את החשיבות של הערכים שתנועות הנוער מקדמים, שמשרישים לאותם חניכים את הנתינה, את התרומה למען הקהילה.

חמד עמאר: לכן הנושא הזה חשוב מאד ואני מאד מברך אותך על הנושא.

חמד עמאר: אני רוצה להבהיר שני דברים בקצרה.

חמד עמאר: אחד, מה שאתה מנסה לחבר – את החינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי – עדיין לא ירד ולא השתרש אצל המנהלים בבתי הספר.

חמד עמאר: יש עדיין הימנעות, ומניסיון אישי אני אומר לך שלא מאפשרים לתנועות נוער להיכנס לבתי ספר, לעשות גיוסים.

חמד עמאר: באופן גורף מנהלים אומרים אני לא מכניס תנועות נוער.

חמד עמאר: לכן אני פונה גם למנכ"לית שתפנה למנהלי בתי הספר, שיבינו את החשיבות.

חמד עמאר: אתם מבינים מאד את החשיבות של זה, אבל עדיין זה לא ירד למטה, לאותם מנהלים.

חמד עמאר: נקודה שנייה שאני חייב להעלות.

חמד עמאר: אני קיבלתי את החלטת הממשלה 922 של המיעוטים, ויש שינוי במנגנוני ההקצאה ואתם הולכים לטובה, אבל משום מה, וזה חשוב שתשמע, הוציאו ממנגנוני ההקצאה את המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: כאילו שאנחנו לא מיעוטים.

חמד עמאר: בנושא של מנגנוני ההקצאה, בכל החינוך הבלתי פורמאלי, המגזר הדרוזי יצא החוצה.

חמד עמאר: וזה אומר, אם מוסיפים למגזרים האחרים, המגזר הדרוזי יוצא החוצה.

חמד עמאר: מה שנאמר לי, שיש תכנית לדרוזים, אבל אני אומר לך מהניסיון שלי עם התכניות של הדרוזים, שקל אחד לא עבר לשום ארגון ותנועת נוער ומתנ"ס, מאותן תכניות.

חמד עמאר: לכן אני מבקש מכבודו להכניס את הדרוזים לנושא של מנגנוני ההקצאה ולא להשאיר אותם בחוץ, ואת אותם כספים שצריך להעביר, להעביר.

מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת עמאר.

נפתלי בנט: בסדר גמור.

נפתלי בנט: קודם כל אנחנו נבדוק את העניין הזה.

נפתלי בנט: צריך גם לומר, השקענו 135 מיליון שקלים בחינוך הלא פורמאלי במגזר הערבי.

נפתלי בנט: זה חדשות ענקיות.

נפתלי בנט: אני לא מדבר על הדרוזי, אני כרגע מדבר על הערבי.

נפתלי בנט: אני עונה לשאלה קצת שונה, אבל זאת דרמה.

נפתלי בנט: כי יש קושי מאד גדול מה ילדים במגזר הערבי, בכפרים, בערים, עושים אחר הצהריים.

נפתלי בנט: אני חושב שזו ברכה אדירה.

נפתלי בנט: המבחן שלנו - אני אומר את זה למיכל, המנכ"לית - יהיה בקצה, שזה באמת יגיע לשימוש אפקטיבי ולא ילך לכל מיני מקומות, אבל אנחנו על זה.

נפתלי בנט: חברים, שוב, תודה רבה.

נפתלי בנט: אני מודה לכולכם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לתת לראש עיריית הרצלייה, משה פדלון, להתייחס בשתי מילים, ולאחר מכן לעבור למשרד החינוך.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.

<משה פדלון: גברתי יושבת הראש, מכובדי כולם.

<משה פדלון: גילוי נאות, חברת הכנסת מירב בן ארי הטביעה חתם בעיר הרצלייה והקימה מפעל מפואר של דרך הגלים, מקום לילדים בסיכון.

<משה פדלון: עזבת אותנו עם 70 ילדים.

<משה פדלון: אנחנו היום עם כ-140 ילדים ואני מודיע לכם, אם הילדים האלה לא היו במסגרות שהיא בנתה, הם היו בבית סוהר.

<משה פדלון: הילדים היום נמצאים בצנחנים, גולני ובסיירות.

<משה פדלון: המטרה שלנו בעיר, להגשים את הייעוד והחלומות של הילדים.

<משה פדלון: ואנחנו כרשות מקומית משקיעים רבות בחינוך, תרבות וערכים.

<משה פדלון: 50% מתקציב העירייה הולך לתרבות, חינוך וערכים, למען שיהיו תלמידים ואזרחים טובים.

<משה פדלון: יש לנו מועדני נוער ייעודיים, יש לנו ארבע תנועות נוער צופים, כ-1,300 חניכים, דרך הגלים וילדים בסיכון – 350 ילדים, כנפיים של קרמבו, 6 מתנ"סים קהילתיים, 10 קהילות אזוריות, עמותת ספורט בני הרצלייה עם 8,000 ילדים.

<משה פדלון: יש את ההנחיה שלי, היא ירדה לשטח, שכל ילד יהיה בחוג אחד לפחות, לאותם ילדים שיד ההורים אינה משגת, כלומר 10 שקלים לחוג.

<משה פדלון: למאות ילדים אנחנו מגשימים חלום.

<משה פדלון: 10 שקלים, לא 300 ולא 400 שקלים.

<משה פדלון: אני מקצה מהקופה מיליונים רבים ואני רוצה שהם יהיו תחת מסגרות.

<משה פדלון: ולסיכום, החינוך הבלתי פורמאלי הוא הנשמה של מערכת החינוך וצריך את התמיכה והרוח הגבית של קברניטי המדינה.

<משה פדלון: תודה רבה.

מירב בן ארי: שירי גם פה?

<משה פדלון: כן.

מירב בן ארי: אז באמת היה לי חשוב לומר, לא רק בגלל שאני הייתי בהרצלייה, הנהנתי תוך כדי למיכל, שברגע שיש ראש עיר כל כך מחויב, והוא גם מחויב מהבית, באופן אישי, אבל גם בכלל מחויב, זה פשוט מדהים כמה אפשר לעשות וכמה העיר נראית אחרת.

מירב בן ארי: אז באמת כל הכבוד.

מירב בן ארי: היה לי חשוב שתשמעו אותו.

מירב בן ארי: דני רוזנר, חברי לדרך, מנהל מינהל חברה ונוער, בבקשה.

<דני רוזנר: שלום לכולם.

<דני רוזנר: קודם כל אני ממש מתרגש להיות בחדר הזה, שהוא מבחינתי - - -

מירב בן ארי: כמה שנים אתה בחינוך הבלתי פורמאלי, דני?

<דני רוזנר: 15 שנה.

<דני רוזנר: שהוא ממש הנבחרת האולימפית של החברה הישראלית.

<דני רוזנר: אנחנו לא רגילים להיפגש ככה, אנחנו רגילים להיפגש בשטח.

<דני רוזנר: לחברה האלה קשה לשבת שעתיים באולם.

מירב בן ארי: נכון, בעיה מוכרת.

<דני רוזנר: אני רוצה לומר לך שזה שהחדר מלא, זה מראה שנגעת בנושא שהוא באמת נדרש.

<דני רוזנר: להגיד הרבה תודה גם לשר על הרוח הגבית ועל הדחיפה של החינוך הבלתי פורמאלי.

<דני רוזנר: גם למנכ"לית על הגב ליוזמה ולעשייה.

<דני רוזנר: אני רוצה להתייחס לשני יתרונות גדולים בחינוך הבלתי פורמאלי.

<דני רוזנר: אחד זה היכולת לגעת, לגוון שיטות, לגוון כלים ולמצוא את הדרך ללב של הילדים, בכלים שלא תמיד הם הכלים האינטואיטיביים בהוראה – זה התיאטרון וזה הטיול וזה הספורט וזה כל דבר אחר, והדבר הזה בעצם מאפשר לגוון מאד את היכולת להגיע לקהלים.

<דני רוזנר: זה יכול להיות עכשיו עם התכנית לאוכלוסייה הערבית, זה יכול להיות נוער בסיכון, שהדף שלו כבר מבחינתנו כתוב, אבל פתחו לו דף חדש חלק וזה באמת מאפשר לנו לגוון את הקהלים.

<דני רוזנר: ההגדרה – חינוך בלתי פורמאלי – יש ביסודה שתי טעויות.

<דני רוזנר: אחת, זו הגדרה על דרך השלילה, ואני הייתי רוצה שנגיד לא מה אנחנו לא, אלא מה אנחנו כן.

<דני רוזנר: והיום מדברים על למידה חוויתית, התנסותית ועל פיתוח כישורי חיים; וזו הגדרה שעלולה גם לתת תחושה של חוסר מקצועיות.

<דני רוזנר: אני רואה את החבורה שיושבת כאן לידי, הנהלת מינהל חברה ונוער.

<דני רוזנר: אלי שיש, מנהל אגף של"ח, טליה נאמן, מנהלת אגף תכנים ותכניות, ג'לאל ספדי, מנהל חברה ונוער בחברה ערבית ואת כל החדר הזה, שלאורך המון המון שנים של עשייה – מיסוד תנועות הנוער 80 שנה ויותר אחורה – פיתחו מקצועיות ברמה הגבוהה ביותר ומשתמשים בכלים מאד מאד מקצועיים כדי להיות חינוך בלתי פורמאלי.

<דני רוזנר: אני אתן בדבר הזה דוגמא אחת ובזה אני אסיים.

<דני רוזנר: מרכיבי הלמידה המשמעותית שאומצו על ידי המערכת הפורמאלית, לקחו לא מעט כלים מהחינוך הבלתי פורמאלי, אם זה למידה חווייתית, למידה מבוססת פרויקטים, עבודה קבוצתית, המורה כמנחה.

<דני רוזנר: כל הכלים האלה היום הם חלק משפת הלמידה המשמעותית.

<דני רוזנר: בתוך הדבר הזה הובלעה – והשר ציין את זה – רפורמת המעורבות החברתית.

<דני רוזנר: בשנה הבאה אנחנו נהיה עם 300,000 תלמידים ונוער, י' עד י"ב – שמהמערכת הפורמאלית משלחים אותם לקחת אחריות, להיות חלק בקהילה, להתנסות.

<דני רוזנר: מאמינים בהם שהם יכולים לעשות את זה טוב ובמסגרת תכנית הזכאות לבגרות, אומרים להם מי שבונה את פני המציאות הישראלית זה אתם, כל אחד מכם ולכם צאו לשטח, תתנסו; וזה בעיני החיבור הנדרש בין הבלתי פורמאלי לפורמאלי וצריך למצוא שם חדש.

<דני רוזנר: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה דני רוזנר.

מירב בן ארי: עכשיו בבקשה סער הראל, מנהל אגף חינוך ילדים ונוער בסיכון.

מירב בן ארי: בבקשה אדוני.

<סער הראל: טוב, אז אני כמובן מצטרף לכל הנאמר, כולל התחושה המאד מיוחדת של לשבת כאן ולהיות חלק אינטגראלי מתוך הוועדה הזו, בשיתוף פעולה מלא עם דני ואני גם כמובן מתחבר לכל מה שנאמר כאן על ידי המנכ"לית והשר.

<סער הראל: חשוב לי להגיד בסדר היום שלי, כמנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, שהחשיבות הזאת של חינוך בלתי פורמאלי, או בשם החדש שבטח יצטרכו לחשוב, היא חשיבות דרמטית גם ביצירת תחושת שייכות, בהפלה של חומות, בשבירת תחושת הניכור שיש לחלק ניכר מהילדים, שאנחנו נגדיר אותם או מגדירים אותם על קצה הרצף של הסיכון.

<סער הראל: אני חושב שהפלטפורמה של החינוך הבלתי פורמאלי היא פלטפורמה מהותית ביכולת לשייך חזרה, ביכולת לייצר עוד פעם את אותם עוגנים שאיתם הילדים האלה יכולים לצאת הלאה, לחיים.

<סער הראל: ודווקא הראייה האינטגרטיבית בתוך המהלך הזה, ראייה שמשלבת ילדים בסיכון בתוך הפעולות האינטגרטיביות והרגילות של החינוך הבלתי פורמאלי, היא מאד מאד חשובה.

<סער הראל: צריך להגיד עוד משהו, בעיני החינוך הבלתי פורמאלי והפורמאלי בעניין הזה מעורבבים לחלוטין בתוך המוסד החינוכי, ודווקא ילדים בסיכון יש להם צורך בכלים בלתי פורמאליים לחלוטין בתוך המערכת הפורמאלית, כחלק מהיכולת שלהם לפרוץ את המערכות.

<סער הראל: אנחנו מאפיינים כל מיני יוזמות מגוונות ומשמעותיות בתחום הזה, ואני בטוח שיש לנו כאן הרבה מאד מה לעשות ביחד.

<סער הראל: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה ד"ר סער הראל.

מירב בן ארי: אלי שיש, מנהל אגף של"ח.

מירב בן ארי: בבקשה, אלי.

<אלי שיש: בתקופה המודרנית הזאת, שכולם מחוברים למסכים אם זה בטאבלט, בטלפון או בלפ-טופ שלהם, הדבר האוטנטי היחיד שנשאר זה להיפגש כאנשים ולשים רגע את המסכים בצד ולהיות באמת באינטראקציות החברתיות שמשרתות את הנושא.

<אלי שיש: התפקיד של מערכת החינוך הבלתי פורמאלי, שהיא ממוקדת בערכים מעיקרה.

<אלי שיש: היא משתמשת בידע, היא מכוונת את התלמידים והחניכים בתנועות הנוער בבית הספר, מחוץ לבית הספר ומסגרות שונות מביאות אותנו למקום שבו החינוך הבלתי פורמאלי הופך להיות אחד מהמהויות של מרכז העשייה.

<אלי שיש: במערכת הזאת לפני קרוב ל-35 שנים, וכשהסתכלו על הדבר הזה, זה היה סוג של פיתרון.

<אלי שיש: היום להיות עובד במערכת החינוך הבלתי פורמאלי זו פרופסיה, כמו כל אחד מהדברים האחרים.

<אלי שיש: הדבר האחרון שנותר להתבונן בעניין הזה של החינוך הבלתי פורמאלי במרכיבי פרופסיה, זה רק את התגובה של הציבור לנושא הזה, לתת לחינוך הבלתי פורמאלי את הלגיטימציה הנדרשת.

<אלי שיש: מילה אחרונה לגבי הקשר שלי בעסק הזה.

<אלי שיש: אנחנו פועלים בכלים בלתי פורמאליים בתוך המערכת הפורמאלית במסגרת לימודי של"ח וידיעת הארץ, ומוציאים את הילדים לסיורים של חוויה בשדה.

<אלי שיש: המשימה שעומדת מאחורי העניין היא משימה ערכית.

<אלי שיש: זה לתת לילדים את כל האפשרויות של ידע, כלים, מיומנויות, כדי לבחור בארץ הזאת, לבנות בה את החיים שלהם, את המשפחה שלהם.

<אלי שיש: אנחנו כמערכת בלתי פורמאלית מניחים את התשתיות לדבר הזה.

<אלי שיש: ההשכלה תבוא.

<אלי שיש: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך אלי וגם לכל האורחים והחברים בוועדה, שיהיה כאן דיון מיוחד בנושא של טיולים שנתיים, בנושא של מסע ישראלי.

מירב בן ארי: אנחנו נשב כאן ביחד ונרכז במיוחד לנושא הזה ועדה מיוחדת שתדון.

מירב בן ארי: אני רוצה לערבב קצת ולשמוע את מועצת התלמידים והנוער הארצית.

מירב בן ארי: אלמוג, את הנציגה של המועצה?

<אלמוג בן משה: כן.

מירב בן ארי: אז בואי תני לנו קצת רוח של התלמידים ואז נחזור למבוגרים.

<אלמוג בן משה: אוקיי.

<אלמוג בן משה: שלום, אני אלמוג, אני ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אלמוג בן משה: באמת חשוב לי להתייחס למה ששר החינוך אמר פה בפתיחה לגבי הנושא של 5 יחידות.

<אלמוג בן משה: באמת המועצה - - -

מירב בן ארי: בואי, אני יודעת, שמעתי גם את התגובה - - -

<אלמוג בן משה: אני רוצה להתחבר לנושא של ה - - -

מירב בן ארי: אוקיי, אז תחברי אותו.

<אלמוג בן משה: כמובן, מן הסתם.

<אלמוג בן משה: רציתי להגיד שאנחנו כן באמת מתנגדים לקמפיין, אבל הנוכחות של שר החינוך כאן בוועדה הזאת היא באמת מאד משמחת ומאד כייף לנו לראות בכל זאת את התמיכה בחינוך הערכי ובכל זאת את התמיכה בחינוך הבלתי פורמאלי.

<אלמוג בן משה: את מועצות התלמידים והנוער אנחנו רואים כגשר, ממש, בין החינוך הפורמאלי לחינוך הבלתי פורמאלי.

<אלמוג בן משה: אנחנו נמצאים גם בבתי הספר, גם אחרי צהריים.

<אלמוג בן משה: זה גם המקום להודות למנכ"לית משרד החינוך על חוזר המנכ"ל שיצא בשיתוף פעולה עם החינוך הבלתי פורמאלי, אנחנו המועצות, שמשפיע גם על החינוך הפורמאלי, ובאמת אנחנו מאד שמחים על קיום הוועדה וקוראים להמשיך ולקדם את כל הנושא של החינוך הבלתי פורמאלי, אם זה תנועות הנוער, ארגוני הנוער, הפעילות, ואני בעצמי חונכת בסניף כנפיים של קרמבו בתנועת הנוער.

<אלמוג בן משה: ואם כבר על הדרך, אז אנחנו מאד מאד נשמח לבקש מוועדת החינוך של הכנסת - - -

מירב בן ארי: כנפיים של קרמבו נעים בין ארגון לתנועה.

מירב בן ארי: אין להם עדיין הגדרה.

מירב בן ארי: הם גם לא ארגון, נכון, שלומי?

מירב בן ארי: הם בין לבין.

<אלמוג בן משה: משהו בין לבין כזה.

<אלמוג בן משה: זה מקום מדהים.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים, אנחנו גם מאד מעריכים.

מירב בן ארי: מכיוון שאני אדם פרקטי, כמו שאתם יודעים, תלכי מפה עם שיעורי בית – לא עכשיו חלילה, בסוף הוועדה – למועצת הנוער ותשאלי אותם כנציגה שלהם מה הם הנושאים הכי בוערים להם כתלמידים ואלמוג, תעבירי דרכך או דרך אליאב ואנחנו נדע.

מירב בן ארי: על הנושא של כנפיים של קרמבו, אנחנו עוד נדבר ונבין את ההשלכות של זה, אבל אנחנו יודעים שכרגע הם בין לבין.

מירב בן ארי: במקרה גם דיברתי על הנושא הזה.

<אלמוג בן משה: מעולה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<אלמוג בן משה: רגע, רק עוד דבר אחד שהייתי רוצה לבקש באמת מוועדת החינוך.

מירב בן ארי: כן, מילה אחרונה.

<אלמוג בן משה: הנושא של לעודד את הפעילות בתנועות הנוער בחינוך הבלתי פורמאלי, היינו מאד מאד שמחים אם הייתה יוצאת קריאה למצב את יום שלישי כיום תנועות הנוער בצורה שהיא בעצם חובה.

<אלמוג בן משה: לשחרר מוקדם מהלימודים - - -

<אלי שיש: יש חוזר מנכ"ל.

<אלמוג בן משה: שהוא המלצה.

<מיכל כהן: חוזר מנכ"ל הוא לא המלצה, להבנתי.

<אלמוג בן משה: לא, כתוב בחוזר המנכ"ל - - -

<מיכל כהן: אה, כתוב אנחנו ממליצים.

<אלמוג בן משה: כתוב שממומלץ לשחרר אבל אין בעצם חובה.

חמד עמאר: זו המלצה אצל הרבה מינהלים.

חמד עמאר: זו המלצה, לא מעבר לזה.

<מיכל כהן: מנהלים הם לא משהו ש - - - על הראש, מביאים אותם לזה.

<מיכל כהן: בסדר.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את ג'לאל ספדי, מנהל מינהל חברה ונוער במגזר הערבי.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.

<ג'לאל ספדי: תודה רבה.

<ג'לאל ספדי: צהריים טובים לכולם.

<ג'לאל ספדי: אני ג'לאל, מנהל חברה ונוער בחברה הערבית.

<ג'לאל ספדי: חברים, אני קודם כל מברך את המנכ"לית ואת השר ואת מירב, על פתיחת ועדה חשובה זו ומברך את חבר הכנסת חמד עמאר, שהוא הנציג היחידי מחברי הכנסת בני המיעוטים, שיושב פה.

<ג'לאל ספדי: חברים, אנחנו יוצאים למהפכה בחברה הערבית בחינוך הבלתי פורמאלי.

<ג'לאל ספדי: תקשיבו טוב למה שאני אומר.

<ג'לאל ספדי: ה-135 מיליון - - -

מירב בן ארי: ממתי ההחלטה הזאת, ג'לאל?

מירב בן ארי: ממתי ההחלטה של ה-135 מיליון שקלים?

מירב בן ארי: כמה זמן זה?

<ג'לאל ספדי: זה החלטה 922, החלטת ממשלה מהקיץ.

<ג'לאל ספדי: אנחנו עם דני, וכאן ההזדמנות להודות לדני, הכנו תכנית מקיפה לחברה הערבית, עשינו מיפויים, ירדנו לשטח, תשאלנו אנשים, עשינו מחקרים, אנשי אקדמיה, עד שיצאנו בתובנות ובנינו תכנית מקיפה לחברה הערבית, שתוך כמה שנים אנחנו הולכים לעשות שינוי באיכות החיים של הנוער והילדים הערבים.

<ג'לאל ספדי: ואני אומר לכם, חברה, ה-135 מיליון שקלים שקיבלנו במשך 3-4 שנים, הולכים לצמצם פערים בצורה משמעותית בחברה הערבית, בחינוך הלא פורמאלי של הנוער הערבי עם הנוער היהודי.

<ג'לאל ספדי: אנחנו התבססנו בשטח, בעבודה שלנו בתכנית תלת שנתית, על שיפור או תיקון מנגנוני ההקצאה של תקנות תנועות וארגוני נוער, על תיקון חוק הנוער, שייתן יותר תקציבים לחברה הערבית; ועל איך אנחנו ממנפים את בתי הספר כעוגן קהילתי, איך אנחנו מחזקים את יחידות הנוער, איך אנחנו מכניסים את החברה למתנ"סים, שתפתח יותר מתנ"סים לחברה הערבית.

<ג'לאל ספדי: חברים, אני אומר לכם, אנחנו שמנו יעדים מדידים.

<ג'לאל ספדי: אני רואה, כאיש מקצוע בנושא הזה של חברה ערבית, שתוך כמה שנים אנחנו נעשה את השינוי.

<ג'לאל ספדי: אנחנו מקווים ומתפללים שנראה פחות אלימות, פחות נשק לא חוקי, פחות רצח בחברה הערבית, יותר שייכות, יותר מורשת, יותר איכות חיים לנוער הערבי, יותר תקווה.

<ג'לאל ספדי: וכאן ההזדמנות גם לתמוך, לברך ולהודות למיכל כהן, מנכ"לית המשרד, שבאמת תמכה וגיבתה אותנו.

<ג'לאל ספדי: לקולגות שלי – טליה נאמן, אלי שיש ודני רוזנר.

<ג'לאל ספדי: חברים, אני אומר לכם, ה-135 מיליון שקלים האלה, תאמינו לי, זו התחלה טובה לקראת עתיד בקול אחר ובצבע אחר.

<ג'לאל ספדי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה ג'לאל.

מירב בן ארי: חבר הכנסת חמד עמאר, אני יכולה להגיד לך שגם הייתי בסיור לפני שבועיים בעין אל אסד.

מירב בן ארי: פגשתי את כל הנהגת ההורים הדרוזים ואני אמרתי משהו להנהגת ההורים שם של כל בתי הספר, שאני לא חושבת שאתה צריך להיות חבר כנסת דרוזי בשביל להבין את המצוקות של המגזר.

מירב בן ארי: להיפך.

מירב בן ארי: היה לי חשוב לבוא לשם ולשמוע אותם.

מירב בן ארי: ביקשתי, כבר אני אומרת לכם, מיושב ראש ועדת החינוך, גם לצאת לסיור של הוועדה במגזר הדרוזי.

מירב בן ארי: כבר אני אומרת לכם שאנחנו עושים את זה, וגם אני כחברה קבועה בוועדה וגם ממלאת מקום מדי פעם של מרגי, אנחנו הקדשנו המון לחינוך הבדואי בשנה שעברה, בשנה האחרונה, ואנחנו מתכוונים השנה לעשות את זה עם החינוך הדרוזי, כוועדת החינוך, המליאה, כולל סיור, כולל להעלות את הנושאים של הנהגת ההורים.

מירב בן ארי: אז אתה ממש נכנסת לדלת פתוחה.

מירב בן ארי: דווקא היה לי מאד מאד חשוב ולבוא ולומר להם, אנחנו חברי כנסת מכל המגזרים צריכים לבוא וכמובן לתמוך ולעזור.

מירב בן ארי: אז שתדע שלקחתי את זה, אמרתי את זה למרגי עוד לפני שהוא נסע.

מירב בן ארי: וג'לאל, תדע שיהיה גם כאן דיון של ועדת המשנה בחינוך של המגזר הערבי, המגזר הדרוזי.

מירב בן ארי: מבחינתי זה כל הנושאים שאנחנו צריכים לתת להם אקסטרה דיון והם יהיו כאן בוועדת המשנה.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה לשמוע שוב פעם קצת מה שנקרא – אני לא אגיד בלתי פורמאלי, כי התחלנו להתרגל לשלילה פה, כמו שאמר דני בצדק.

<דני רוזנר: אפשר להגיד את החינוך המשלים, פשוט.

מירב בן ארי: החינוך המשלים – אתה תפתח פה עוד דיון, אז חבל.

מירב בן ארי: אני אמצא לי את הדרך.

מירב בן ארי: ניסים, מ"מ יו"ר מועצת תנועות הנוער, בבקשה.

מירב בן ארי: אני רוצה להתנצל - - -

<קריאה: אפשר החינוך המשמעותי.

מירב בן ארי: הכל משמעותי בחינוך.

מירב בן ארי: אני רוצה להתנצל בשם נפתלי דרעי.

מירב בן ארי: הוא דיבר איתי, הוא גם שותף שלי ומסיבות אישיות מצערות נבצר ממנו להגיע.

מירב בן ארי: ניסים בבקשה.

<ניסים שלם: מירב, מיכל, דני.

<ניסים שלם: אני חושב ש-14 תנועות הנוער שמאוגדות תחת מועצת תנועות הנוער, הוכיחו בשנים האחרונות, שאם משקיעים נכון בצורה מסוימת, ממוקדת, עם פרויקטים מסוימים, אנחנו יכולים להביא תוצאות, ו-4,000 ילדים עם צרכים מיוחדים היום משתלבים בתנועות הנוער, בתוך פרויקט נפלא, מקצועני, עם אנשים הכי טובים שיש בתחום ואני חושב שזה מוכיח את עצמו.

מירב בן ארי: איך?

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך, הפעילות הרגילה?

<ניסים שלם: הם בתוך הפעילות הרגילה.

חמד עמאר: הם מגיעים גם להיות מדריכים והם מעבירים פעילות בעצמם.

<ניסים שלם: מגיעים למחנות הקיץ.

<ניסים שלם: אנחנו מנגישים את מחנות הקיץ.

<ניסים שלם: הם מגיעים לטיולים, לפעילויות, לא בנפרד, יחד.

<ניסים שלם: אני חושב שהתוצאה מראה וגם האנשים המקצועיים מסביבנו שמלווים אותנו, שזה עושה מהפכה לא רק אצל הילד, אלא בתוך השבטים, בתוך הסניפים עצמם ובתוך המשפחה.

<ניסים שלם: פתאום המשפחה נכנסת לתוך השבט, או לתוך הסניף או לתוך המעוז ואני חושב שהרווחנו רווח אדיר - תנועות הנוער כמובן וכולם, והחברה.

<ניסים שלם: אני רוצה להגיד שסיימנו שנתיים של מפקד תנועות הנוער.

<ניסים שלם: לא קלות.

<ניסים שלם: אפשר להגיד.

<מיכל כהן: אפשר להתחיל את המפקד - - -

<ניסים שלם: לא, לא.

חמד עמאר: אם יש לכם מספיק - - - אז תעבירו לתנועות הנוער - - -

<ניסים שלם: אף אחד לא רוצה את זה.

<ניסים שלם: יש כ-280,000 בני נוער בתנועות הנוער מ-ד' עד י"ב.

<ניסים שלם: אני חושב שזה הישג מדהים של החברה האזרחית.

<ניסים שלם: אני חושב שמגיע שאפו למינהל חברה ונוער, שהלך איתנו צעד צעד בנושא הזה.

<ניסים שלם: אני חושב שברגע שלוקחים את משרדי הממשלה כשותפים, לא כ-אנחנו והם, המהלך נראה שונה לגמרי.

<ניסים שלם: ואני מתחבר למה שאמר חבר הכנסת ברושי.

<ניסים שלם: אתם יודעים כמה שנים אנחנו נלחמים לעשות עבודה מועדפת?

<ניסים שלם: כל הנושא של לבוא לעבוד בתנועת נוער, ארגון נוער.

<ניסים שלם: ויש פקידות במשרד האוצר, אני לא מבין את התשובות.

<ניסים שלם: אני חושב שצריך - - -

מירב בן ארי: בסדר, מה שנקרא יש סניף של האוצר בוועדה.

<ניסים שלם: כן.

<ניסים שלם: השר אורבך זיכרונו לברכה ישב איתנו, ואז בזמנו הוא הריץ את העניין והוא גם לא הבין את התשובות ואני גם לא מבין.

<ניסים שלם: משהו מאד מוזר קורה במהלך הזה.

<ניסים שלם: אני רוצה להגיד לשר החינוך ולמנכ"לית ולכל האנשים שיושבים מסביבנו פה וגם לשותפים האחרים מהחברה להגנת הטבע, קק"ל, כל האנשים – אני חושב שיחד אנחנו כחברה אזרחית, אם אנחנו יחד עובדים, אנחנו נראה שינוי בתוך החברה ואת השינוי הזה צריך ואנחנו זקוקים לו, עם כל מה שקורה מסביבנו.

<ניסים שלם: אנחנו יחד נעשה את זה.

<ניסים שלם: תטילו עלינו פרויקטים.

<ניסים שלם: אנחנו יחד נעבוד ואנחנו נצליח.

<ניסים שלם: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה ניסים.

מירב בן ארי: רות שלוסברגר, מ"מ יו"ר האגודה - - -

<גיא אליהו: אני פה במקומה.

מירב בן ארי: מי אדוני?

<גיא אליהו: גיא אליהו.

מירב בן ארי: אה, גיא, אוקיי.

<גיא אליהו: גיא אליהו, אני מנהל אגף נוער וצעירים בעיריית פתח תקווה.

<גיא אליהו: אני מייצג גם את האגודה המקצועית למנהלי מחלקות נוער.

מירב בן ארי: כן, אני רוצה לשמוע קצת מהרשויות.

מירב בן ארי: גיא, חשוב שתתייחס באופן כללי למנהלי מחלקות.

<גיא אליהו: כללי, אבל אני אתן דוגמאות.

מירב בן ארי: כן, זה חשוב לנו.

מירב בן ארי: כיוון ששמענו את משה פדלון, נשמע גם אותך.

מירב בן ארי: אני יודעת גם שבפתח תקווה אתם מאד מאד חזקים בעניין.

<גיא אליהו: נכון, ללא ספק.

<גיא אליהו: קודם כל אני רוצה לברך אותך ואת היוזמה הזאת להקים את ועדת המשנה לחינוך בלתי פורמאלי.

<גיא אליהו: זה לא מובן מאליו.

<גיא אליהו: מובן מאליו שזו את עושה את זה, כי אנחנו מכירים כבר הרבה זמן ואנחנו יודעים כמה את תומכת בחינוך הבלתי פורמאלי.

<גיא אליהו: גם הגעת אלינו פעמיים בשנתיים האחרונות לוועידה של האגודה המקצועית למנהלי מחלקות נוער.

<גיא אליהו: אני רוצה לברך גם את המנכ"לית ואת ה - - -

מירב בן ארי: אגב, אני חייבת לספר איזה שהוא קוריוז.

מירב בן ארי: כשהייתי בפעם האחרונה שם באירוע הזה וכמעט איחרתי להצבעות במליאה בגלל שזה היה ביום רביעי בבוקר והייתי צריכה, לא משנה, הגעתי בדיוק על ההצבעה.

מירב בן ארי: כמעט נפלה הממשלה בגלל זה.

מירב בן ארי: מה שרציתי להגיד זה שבסוף הדיון אמרתי שם לכל מנהלי המחלקות – אנחנו נעשה שולחן עגול ונשב, זוכר?

מירב בן ארי: ואמרתי לגיא, תהיה איתי בקשר והוא לא התקשר אלי.

מירב בן ארי: אז אני עשיתי את השולחן העגול כי הבטחתי.

<קריאה: הוא לא עשה שיעורי בית.

מירב בן ארי: הוא לא עשה שיעורי בית.

מירב בן ארי: פה כולם יכינו שיעורי בית בוועדה הזאת, שיהיה ברור, מי שנשלח למשימות.

מירב בן ארי: אתה מכיר אותי.

מירב בן ארי: סליחה.

<גיא אליהו: בסדר, אז פה לא עשיתי את שיעורי הבית, אבל אני חושב שעשינו שיעורי בית כי האגודה במקום אחר וגם כתבנו מספר מכתבים גם לשר עצמו.

<גיא אליהו: אני בטוח שכל מי שיושב כאן רוצה ומבין את החשיבות של החינוך הבלתי פורמאלי, אבל אנחנו יכול להיות שמפספסים משהו, את המשמעות של יחידות הנוער והאגודה שמאגדת את מחלקות הנוער – כמה הם חשובים בתוך התהליך הזה.

<גיא אליהו: כי בסופו של דבר מי שנמצא בשטח ומי שמאגד בתוך הרשויות ובתוך הערים את הקשר עם בני הנוער, זה מחלקות הנוער.

<גיא אליהו: הם מאגדים את הכל.

<גיא אליהו: אם זה את תנועות הנוער, ניקח את פתח תקווה למשל.

<גיא אליהו: 10 תנועות נוער פועלות בפתח תקווה וכולם תחת אגף הנוער והצעירים.

<גיא אליהו: ארגוני הנוער – אנחנו מחלקים את כולם וכולם נמצאים כמעט אצלנו, אם זה נוער לתת ואיגי ותנועת תרבות וכנפיים של קרמבו ואחראי.

<גיא אליהו: כל ארגוני הנוער נמצאים תחתינו ואת כולם אנחנו עוטפים ונותנים להם גם תקציבים עירוניים.

מירב בן ארי: אבל מה שקיים אצלך לא קיים בכל רשות.

<גיא אליהו: כן, אבל גם ברשויות אחרות.

<גיא אליהו: אולי אין כמות כזו של תנועות נוער ואין כמות כזאת של ארגוני נוער, אבל גם כשארגון נוער או תנועת נוער נכנסים, הם בסופו של דבר עובדים תחת יחידת הנוער, ויחידת הנוער תומכת ומלווה גם ברמה התקציבית וגם בקשר שלה מול בני הנוער ביישוב.

<גיא אליהו: אז מחלקות הנוער אחראיות כמעט על כל החינוך הבלתי פורמאלי, לא רק עם נוער.

<גיא אליהו: גם אם זה מרכזי צעירים ששייכים אלינו, מרכז הכנה לצה"ל, כל התחום הזה – מנהיגות נוער, מועצות תלמידים, מרכזי נוער.

<גיא אליהו: ניקח את פתח תקווה למשל, יש לנו 12 מרכזי נוער, שהם בתי ספר לכל דבר.

<גיא אליהו: אחר הצהריים מגיעים לשם ובכל מרכז 200-250 בני נוער בערב נמצאים שם.

<גיא אליהו: ביולי אוגוסט אנחנו פותחים אותם עד שתים עשרה בלילה.

<גיא אליהו: לאן אני חותר ומה אני רוצה להגיד?

מירב בן ארי: כן, גיא, אתה צריך לסכם.

מירב בן ארי: אל תדאג, יהיה לך הרבה מקום פה בוועדה.

מירב בן ארי: אנחנו נדבר על הדברים האלה.

<גיא אליהו: כן, בסופו של דבר התקצוב לכל יחידת מרכזי הנוער, לרשויות המקומיות, לחינוך הבלתי פורמאלי, בממוצע הוא 8 שקלים לילד לשנה, שזה אבסורד.

<גיא אליהו: עם הדבר הזה אנחנו לא יכולים לעשות יותר מדי.

<גיא אליהו: אנחנו עושים יש מאין.

<גיא אליהו: זה פשוט יש מאין ליצור.

<גיא אליהו: אם ניקח את פתח תקווה, שוב פעם, בפתח תקווה 20,000 בני נוער, 46,000 ילדים ובני נוער.

<גיא אליהו: התקצוב של משרד החינוך לחינוך בלתי פורמאלי, כשזה מגיע אלינו, 70,000 שקלים בשנה, כשהכסף הזה הולך רק לארגון אחד מבחינתנו.

<גיא אליהו: יש פה קושי גדול מאד לייצר ולעבוד מול בני הנוער ולתת חיבוק ולעטוף ארגונים ולעטוף תנועות, כי זה מה שאנחנו עושים.

<גיא אליהו: יש לנו פה בעיה נוספת, בעיית כוח האדם, מבחינת תקציב של כוח האדם, מבחינת ההסכמים, הסכמי שכר של מדריכים.

<גיא אליהו: דיברו פה על עבודה מועדפת.

<גיא אליהו: אני חושב שזה פתרון מדהים וטוב – עבודה מועדפת.

<גיא אליהו: מבחינת השכר שמדריך נוער מקבל, הוא 25 שקלים אחרי שעשו לו השלמה לשכר מינימום.

<גיא אליהו: בהסכמים הקיבוציים זה 21-22 שקלים.

<גיא אליהו: אנחנו לא יכולים לבנות כוח אדם חדש, צעיר וטוב שייכנס לתחום החינוך הבלתי פורמאלי.

<גיא אליהו: אז איזה עתיד יהיה לחינוך הבלתי פורמאלי, אם אנחנו לא יכולים להביא אנשים טובים ואיכותיים, סטודנטים טובים ומצוינים כדי להיכנס לתחום הזה.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: אני מכירה את הנושא התקציבי ואנחנו נדבר עליו כמו שצריך.

מירב בן ארי: אני יודעת, אני מודעת לנושא.

מירב בן ארי: אנחנו נגיע גם לשם.

מירב בן ארי: שלומי קסטרו, מנכ"ל מועצת ארגוני הנוער.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.

<שלומי קסטרו: בשם 18 ארגוני הנוער, 150,000 חניכים וחניכות ממגוון אוכלוסיות, אנחנו קודם כל מבקשים להודות גם לשר החינוך נפתלי בנט, לחברת הכנסת מירב בן ארי, למיכל, לחברי הכנסת שמלווים אותנו, כמובן למינהל חברה ונוער שנמצא לאורך כל הדרך, ועוד לאחרים שהבינו שהמציאות משתנה לנו לנגד העיניים ואנחנו צריכים לתת מענים ומגוון מענים, כי נתון שאולי כולם מכירים אותו בחדר, הוא שיש 70% מהילדים ובני הנוער שאנחנו לא מגיעים אליהם עדיין, עם כל העוצמה שלנו וכל המוטיבציה שלנו.

<שלומי קסטרו: 100% נמצאים בחינוך הפורמאלי, בוא נגיד 100%.

<שלומי קסטרו: ל-70% אנחנו לא מגיעים.

<שלומי קסטרו: ואני חושב שכשאנחנו מדברים על פריפריות או אוכלוסיות מוחלשות, הנתונים חמורים עוד יותר ואני חושב שזו משימה לאומית של השולחן הזה, להגיע לכל ילד, נער ונערה.

<שלומי קסטרו: צריכה להיות פה איזו תפיסת 100%.

<שלומי קסטרו: אנחנו צריכים להגיע לכל אחד מהם ביחד.

<שלומי קסטרו: מה שאני רוצה לספר עליו הוא דווקא על השותפויות.

מירב בן ארי: אתה יודע, עשיתי את החישוב תוך כדי שדיברת, שאם יש 150,000 אצלך ו-280,000 בתנועות, זה אומר שיש 430,000 מתוך 2 מיליון תלמידים, נגיד.

חמד עמאר: מה עם המתנ"סים?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: תיכף אנחנו נדבר גם עם החברה למתנ"סים.

מירב בן ארי: וגם יש ילדים קטנים ממש בתוך מערכת החינוך, מעל גיל 3, שהם לא נמצאים, אבל זה עדיין נמוך.

<שלומי קסטרו: זה עדיין נמוך.

<שלומי קסטרו: אני מזמין גם את הוועדה, אולי זו תהיה הזדמנות שנוציא מכאן איזה מחקר שנחליט עליו.

מירב בן ארי: כן, כן, אני חושבת שאנחנו צריכים לעסוק בו.

<שלומי קסטרו: אבל מה שבטוח הוא, שגם באוכלוסיות מסוימות האחוזים נמוכים עוד יותר וגם שם יש לנו עבודה.

<שלומי קסטרו: השותפויות שאני רוצה לספר עליהם דווקא באווירה החגיגית הזאת, היא באמת עם שותפים שנמצאים כאן, כמו הקרן הקיימת לישראל, מרכז השלטון המקומי, החברה למתנ"סים, מנהלי יחידות הנוער, התאחדות הסטודנטים ועוד אחרים, מועצת התלמידים שנמצאים כאן.

<שלומי קסטרו: אני חושב שרק ככה השותפויות האלה וגם הכיוון שאת והשר והמשרד מוביל, מביא לפה את השותפים לחינוך הערכי, הבלתי פורמאלי - רוזנר יסלח לי בינתיים.

<שלומי קסטרו: הוא מביא, כי הם מבינים שמשהו קורה כאן וזה הסיכוי היחיד והמשמעותי שלנו להגיע לכל ילד, נער ונערה.

<שלומי קסטרו: אנחנו מרגישים שגם בהיבט התשומות וגם בהיבט התפוקות, זה מתחיל להניב פירות.

<שלומי קסטרו: מתחיל להניב פירות זה אומר שאנחנו מגיעים ליותר ילדים, ליותר נוער וליותר אוכלוסיות, שעד היום לא הגענו אליהם ונצטרך להמשיך במהלך הזה, גם בהיבטי התשתיות, והרשויות יודעות.

<שלומי קסטרו: אנחנו נמצאים שם וגם בהיבט התמיכות התקציביות, ביחד עם עוד גופים שאולי לא נמצאים כאן, זה הפילנתרופיה.

<שלומי קסטרו: הם הארגונים והרבה מהאנשים שנמצאים כאן ביום יום, יש כאן גופים ענקיים של פילנתרופיה שתומכים בנו ומביאים לנו על כל שקל עוד שקל לכל הפחות ואני חושב שזה משהו שגם חשוב לציין ולהביא אותו לשולחן.

<ערן וינטרוב: מירב, ברשותך, אני רק רוצה לחזק את הדברים.

מירב בן ארי: כן, כן, ערן וינטרוב, עמותת לתת.

<ערן וינטרוב: תודה.

<ערן וינטרוב: באמת, המהלך הזה של ארגוני הילדים והנוער, אני חושב מעבר לתודות שכולם אמרו פה - - -

מירב בן ארי: כן, זה בסדר, אפשר להתקדם.

<ערן וינטרוב: לא.

<ערן וינטרוב: חשוב להגיד את זה, בגלל שזה באמת מהלך פורץ דרך וקשה בדרך כלל למערכות גדולות להכניס דברים חדשים.

<ערן וינטרוב: ופה אנחנו רואים באמת מבחינת הפוטנציאל, העובדה של היישום בילדים ונוער בסיכון, בילדים שנמצאים בפריפריה, הפוטנציאל העצום של בני נוער שלא מצאו את עצמם במסגרות אחר הצהריים והעובדה שהמערכת, את, משרד החינוך, המנכ"לית והשר דוחפים את הנושא הזה, מבחינתנו זה יריעה מאד אופטימית לעתיד ואני חושב שזה מתחבר באופן ישיר לפחות לשניים מהיעדים שהמשרד הציב, שזה חינוך ערכי וצמצום פערים, מכיוון שזה מה שאנחנו עוסקים בו ביום יום.

<ערן וינטרוב: זה בסופו של דבר התפוקות של העשייה הזאת, ובאמת בגלל שכל הגישה של המייסדים של מועצת הילדים והנוער היא להכניס כמה שיותר ילדים, והיום, כפי שגם שלומי ציין בסוף הדברים שלו, העשייה הזאת משתנה במשך כל השנים, והפילנתרופיה, התרומה של האזרחים, של חברות ושל קרנות.

<ערן וינטרוב: ולכן הכניסה של המדינה לנושא הזה היא משמעותית בצורה בלתי רגילה.

<ערן וינטרוב: דני, כולם מתייחסים לנושא הזה, גם לי זה מאד מאד הפריע.

<ערן וינטרוב: כולם דיברו פה על חינוך ערכי וזאת ההצעה שלי לעניין החינוך הערכי.

מירב בן ארי: תודה רבה, ערן.

מירב בן ארי: זו באמת נקודה ששלומי העלה כאן והיא חשובה.

מירב בן ארי: אנחנו גם נתייחס אליה, על אותם ארגונים פילנתרופיים שמעורבים בכל מה שקשור לנוער בסיכון כמובן, שד"ר סער הראל דיבר על זה וכמובן הארגונים.

מירב בן ארי: אני גם מודה שהדרך שנכנסתי אל העיר, גם - - - עם קרן רש"י, זאת אומרת ללא הגב המקצועי של קרן רש"י, לא יכולתי להקים את המרכז ואז בעצם המטרה היא, כמו שאנחנו יודעים, שהפילנתרופ ייצא והרשות תיקח.

מירב בן ארי: אז זה גם נושא חשוב שאנחנו נדבר עליו כאן.

מירב בן ארי: איתן טימן, מנהל אגף חברתי, קהילתי, ילדים ונוער.

מירב בן ארי: איתן פה?

מירב בן ארי: ערן מנהל מסע ישראלי פה?

<ערן ולק: כן.

מירב בן ארי: ערן, בבקשה.

<ערן ולק: שלום לכולם.

<ערן ולק: אני אולי קצת פחות מוכר כי הייתי 26 שנה במסע ישראלי בשירות צבאי והיה לי גם - - -

מירב בן ארי: מה זה מסע ישראלי בשירות צבאי?

<ערן ולק: לא, עשיתי 26 שנה בשירות הצבאי.

מירב בן ארי: אה.

מירב בן ארי: חשבתי שגם הצבא לקח על עצמו את המסע הישראלי.

<ערן ולק: לא.

<ערן ולק: חוויתי שם מסע ישראלי גם פיזית מבחינת פיקוד טקטי, אבל גם בחוויה והיה לי טבעי להצטרף בחודשים האחרונים לניהול מסע ישראלי.

<ערן ולק: רציתי לתת נקודת מבט פה, שאני חושב מתחברת בעשייה של מסע ישראלי עם של"ח, עם דני רוזנר, בעצם לקחת את החינוך הבלתי פורמאלי ולהכניס אותו בשילוב זרועות לתוך החינוך הפורמאלי.

<ערן ולק: באמת מה שמסע ישראלי, מראשית הדרך, בזמנו עוד עם טימי בן יוסף זיכרונו לברכה ועם אנשים שעיצבו את המסע.

<ערן ולק: בעצם לקחת כלים בלתי פורמאליים ולראות איך משלבים אותם בחינוך הבלתי פורמאלי, איך מכניסים את השפה הזאת למורים וזה מה שהמסע מנסה לעשות גם היום.

<ערן ולק: דרך אגב גם בצבא, השבוע קורס טיס עושה איתנו מסע ישראלי.

<ערן ולק: לוקחים מפקדים ומשלבים אותם בשפה הייחודית של הבלתי פורמאלי וגם חדרי המורים והמורים שהם חלק משולב יחד עם המדריכים שמביאים את הפדגוגיה ואת כל הרעיונות הבלתי פורמאליים.

<ערן ולק: אני חושב שיש פה באמת איזה שהוא חידוש, שזה לא איזה שהם ערוצים שהם אחד אחרי הצהריים, אחד בבוקר, אלא להכניס פה כלים שנותנים הקשרים חינוכיים אחרים, יכולות חשיפה, עוצמות אחרות לילד, ועל זה אני מברך ומבחינתנו זו העוצמה של מסע ישראלי – השילוב בתוך הפורמאלי, רתימת המערכת והחיבור הזה, שהוא יום יומי, גם עם של"ח וגם עם המורים.

<ערן ולק: כל מעגל של מסע, ומי שמכיר את השפה, יש בו מורה כתפיסה ויש יום הכנה למורים.

<ערן ולק: אנחנו עושים עכשיו תכניות המשך, כי המטרה לקחת שפה ולתת כלים נוספים בתוך המערכת עצמה, עם הרעיון הייחודי הזה של הבלתי פורמאלי.

<ערן ולק: תודה.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר, לא יכולתי לעצור את עצמי, כי נראה לי שהראשון שצריך להתחיל איתו זה עם רן ארז, שטען וידעתי שזה עומד כאן.

מירב בן ארי: כשדיברנו על טיולים אז הוא אמר לנו שזה לפזז בג'בלאות.

מירב בן ארי: אז פה, בכלל רוב השולחן כאן יודע מה הערך של טיולים, בטח מה הערך של מסעות.

מירב בן ארי: אני 10 שנים הובלתי מסעות במדבר עם נערים, עם תיק על הגב.

מירב בן ארי: אפילו השנה הלכתי ב-40 מעלות חום על הג'בלאות.

מירב בן ארי: היא ביקשה שאני אשלח לה תמונות.

מירב בן ארי: נגמרה לי הסוללה של הטלפון ב-11 בבוקר, ואתם יודעים שאין מטען במדבר, אז לא יכולתי, אבל יש כאן תמיכה גורפת בנושאים של טיולים, של מסעות, וכמו שאמרתי נקיים על זה דיון מיוחד של הוועדה עם המלצות שלנו כאן.

מירב בן ארי: כבר התחלנו את זה, דרך אגב.

מירב בן ארי: גם להביא מחוגי סיור, מהארגונים.

מירב בן ארי: זה גם מלווה אותנו ויגיע לכאן גם.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את קרן קיימת לישראל.

מירב בן ארי: זהר ולוסקי.

<זהר ולוסקי: קודם דליה, יושבת ראש ועדת החינוך ויו"ר עמית בוועדת החינוך.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: מה השם?

<דליה לגזיאל-תיבון: דליה תיבון לגזיאל.

<דליה לגזיאל-תיבון: אני גם מגיעה אחרי - - -

מירב בן ארי: אתם גם תהיו חברים קבועים בוועדה הזאת.

<דליה לגזיאל-תיבון: כן, בכבוד.

<דליה לגזיאל-תיבון: אני מגיעה מהשדה של עשייה בחינוך הבלתי פורמאלי, שעדיין בתחום האקדמיה הוא מוגדר כך קרוב לשני עשורים.

<דליה לגזיאל-תיבון: כרגע אני בדירקטוריון החדש יחסית, הטרי, של הקרן הקיימת בהובלתו של דני עטר, אבל חשוב לי להגיד שאני באה עם שני מטענים גדולים למקום הזה.

<דליה לגזיאל-תיבון: אני רבה רפורמית בהסמכתי, משרתת בקודש בקהילה הרפורמית בזיכרון; ומצד שני מנהלת את תחום פיתוח התוכן לאנשי חינוך בבית התפוצות, מוזיאון העם היהודי, שפתח השבוע את האגף החדש.

<דליה לגזיאל-תיבון: ביחד אני חושבת שזה נותן איזה שהוא קילומטרז' שאני יכולה להגיד שגם בחלומותיי הטובים ביותר לא חשבתי באמת שמשהו כזה, בגראס וודס, שצומח מלמטה, יקבל שיח כל כך משמעותי במסגרות הממשלתיות, ואני כמו כולם מצטרפת לברכות.

<דליה לגזיאל-תיבון: אני חושבת שהרגע שבו אני הצטרפתי לדירקטוריון קק"ל לפני כחצי שנה, הוא רגע מכונן, כי הדירקטוריון הנוכחי של קק"ל שם בראש סדר העדיפויות קודם כל את החינוך, מלבד כל העשייה הירוקה והמוכרת, הדגל המרכזי יהיה חינוך ויתרה מכך, ברוח הדוברים פה, החינוך הבלתי פורמאלי, כדרך המשמעותית ביותר ליצור חוויה הוליסטית, מכוננת, מעצבת זהות, מעצבת שייכות לעם היהודי, שבזה עיקר ענייננו.

<דליה לגזיאל-תיבון: למעשה, מתחילת הכהונה של הדירקטוריון הזה, אנחנו מכוונים את הסגל המקצועי.

<דליה לגזיאל-תיבון: אני מיד מעבירה את השרביט לזהר, לתת מספר - - -

מירב בן ארי: כן, אז אם אתם ביחד אז זה יהיה לך קצר יותר.

<דליה לגזיאל-תיבון: 20 שניות.

<דליה לגזיאל-תיבון: באמת להרחיב מאד את התעשייה החינוכית הקק"לית, שהיא באופן טבעי צבועה בירוק בשיח בלתי פורמאלי, אבל באמת לשים את זה כדגש מרכזי, בנוסף על עשייה בפריפריה – חברתית וגיאוגרפית כדי לחזק מנהיגות מגשימה, שוב, ברוח של קק"ל.

<דליה לגזיאל-תיבון: ואני חושבת שאחד הדברים החשובים, ותיכף זהר ולוסקי יציג דוגמאות, כמנהל חטיבת החינוך, אני חושבת שהכוח העיקרי של קק"ל הוא גורם מאד משמעותי כמרשת בין הרבה הרבה גורמים פה, מבחינה זו של שיתופי פעולה אסטרטגיים וכדומה, ובאמת להעביר אלי את השרביט.

<זהר ולוסקי: תודה.

<זהר ולוסקי: אני שמח להיות בוועדה ואני שמח להדגיש שהקרן הקיימת לישראל, כארגון ציוני של העם היהודי, שמוביל חינוך ציוני כבר 115 שנים וכנראה לעוד 115 שנים לפי ההערכה האחרונה, מסייע למדינת ישראל ואנחנו שמחים להיות שותפים של משרד החינוך, מינהל חברה ונוער, לשים את החינוך הלא פורמאלי ולהפוך אותו הלכה למעשה באמצעות שותפויות אסטרטגיות.

<זהר ולוסקי: כשאני מדבר על שותפות אסטרטגית, זה לדבר על איך עושים הגשמה ציונית, איך עושים מנהיגות או גרעיני מנהיגות להגשמה בפריפריה, שזה אתגר.

<זהר ולוסקי: זה מקומות שפחות היינו שם, זה מקומות שאנחנו רוצים עכשיו להיות באמצעות המכינות הקדם צבאיות, להיכנס כשותפים אסטרטגיים בימים אלה, יחד עם תנועות הנוער, יחד עם תנועות הנוער העולמיות, שאגב לא נוכחים פה בחדר.

<זהר ולוסקי: שאלה לדיון – כמה הם צריכים להיות או לא, אני חושב שכן – תנועות הנוער העולמיות.

<זהר ולוסקי: למרות שזה חוצה תפוצות, אבל יש פה איזו שהיא אמירה.

<זהר ולוסקי: ארגוני הילדים והנוער, חוגי הסיירות שלנו, של הקק"ל, שהוא חלק מארגוני הנוער והילדים, אבל בעצם לראות איך פותחים מועדוני סיירות ומגדילים את הנוכחות בפריפריה.

<זהר ולוסקי: אבל שוב, לא רק במטרה להעצים פעילות ולעזור לפעילות, אלא בעיקר במטרה ליצור איזו שהיא הגשמה ציונית, איזה שהוא מסלול התפתחות בערוץ הלא פורמאלי, ושם אנחנו מצויים חזק.

<זהר ולוסקי: אחד המקומות שקק"ל חזקה, זה בסיוע בפריפריה ובנוכחות בפריפריה, גם באמצעות תכנית מעוף ואצ"יל לתכניות המוחלשות, לאוכלוסיות העולים החדשים וכך הלאה, כמובן יחד עם בני המיעוטים.

<זהר ולוסקי: אנחנו גם רוצים ואנחנו נפנה בעניין הזה בצורה רשמית גם למשרד, בנושא של פעילויות דו קיום.

<זהר ולוסקי: יחד עם שותפויות, עם החברה למתנ"סים, נבחן איך לעשות את הדברים.

<זהר ולוסקי: כבר בשנת 2016 לפתוח מספר קבוצות ולראות איך להעצים פעילות דו קיום.

<זהר ולוסקי: אם פה הוצגה דוגמא מצוינת של השר, דוגמא לחינוך הפורמאלי, אז אנחנו שוב ממוקדים בחינוך הלא פורמאלי ונרצה להדגים.

<זהר ולוסקי: לסיום אני רק מבקש לתרום משהו אחד לעניין של הוועדה.

<זהר ולוסקי: בנושא של חינוך לא פורמאלי, אני חושב שזו תהיה הזדמנות לדון בוועדה מה גבולות הגזרה שלו.

<זהר ולוסקי: האם טיול זה חינוך לא פורמאלי, אבל הוא יוצא מחצר בית הספר, הוא יוצא כטיול פורמאלי.

<זהר ולוסקי: אז אני חושב שיש בלבול מושגים.

<זהר ולוסקי: אני חושב שבמשרד זה אולי ברור יותר, אבל בציבוריות הישראלית יש בלבול לחלוטין מה הוא חינוך פורמאלי, מה הוא לא פורמאלי.

<זהר ולוסקי: אני גם בעד הקריאה להפוך אותו למשהו חיובי ולא למשהו שלילי.

מירב בן ארי: אולי עוד מטרה של הוועדה.

מירב בן ארי: לפני שאני מעבירה את רשות הדיבור לחברה למתנ"סים, אני רוצה לברך את ארבעת הנציגים של מועצת הנוער של הרצלייה, שהיום יש חילופי שלטון, נכון?

מירב בן ארי: איפה אתם?

מירב בן ארי: חילופי שלטון – תראה כמה זה רציני.

מירב בן ארי: כותב לי כאן ראש העיר, זה לא חילופי מועצה, זה חילופי שלטון.

מירב בן ארי: אז כל הכבוד לכם ושיהיה בהצלחה.

מירב בן ארי: יש לכם עיר מצוינת לעבוד בה ומה שנקרא מנהלים אחראים, אז באמת תצליחו.

מירב בן ארי: יפה.

<משה פדלון: נמצא פה יושב הראש.

מירב בן ארי: יושב הראש אביב, בהצלחה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: רז, מנכ"ל החברה למתנ"סים.

מירב בן ארי: לא כאן.

מירב בן ארי: אוקיי, מי הנציג של החברה למתנ"סים כאן?

מירב בן ארי: אוקיי, הוא יצא.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את המועצה הציונית, שגיא וסרמן פה?

מירב בן ארי: בבקשה.

<שגיא וסרמן: אני רק אגיד שהעשייה באופן כללי והפורום הזה הוא מאד מאד מבורך.

<שגיא וסרמן: אני מברך אותך באמת על היוזמה ועל העשייה.

<שגיא וסרמן: משהו שהוא מאד מאד חשוב והוא מאד מאד נצרך.

<שגיא וסרמן: דיבר פה השר ודיברנו פה הרבה מאד על המפגש, על החיבור בין אנשים שהם ממגזרים שונים.

<שגיא וסרמן: דיברנו על דו-קיום.

<שגיא וסרמן: הרצון לחיות פה ביחד הוא משהו שהולך ומתחזק בחברה וזה משהו שאני חושב - ואני אגיד ממש בקצרה - שהוא באמת הזדמנות שלנו פה גם בכינוס הזה וגם בוועדה הזאת, לנסות ליצור את ההזדמנות הזאת לקדם את המפגש הזה של כלל החברה הישראלית ביחד.

מירב בן ארי: אתה יודע שאני הייתי במועצה הציונית והם קיבלו אותי לתנועה הזאת.

מירב בן ארי: לא הצלחתי להתקבל לשם.

מירב בן ארי: זה ממקום טוב, הייתי בשתי משלחות גם ביוון וגם בלונדון, כפי שדובר פה על תנועות נוער עולמיות.

מירב בן ארי: זו הייתה חוויה.

מירב בן ארי: אמנם לא היו לנו מדים, אבל זו הייתה חוויה.

מירב בן ארי: בגלל זה גם נתתי לך את זכות הדיבור לראשונה.

מירב בן ארי: ענת, כפרי הנוער, החינוך ההתיישבותי.

מירב בן ארי: גם שם הייתי.

מירב בן ארי: בבקשה, ענת.

<ענת נחמיה-לביא: אוקיי, אני ארשה לעצמי - הזכירו כאן פילנתרופיה – אז לייצג את הפן הפילנתרופי.

מירב בן ארי: כן, נכון.

מירב בן ארי: בדיוק הסתכלתי עליך כשדיברנו על פילנתרופיה.

<ענת נחמיה-לביא: אז אני מייצגת שותפות פילנתרופית גדולה, שמקדמת את כפרי הנוער והפנימיות בישראל.

<ענת נחמיה-לביא: אז כמה נקודות קטנות.

<ענת נחמיה-לביא: קודם כל יש את כפרי הנוער והפנימיות, שהם מודל נפלא לרצף הזה.

<ענת נחמיה-לביא: ילד שנצא בכפר הנוער, בעצם בית הספר רואה אותו ומדבר עם המדריך החינוכי שרואה אותו אחר הצהריים, ואני מציעה לכל גופי החינוך הבלתי פורמאלי, ללמוד קצת מהמודל הזה של איך מייצרים רצף, אם יש איזו שהיא כוונה לאומית לבנות ולעשות את זה.

<ענת נחמיה-לביא: זה דבר אחד קטן.

<ענת נחמיה-לביא: נושא שני זה הנושא – ודווקא אני כארגון פילנתרופי רואה שחלק גדול מהפעילות הבלתי פורמאלית האיכותית שילדים במסגרות פנימיתיות מקבלים, בא מהעולמות הפילנתרופיים.

<ענת נחמיה-לביא: כשמדברים על תקצוב, אז הוא צריך להיות נוכח בעיקר באוכלוסיות שהן קצה הרצף.

<ענת נחמיה-לביא: צריך לזכור שלילד במצב סיכון, חוג אחר צהריים זה לא – בוא נהיה באיזו שהיא מסגרת כדי שיהיה מה לעשות.

<ענת נחמיה-לביא: זה בונה את הדימוי העצמי שלו, זה בונה חווית הצלחה ובטח באוכלוסיות שאנחנו מגיעים אליהן, זה חלק בלתי נפרד, אם לא יותר חשוב מהמערכת בבית הספר.

<ענת נחמיה-לביא: ולכן, אני שומעת את השר מדבר בהרבה הזדמנויות על תקצוב דיפרנציאלי בהתאם לצרכים, אז גם כאן, אוכלוסיות שהן במצבי סיכון צריכות לקבל תקצוב גבוה יותר, ובטח שלא הפילנתרופיה צריכה להוביל את זה.

מירב בן ארי: כן, אנחנו גם נעשה כאן דיון על הפנימיות וכפרי הנוער בנפרד, עם ההתמקדות בנושא של סל האור, שניסינו לפתוח אותו.

<ענת נחמיה-לביא: נכון, שזה נושא בפני עצמו.

מירב בן ארי: נפתח אותו עוד פעם.

מירב בן ארי: הוא תקוע שם משנות ה-70 וננסה לשחרר כמה שסתומים.

<ענת נחמיה-לביא: בסדר גמור.

<ענת נחמיה-לביא: זה עוד שתי נקודות שהן שיח שאני מעריכה שיבוא לידי ביטוי בהמשך, אבל אני רוצה גם לסיים בתודה שהיא גם משמעותית כאן.

<ענת נחמיה-לביא: לא סתם סביב השולחן הזה, גם בהנהלת המשרד – דני וסער וגם את – אנשים שמכירים טוב טוב את העולם החברתי ואת העולם של החברה האזרחית.

<ענת נחמיה-לביא: אני חושבת שהחינוך הבלתי פורמאלי יכול להיות חוד החנית למודל לאומי בכלל לשותפות בין מגזרית.

<ענת נחמיה-לביא: איך המדינה ומערכות של עמותות פילנתרופיה וקרנות, מובילות תהליכים ביחד לשינוי בחברה הישראלית ועל זה תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה ענת.

מירב בן ארי: אורה חכם, יושבת ראש ועדת החינוך.

<אורה חכם: שמי אורה חכם.

<אורה חכם: אני יושבת ראש ועדת החינוך של מפלגת העבודה, אבל בפורום הזה אני מופיעה, מדברת כיושבת ראש הפורום הציבורי.

<אורה חכם: אני רוצה לברך את המושב הזה שקם ונוצר, כאחד מהמרכיבים החשובים ביותר שדנו בהם, שהוא יכול להשפיע באמת על הישגים ועל שוויון הזדמנויות בחינוך, שעד כה לא קיים לצערנו – זה החינוך הבלתי פורמאלי.

<אורה חכם: אז אני מאחלת לכולם הצלחה מרובה ובאמת להתייחס.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<אורה חכם: עכשיו, מה שאני רוצה - - -

מירב בן ארי: זו ממש דקה אחרונה.

<אורה חכם: אולי להוסיף איזה שהוא דבר.

<אורה חכם: נאמר על ידי שני חברים כאן, קודם כל שכמעט 70% מהנוער שלנו לא מטופל כהלכה ומכאן החשיבות של המעורבות של חינוך בלתי פורמאלי.

<אורה חכם: וגם יש התחלות ואני נהנית לשמוע על ההתחלות הגדולות, אבל צריך לבדוק ברשותך, בוועדה הזאת, צריך להגיע למה שנקרא פתרון כולל.

<אורה חכם: זה שיש התחלות – זה נהדר.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים.

<אורה חכם: זהו.

<אורה חכם: אז זה מה שאני הייתי רוצה ואשמח להשתתף באופן קבוע.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: זו המטרה.

מירב בן ארי: אני מודה לך.

מירב בן ארי: טליה נאמן, מנהלת אגף תכנים ותוכניות במינהל חברה ונוער, בבקשה.

<טליה נאמן: תודה.

<טליה נאמן: כפי שנאמר כאן, צריך כפר שלם לחנך ילד וזה כל השותפים האלה.

<טליה נאמן: אני מוסיפה באמת, בלי שותפויות אי אפשר יהיה לחנך ולכן אני מודה לך מאד על היוזמה הזאת והיא מבורכת.

<טליה נאמן: אנחנו כבר שנים מנסים לעשות את זה.

<טליה נאמן: אני לא אדבר הרבה, אני רק אגיד שיש לנו שני נושאים גדולים שהם ממש על הפרק, ששווה ש - - -

מירב בן ארי: כן, ראיתי שיש לך איזה שהוא מחקר.

<טליה נאמן: זהו.

מירב בן ארי: אז אנחנו נעשה את זה בנפרד, בסדר?

מירב בן ארי: זה מעניין.

מירב בן ארי: רק תגידי על מה זה.

<טליה נאמן: בדיוק.

<טליה נאמן: אני רק אגיד שלאחרונה אנחנו ביקשנו מהמדען הראשי של המשרד לחקור את החינוך הבלתי פורמאלי ואכן חקרו.

<טליה נאמן: המחקרים חשובים מאד כדי שנבין מה הקשר בין החינוך הבלתי פורמאלי לתוך בית הספר, מה שזה עושה לנער, מה שזה עושה לקשר שלו עם בית הספר, וזה הדברים שנאמרו כאן, אבל פה זה משהו שבאמת שווה להזמין את פרופסור שלומה רומי.

מירב בן ארי: יש כבר את הממצאים.

<טליה נאמן: יש, יש.

מירב בן ארי: זה מעניין אותי.

<טליה נאמן: יש לנו ועדה אקדמית שאנחנו יושבים איתה, אז זה שווה.

<טליה נאמן: הדבר השני זה אקדמיזציה.

<טליה נאמן: לאורך השנים אנחנו פיתחנו מסלולים במכללות בנושא החינוך הבלתי פורמאלי, והיום יש כבר גם תואר ראשון וגם תואר שני, וגם פיתחנו – וזה בעידוד של המנכ"לית – תעודת עובד חינוך, שזה אקוויוולנט לתעודת עובד הוראה, וזה הגמולים שבעצם עובדי החינוך הבלתי פורמאלי יכולים בהחלט לקבל אותם.

<טליה נאמן: יש דברים חדשים שהם ממש, שאם משרד החינוך היום רואה את החינוך הבלתי פורמאלי, רואה את בעלי התפקידים כאנשי חינוך, אני חושבת שזה הישג גדול.

<טליה נאמן: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, זה שלאורך כל התהליך ניסינו לשנות את השם וכל הזמן אמרו לנו שבאקדמיה זה עדיין נקרא Unformal education או Social education גם בעולם.

<טליה נאמן: כך מכירים את המושג הזה.

<טליה נאמן: ניסינו חינוך חברתי ערכי, כי ערכים זה בכולם, זה גם במקצועות הלימוד ולכן זו בעיה.

<טליה נאמן: לכן זו סוגיה מאד מאד קשה.

<טליה נאמן: שווה לפרק אותה ולפצח אותה ולחשוב, כי השם הוא באמת קשה, אבל הוא שם בינלאומי.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: בעיה.

<טליה נאמן: אז צריך לחשוב.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אנחנו לא נעשה דיון מיוחד על השם, אבל אתם תהיו מוזמנים להציע הצעות.

מירב בן ארי: אין בעיה.

<דני רוזנר: אם נמשיך לעשות עבודה ולא נחליף את השם - - -

מירב בן ארי: כן, זו בעצם המטרה.

מירב בן ארי: הדר אליהו, מנהלת מחלקת נוער וצעירים, מרכז השלטון המקומי.

מירב בן ארי: מאד חשוב לנו שהשלטון המקומי יהיה כאן כחלק מהדיונים של הוועדה.

<הדר אליהו: כמובן.

<הדר אליהו: אנחנו גם שמחים לקחת חלק.

<הדר אליהו: קודם כל אני מצטרפת לברכות.

<הדר אליהו: אני לא אחזור על הדברים.

<הדר אליהו: מבחינתנו, אחד הערוצים שהוועדה הזו יכולה לקדם, זה המשך מאד טבעי לשלטון המקומי, לאותו חוק שמחייב את הרשויות המקומיות למנות מנהל יחידת נוער.

<הדר אליהו: במקום הזה אני אבקש להתחבר למה שאמר גיא ואחר כך שלומי.

<הדר אליהו: מהמקום שהשלטון המקומי מחויב, והוא מחויב, הוא מקצה תקציבים ככל שהוא יכול.

<הדר אליהו: יחד עם זאת, נדרשת פה עזרה מאד ברורה ככל שניתן מהמדינה, וזה נושא שאני מבקשת שנדון בו בהמשך.

מירב בן ארי: יש לך תקציב לחינוך בלתי פורמאלי בשלטון המקומי, שהוא ייעודי, או תקציב חינוך?

<הדר אליהו: לא.

<הדר אליהו: בהגדרה לא.

<הדר אליהו: כל רשות מקומית באופן-.

<הדר אליהו: נגדיר את זה כך: כל רשות מקומית מקצה - לדעתי 95% מהרשויות, אם לא יותר, ככל יכולה – תקציב ליחידות הנוער.

<הדר אליהו: יחידות הנוער מתוקצבות מהמדינה בשני היבטים מרכזיים.

<הדר אליהו: אחד, לממן את אותה משרה של מנהל יחידת נוער.

<הדר אליהו: זה מימון דיפרנציאלי.

<הדר אליהו: וההיבט השני זה אותו קול קורא של הנוער בוחר ערך כדרך, כשגיא דיבר על אותם 8 שקלים לתלמיד, שזה עלויות שהן ממש בגדר כלום.

<הדר אליהו: לא נזלזל במה שיש, אבל יחד עם זאת, אם רוצים לעשות מהלך משמעותי ומחולל שינוי בחברה הישראלית, זה לא מספיק.

<הדר אליהו: מה שבעצם מגלגל את הסיפור לפתחן של הרשויות, וכולנו יודעים שיש רשויות עם יכולת כלכלית טובה יותר, יש רשויות עם יכולת כלכלית נמוכה יותר, והאחריות – יש פה בעיה ואנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו יחד פותרים את הסיפור הזה ונעזרים יותר בתקציבים של המדינה, ואני בטוחה שזה מה ש - - -

מירב בן ארי: אוקיי, אנחנו פשוט חייבים לסיים.

מירב בן ארי: אז בעניין הזה של התקציבים אנחנו נעשה דיון, הבטחתי את זה גם לגיא לגבי נוער בוחר ערך כדרך.

<הדר אליהו: אם אפשר ברשותך עוד משפט.

מירב בן ארי: אבל ממש תצמצמי, כי אני חייבת לשמוע כאן עוד.

<הדר אליהו: משפט.

<הדר אליהו: אחד מהתפקידים של מנהל יחידת הנוער כעובד ברשות המקומית, זה ליצור, לבנות יוזמות לאותם 70% או 50%, זה לא חשוב, של בני נוער שלא נמצאים תחת המטריות המופלאות שהחברים מייצגים פה, אם זה תנועות הנוער, ארגונים וכו'.

<הדר אליהו: ובהעדר תקציב, או תקציב שמותנה רק ביכולת של הרשות המקומית, בעצם לא ניתן לבנות ולקיים מענים נוספים ומגוונים לבני נוער שרוצים משהו אחר, צריכים משהו אחר.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<הדר אליהו: בבקשה.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה לשמוע קצת הורים.

מירב בן ארי: עורכת דין רויטל שמר, ארגון ההורים הירושלמי, הצטרפי לשולחן וממש בשתי דקות.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע קצת הורים.

<רויטל שמר: אני לא אלאה שוב בברכות.

מירב בן ארי: את מארגון ההורים הירושלמי?

<רויטל שמר: נכוון, וגם נציגה של פורום וועדי ההורים הישובים לצורך הדיון הזה.

<רויטל שמר: אני מברכת ומצטרפת לברכות על ייסוד הוועדה, על השותפים שפעם לקחתי חלק גם בזה.

<רויטל שמר: אני בוגרת גרעין, בוגרת תנועה.

<רויטל שמר: אנחנו השותפים הטבעיים, עדיין, גם לפעילות וגם לשיתוף הפעולה.

<רויטל שמר: מאד נרצה לקדם שיתופי פעולה רב מגזרים, רב גילאים.

<רויטל שמר: יש לנו נוער נהדר, שנמצא גם וגם לא נמצא בתוך תנועות הנוער ואני מבקשת שהדיונים יהיו ממוקדי מטרה, שבהם כל השותפים יהיו מוכנים מראש, כפי שידוע, אצל גברתי בדיונים בדרך כלל, דהיינו, שהישיבה הבאה כבר תתרום לעשייה בנושאים של בילוי נוער בתקופת הקיץ.

<רויטל שמר: זה נושא שעלה גם בוועדה לזכויות הילד.

<רויטל שמר: הוא עומד לפתחן של תנועות הנוער, לפתחה של מערכת החינוך, שעוד מתקשה למצוא את מעמדה בעניין הזה, ובטח לפתחם של ההורים והתלמידים.

מירב בן ארי: נושא חשוב מאד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: רינה כהן, יושבת ראש המועצה הציבורית להורים.

מירב בן ארי: בבקשה, ממש בקצרה.

מירב בן ארי: היא דיברה על הפעילות של הקיץ.

<רינה כהן: שלושה דברים קצרצרים.

<רינה כהן: קודם כל ברכה לך על היוזמה וברכה לכל העושים במלאכה.

<רינה כהן: זה לא מובן מאליו וכולם זכאים לברכות וההורים מברכים.

<רינה כהן: דבר שני, לא שמעתי על מקומם של ההורים בחינוך הלא פורמאלי.

<רינה כהן: זה גם לא כל כך קיים בחינוך הפורמאלי, אבל עכשיו מדובר על הלא פורמאלי.

<רינה כהן: מה הוא מקומם ומה תפקידם של הורים.

<רינה כהן: בוודאי אתם עושים הרבה, רק שאין לנו מפה של העשייה הזאת.

<רינה כהן: והייתי מאד מבקשת בהמשך שאנחנו נקיים ועדה מיוחדת בנושא הזה של הורים והורות בחינוך הלא פורמאלי.

<רינה כהן: ושאלה קצרה מהצד: האם הנחיית הורים, הדרכת הורים, העצמת הורים – זה חלק מחינוך לא פורמאלי?

<רינה כהן: זה חלק ממשהו בכלל?

<רינה כהן: מישהו חושב על ההורים כהורים ואיך מסייעים להם?

<רינה כהן: השותפים האולטימטיביים לכולכם, זה ההורים ואתם השותפים של ההורים, אז בואו נעשה איזו שהיא שותפות.

<רינה כהן: אני מאד אשמח על ועדה בנושא הזה.

<רינה כהן: המועצה הציבורית להורים תתמוך, תסייע, מה שאפשר ותודה רבה לכולם.

מירב בן ארי: אני מאד מודה לך על הדברים החכמים שאמרת.

מירב בן ארי: אני הסתכלתי על סער, כי אני יודעת שהרבה פעמים, לפחות בעניין נוער בסיכון, יש את העניין שאתה מביא את ההורים למפגשי הורים, בטח בתנועות נוער, בטח בארגוני נוער, אבל זו נקודה חשובה ואנחנו נקיים עליה דיון.

מירב בן ארי: נראה מה קורה בשטח היום ונראה גם איך אפשר לשפר.

מירב בן ארי: תודה, רינה.

מירב בן ארי: עוד הורה אחרון, שאני רואה שהוא נורא רוצה.

מירב בן ארי: אמנון פרוסטמן, פורום ההורים, בבקשה.

<אמנון פרוסטמן: כן, פורום ההורים - - -

מירב בן ארי: שתי האימהות שדיברו עכשיו הוסיפו לנו דבר חשוב, אז בוא תאיר את עינינו אם יש עוד משהו.

<אמנון פרוסטמן: אני מצטרף גם כן לברכות על היוזמה.

<אמנון פרוסטמן: אני אגע בנקודה נוספת, כי די כיסו את זה פה קודמותיי.

<אמנון פרוסטמן: אני אומר שעלות החינוך הבלתי פורמאלי נופלת בעיקרון על ההורים, נושא של חוגים וכו', מחיריהם מאד גבוהים לעיתים, גם אם זה בתנועות הנוער, גם אם זה חוגים במתנ"סים וכו'.

<אמנון פרוסטמן: זה יוצר הרחבת פערים.

<אמנון פרוסטמן: זאת אומרת הרבה פעמים יכולים לצרוך את אותו חינוך בלתי פורמאלי השכבות החזקות יותר, ועם כל היוזמות של חוג אחד לכל ילד, אז שוב, אותו ילד שמגיע ממעמד סוציו אקונומי נמוך מקבל חוג אחד, בעוד שהורים שידם משגת יכולים לתת גם עשרה ויותר חוגים לילד אחר.

<קריאה: זה - - -

<אמנון פרוסטמן: נכון.

<אמנון פרוסטמן: שוב, אבל גם כן אם יהיו שותפים, אם ניקח את הצופים, גם כן יש עלויות לא מבוטלות – השתתפות בטיולים וכו'.

<אמנון פרוסטמן: שוב, כשלוקחים ילד, נער ומכניסים את כלל התשלומים עבור אותו חינוך בלתי פורמאלי – מגיעים לסכומים נכבדים מאד.

<אמנון פרוסטמן: גם נושא של עליית מחירי החוגים והצהרונים, שוב פעם, בנושא מתנ"סים, אני אחדד.

<אמנון פרוסטמן: יש נושא שבו מתנ"סים הופכים להיות בניהול עצמי, צריכים להיות מאוזנים תקציבים.

<אמנון פרוסטמן: זה יוצר לחץ על העלאת מחירים של חוגים והורדה, זאת אומרת בוא נגיד התפשרות על משכורות של המדריכים, מוריד את רמת החוגים.

<אמנון פרוסטמן: גם חללים לטובת העניין – וחבל שמי שאחראי על המתנ"סים איננו – לפעמים בני נוער רוצים להתכנס בחללים של מתנ"ס, אז היום יש נטייה להשכיר.

<אמנון פרוסטמן: משכירים כל חלל ציבורי כזה – אפרופו שלטון מקומי.

<אמנון פרוסטמן: נוער שרוצה להתכנס במקום מסוים, הוא לא יכול.

<אמנון פרוסטמן: אותם מרכזים קהילתיים הופקעו מהקהילה וכל דבר שרוצים להשתמש בו – יום הולדת, כל דבר אחר – לכל דבר יש תעריף.

<אמנון פרוסטמן: האולם עולה כך, לזמן כזה, לזמן אחר, מה שמקשה עלינו כהורים בקהילה, לקיים כל מיני פעילויות קהילתיות חינם לכולם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: טוב, אני נתתי לכל מי שרצה.

מירב בן ארי: יש פה עוד מישהו שממש חשוב לו לומר?

מירב בן ארי: כי פשוט יש לי דיון שאני יזמתי שהתחיל באחת.

מירב בן ארי: את קק"ל שמענו, אני מתנצלת.

מירב בן ארי: שמענו גם שניים מקק"ל.

<דוד אשכנזי: רק עוד תוספת שלא הייתה על השולחן.

מירב בן ארי: כן.

<דוד אשכנזי: שני דברים אני רוצה להגיד.

<דוד אשכנזי: קודם כל סיימנו עם הורים.

<דוד אשכנזי: אני כחבר בסיירת הורים בעיר מסוימת, חושב שנושא של עידוד סיירות הורים בערים ובשלטון המקומי, מאד מאד חשוב ואני חושב שהוועדה צריכה להוביל את זה.

<דוד אשכנזי: דבר נוסף - - -

מירב בן ארי: רק תגיד לי את השם שלך.

<דוד אשכנזי: דוד אשכנזי.

<דוד אשכנזי: הדבר השני לא דובר פה ואני חושב שהוא חלק שמשלים את הנושא של החינוך הבלתי פורמאלי, וזה כל הנושא של מה קורה אחרי הצבא או מה קורה בתכניות המשך.

<דוד אשכנזי: אני מדבר על תנועות בוגרים ואני מדבר על תכניות המשך של אחרי השחרור מהצבא, שלדעתי זה גם מתקשר להורים, כי אני חושב שאלה - - -

מירב בן ארי: כן, אבל דני, זה לא כפוף למשרד החינוך.

מירב בן ארי: נכון, יש את העניין הזה של - - -

<דוד אשכנזי: אבל זה כן - - -

<קריאה: סטודנטים זה כפוף.

מירב בן ארי: זה משהו אחר.

מירב בן ארי: כובע של סטודנטים זה לא הכובע הזה.

מירב בן ארי: זה כובע של שר החינוך בתפקידו כיושב ראש המל"ג.

מירב בן ארי: זה משהו אחר קצת.

מירב בן ארי: אבל בסדר, הבנתי את הנקודה שלך.

מירב בן ארי: היא חשובה.

מירב בן ארי: היא קצת בעייתית בקונסטלציה הזאת, אבל קיבלתי את דבריך.

מירב בן ארי: גברתי, רצית להעיר משהו, רק ממש בקצרה, אני מתנצלת.

<יעל קמחי: דקה אחת.

<יעל קמחי: אני יעמל קמחי מגשר, אני בעצם רוצה להגיד לקראת יום רביעי הקרוב, של יום האחדות, שבעצם כשיש משהו קונקרטי - ואני לוקחת את יום האחדות פה בתור דוגמא קלאסית - כמעט ואין פה נציג בחדר שלא רתם את התנועה שלו, את הארגון שלו, את היכולות שלו - - -

מירב בן ארי: טוב מאד.

מירב בן ארי: גם אני הייתי בבית ספר אתמול.

<יעל קמחי: בדיוק.

<יעל קמחי: זה בעצם לוקח את זה ואומר אני רוצה להיות חלק מהדבר הזה וזו עשייה ברוכה.

<יעל קמחי: אנחנו ננסה להביא עוד נושאים קונקרטיים.

מירב בן ארי: כן, ביום רביעי – ורובכם רלבנטיים – יש כאן דיון בוועדת החינוך בנושא יום האחדות.

מירב בן ארי: אדוני, מילה.

<גיל בצלאל: גיל בצלאל, מנהל תחום נוער וצעירים בחברה להגנת הטבע.

<גיל בצלאל: ברכות לכולם.

<גיל בצלאל: מאד חשוב להוסיף את הפן הסביבתי בכל העשייה הזאת של החינוך הבלתי פורמאלי, או כל שם אחר.

מירב בן ארי: נכון, בהחלט.

<גיל בצלאל: וכמובן שחשוב לשים עליו את הדגש.

<גיל בצלאל: זה משהו כלל עולמי וחשוב שיהיה גם במחוזותינו.

מירב בן ארי: יהיה כאן דיון מיוחד, אם צריך גם שני דיונים בנושא של חינוך סביבתי, של טיולים שנתיים, של קק"ל, חוגי סיור, של"ח כמובן.

<גיל בצלאל: והחברה להגנת הטבע.

<גיל בצלאל: בוודאי.

<גיל בצלאל: אתה דיברת אז לא הוספתי אותך, אבל ברור, של כל הגורמים.

<גיל בצלאל: זה נושא שגם מאד קרוב אלי אישית, אבל גם מאד חשוב שנתחיל לעסוק בו ולראות איך אנחנו מתכנסים כאן.

<גיל בצלאל: חשוב לי להעלות את הנושא הזה.

<גיל בצלאל: קח בחשבון, זה יהיה בין הנושאים הראשונים שיהיו כאן.

<גיל בצלאל: עכשיו אני ממש מתנצלת, כי יש לי דיון שיזמתי בנושא של המצילים, שכמו שאתם יודעים אנשים טובעים כל יום, אז גם זה חשוב.

<גיל בצלאל: אני רוצה לומר כמה דברים.

<גיל בצלאל: קודם כל אני מאד מודה לכם גם על הברכות וגם על הדברים החשובים שנאמרו כאן, גם על ידי מי שיושב בשולחן, גם על ידי אלה שיושבים מסביבו.

<גיל בצלאל: גם אם מישהו רצה לדבר ולא הספיק, יהיה לנו זמן גם בדיונים.

<גיל בצלאל: תבואו לדיונים של ועדת המשנה.

<גיל בצלאל: אני יכולה להגיד לכם שניהלתי ועדת משנה במושב הקודם – דיברתי עליה – לצעירים וצעירות חסרי בית.

<גיל בצלאל: גם יצאנו עם תכנית עם כסף, גם יצאנו עם בנייה של שלטרים.

<גיל בצלאל: אני יכולה להגיד לכם שגם כשהוועדה סיימה, למרות שאנחנו לא בטוחים כמה היא סיימה, אני עדיין מלווה את הרשויות שקיבלו תקציבים כדי לוודא שהשלטרים באמת יקומו.

<גיל בצלאל: אז אני יכולה להגיד לכם שאנחנו נבוא עם דברים ועם חלק מהדברים נלך עם המלצות לשר.

<גיל בצלאל: אני יכולה להגיד לכם שהנושא של החינוך הבלתי פורמאלי ואמרתי את זה גם לברושי, שיש כאן הזדמנות של קידום העבודה המועדפת בחינוך הבלתי פורמאלי, שגם אני מאד מאמינה בזה.

<גיל בצלאל: אין ספק שגם אני צריכה לעשות עבודה מול האוצר, אבל אני אעשה.

<גיל בצלאל: זו האחריות שלי ואמרתי את זה וגם חבר הכנסת ברושי יודע את זה.

<גיל בצלאל: העליתם כאן נושאים חשובים.

<גיל בצלאל: חלק רשמתי לעצמי, חלק גם תקבלו את הסיכום.

<גיל בצלאל: רובכם מכירים אותי, אני אפרסם לכם גם את הנושאים, אם יש נושאים שאתם חושבים שצריך להוסיף, תשלחו לי מייל.

<גיל בצלאל: יש לי תקשורת קבועה עם רובכם גם.

<גיל בצלאל: אם יש נושא שפתאום עלה והוא דחוף, אנחנו נעלה, נדבר עליו בוועדה.

<גיל בצלאל: וחוץ מלדבר על זה, אנחנו גם נבוא לכאן עם רעיונות פרגמאטיים.

<גיל בצלאל: כמו שראיתם יש לי קשר מעולה גם עם המנכ"לית וגם עם השר, ואם יש נושאים שצריכים לקדם, אנחנו נביא אותם קדימה.

<גיל בצלאל: אני גם רוצה שהוועדה תצא לסיורים.

<גיל בצלאל: לכן דני וסער, ששניכם שותפים שלי, אני כבר שולחת אתכם עם משימה לבדוק.

<גיל בצלאל: אני גם חברה בשדולה לצמצום פערים בחינוך, שזו שדולה שגם מסיירת.

<גיל בצלאל: אז אנחנו נשמח אם תבואו עם רעיון גם אצלך, במקומות של נוער בסיכון, אבל גם בנושא החינוך הבלתי פורמאלי, כמובן תנועות וארגוני הנוער.

<גיל בצלאל: להוציא את חברי הכנסת לסיור זה חשוב מאד.

<גיל בצלאל: אני יכולה להגיד לכם שאני כבר סיירתי והייתי בפעילויות, אבל חשוב לי גם לצרף את חברי הכנסת האחרים.

<גיל בצלאל: אין כמו מראה עיניים בשביל להבין כמה החינוך הבלתי פורמאלי תורם וכמובן מעצב את החינוך הפורמאלי.

<גיל בצלאל: יש כאן סיכום שיהודית כתבה על הגדלות של תקציבים וזה.

<גיל בצלאל: אתם תקראו את הסיכום הזה, על מה שהתייחסנו גם לגבי המגזר הדרוזי, גם לשנת השירות.

<גיל בצלאל: הוועדה הזאת תתעסק גם במכינות קדם צבאיות, תקיים כאן דיון.

<גיל בצלאל: היא תעסוק גם בנושא של הש"ש, היא תעסוק בשיתוף הזה של משרד הביטחון.

<גיל בצלאל: אני אישית הייתי מעורבת בנושא הזה של משרד הביטחון, בש"ש.

<גיל בצלאל: אני חושבת שזה נושא סופר חשוב, שצריך להביא אותו.

<גיל בצלאל: אני מאד מאד מודה לכם שבאתם.

<גיל בצלאל: זה מבחינתי כבר תחילת הדרך, שאנחנו יושבים כאן ושומעים ומדברים.

<גיל בצלאל: ובהחלט אנחנו נצא עם נושאים פרגמאטיים לדיונים, וכמובן, מלפתוח את סל האור לפנימיות עד להיכנס לתכניות של נוער בסיכון וקידום נוער, וכמובן כל התנועות והארגונים והפילנתרופיה שגם ציינו אותה ושגם היא תהיה חלק מהעניין והנושאים הסביבתיים.

<גיל בצלאל: אני מודה לכם שבאתם ואנחנו ניפגש בקרוב.

<גיל בצלאל: תודה רבה.