ועדת המשנה לספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 5, 2016-05-31 14:00

מירב בן ארי: שלום, אני מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, יו"ר ועדת המשנה לספורט, שאני גם חברה בה.

מירב בן ארי: היום יום שלישי, 31 במאי 2016, כ"ג באייר תשע"ו.

מירב בן ארי: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט לספורט.

מירב בן ארי: אנחנו ביקשנו לקיים את הדיון החשוב הזה בשל הפניות שהגיעו אלינו לגבי הנושא של הלהט"בופיה בספורט.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם כבר היה דיון כזה.

מירב בן ארי: היה, עודד?

<ברק עטר: זה הראשון ever, יש לך זכות ראשונה.

<ברק עטר: את הראשונה בהיסטוריה.

מירב בן ארי: זכות חלוצים.

מירב בן ארי: אז אני שמחה.

מירב בן ארי: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין שהיום אנחנו כל היום ביחד.

דב חנין: אנחנו הולכים אחד אחרי השני כל הזמן.

מירב בן ארי: אני כל הזמן מנהלת ועדות ואנחנו כל הזמן מוצאים את עצמנו ביחד.

דב חנין: היא מנסה לברוח ממני וזה לא מצליח.

מירב בן ארי: עודד, אני רוצה לפרוטוקול לומר את השם, כי אתה כבר לא באגודה, נכון?

<עודד פריד: לא, לא.

<עודד פריד: את הדיון יזמו שגיא וטל ממועדון ספורט גאה תל אביב.

מירב בן ארי: או, יפה, אז זה היה חשוב בשביל הפרוטוקול, כי אני קיבלתי את הפנייה וכמובן התגייסתי ישר להוביל.

מירב בן ארי: אני עוסקת בנושא של קהילת הלהט"ב.

מירב בן ארי: הייתי היום גם כמה דקות בשדולה, לא יכולתי להיות שם הרבה זמן, אבל בהחלט אגיד שאני עוסקת בזה.

מירב בן ארי: אני עוסקת בזה כי זה נושא חשוב, חשוב גם לשר שלי משה כחלון.

מירב בן ארי: מיום חמישי אנחנו מתחילים דיונים בנושא של תקציב הקהילה הגאה מול האוצר, שתדעו.

מירב בן ארי: גם לגבי איך להכניס אותם לבסיס התקציב בשנת 2017 וגם איך כבר עכשיו פתרנו את הסוגיה שבגללה בוטל המצעד, אבל המצעד יהיה ביום שישי וכולנו, כולם יחגגו.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שאני מקיימת את הנושא הזה גם בגלל החשיבות שלו בעיני, אבל גם בגלל שהוא חשוב למדינת ישראל כולה בנושא הביטויים של הגזענות.

מירב בן ארי: גם קראתי את מה שקראתי גם על מה שקורה בעולם, שגם מאד מצער.

מירב בן ארי: זאת אומרת אנחנו לא לבד, אבל היינו מעדיפים להיות במקום אחר.

מירב בן ארי: אני רוצה גם להגיד, ומי שמכיר אותי יודע שאני בן אדם מאד פרגמאטי, אז אם יהיו כאן נושאים - נכנסנו לדלת פתוחה - כי אם יהיו נושאים שידרשו תקציב או תכניות - אז אנחנו נוכל להעביר את זה הלאה.

מירב בן ארי: ביום חמישי אנחנו מתחילים את הפגישות שלנו באוצר לקראת חוק ההסדרים, לקראת תקציב 2017, אז אם יש נושאים – תדעו שיש לכם כאן כתובת טובה.

מירב בן ארי: אז אני בדרך כלל לא מדברת הרבה בהתחלה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את האורחים.

מירב בן ארי: אני רוצה כמובן להתחיל עם יוזמי הדיון.

מירב בן ארי: תגידו בבקשה את שמכם והתפקיד שלכם לפרוטוקול.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.

<טל מעוז: שלום, קוראים לי טל מעוז.

<טל מעוז: אני ביחד עם שגיא מנהל את מועדון ספורט גאה תל אביב בשנה וחצי האחרונות.

<טל מעוז: אני מגיע מתחום הכדורסל.

<טל מעוז: רציתי קודם כל להודות על ההזדמנות לבוא ולהשמיע דברים בשביל לתקן מצב מעוות שקיים היום במדינה, וכמו שאמרת, שהוא חשוב למדינת ישראל כולה ולחברה הישראלית.

<טל מעוז: אנחנו נציג את המצב שיש לתקן ואז נציג אפשרויות לפתרונות שאנחנו רואים לנכון.

<טל מעוז: אז קודם כל מי אנחנו.

<טל מעוז: אנחנו מועדון ספורט גאה תל אביב.

<טל מעוז: אנחנו עמותה רשומה שמפעילה היום קבוצת שחייה, קבוצת כדורסל, קבוצת טניס, ריצה וכדורגל ומונה מעל 100 משתתפים בוגרים.

<טל מעוז: מועדון ספורט גאה תל אביב נוסד בשנת 2008 על ידי קבוצה של ספורטאים בתחום הכדור עף, שביקשו ליצור מסגרת חברתית, ספורטיבית, תומכת קהילתית לבני הקהילה הגאה.

<טל מעוז: בן המטרות שהצבנו לעצמנו זה הקמת קבוצות ספורט לקהילה הגאה, יצירת מסגרת בטוחה לחברי הקהילה שעוסקים בספורט, העצמת פרטים מוחלשים בקהילה, מאבק בלהטבופוביה בספורט, להטבופוביה היא גזענות ובה אנחנו רוצים להילחם; וייצוג של הקהילה הגאה ושל מדינת ישראל בכל העולם.

<טל מעוז: אז מה הבעיה בעצם.

<טל מעוז: מדינת ישראל פועלת למיגור של גזענות כנגע חולה בחברה הישראלית.

<טל מעוז: להטבופוביה היא אלימות להטבופוביה היא גזענות והיא פוגעת בכל מי שמשתתף בכל אירוע ספורטיבי.

<טל מעוז: היא מופיעה באולמות, באימונים, כאשר אנשי מקצוע, מאמנים ושחקנים משתמשים בשפה פוגענית שפוגעת בחבריהם ומאיימת על מי שמשתתף.

<טל מעוז: היא ממשיכה בטריבונות וביציעים, כאשר אוהבים קוראים קריאות הומופוביות וגזעניות נגד אוהדים ונגד שחקנים, ובכך היא מחלחלת לכל מי שנמצא, בין אם הוא חבר הקהילה ובין אם לא.

<טל מעוז: במציאות הנוכחית בישראל ובעולם, רוב הספורטאים המוחלט אינו יוצא מהארון.

<טל מעוז: רוב הספורטאים הגאים נשארים בארון.

<טל מעוז: נתון מעניין, מתוך 12,000 ספורטאים שהשתתפו במשחקים האולימפיים בשנת 2010, מחוץ לארון היו רק 23 ומתוכם רק 3 ספורטאים גברים.

<טל מעוז: היום בישראל אין אף ספורטאי מקצוען מחוץ לארון, ואנחנו יודעים שיש ספורטאים מקצוענים שנמצאים בארון.

<טל מעוז: הכדורגלן המקצועי הראשון בעולם שיצא מהארון הוא ג'סטין פשנו, ששיחק בשנות ה-80 בליגה הלאומית הבכירה.

<טל מעוז: יציאתו מהארון הובילה לסוף טרגי, כאשר הוא התאבד.

<טל מעוז: מאז הסיפור הטרגי ראה עולם הספורט מקרים בודדים של יציאות מוצלחות מהארון, אך רובם של הספורטאים כבר בדימוס, כבר במילואים, כבר יצאו לגמלאות ולא משתתפים בספורט מקצועני.

<טל מעוז: הזירה הספורטיבית לא מעניקה לנוטלים חלק בפעילות מרחב בטוח לחיות בהתאם לנטייתם המינית והזהות המגדרית שלהם, ובאולמות ובאימונים אנחנו מקבלים את ההבנה שיש לתקן את המצב.

<טל מעוז: שגיא ימשיך אותי ויסביר בעצם איפה יש לתקן את המצב ומה אפשר לעשות.

<שגיא קריספין: צהריים טובים.

<שגיא קריספין: שגיא קריספין, יושב ראש שותף של מועדון ספורט גאה תל אביב.

מירב בן ארי: אתה גם היית ספורטאי?

<שגיא קריספין: אני לא הייתי ספורטאי מקצוען.

<שגיא קריספין: אני התחלתי להתחרות בספורט בגיל בוגר, ספורטאי חובב.

<שגיא קריספין: אני שוחה, אני לא כדורסלן כמו טל.

<שגיא קריספין: גם השתתפתי במפעלים ספורטיביים גדולים של להט"בים, שנציג לכם אותם עוד מעט בעולם, שזה חלק מהפתרון שלנו.

מירב בן ארי: אני דווקא רציתי להגיד לך שאתה נראה שחיין.

מירב בן ארי: פחות כדורסלן.

<שגיא קריספין: תודה.

<שגיא קריספין: השיער המגולח.

<שגיא קריספין: לפני שאנחנו נציג את הפתרונות אולי שאנחנו חושבים ואת דרך הפעולה שאנחנו חושבים להציג, הזמנו לכאן וביקשנו שיגיעו כמה ספורטאים שהיו פעילים עד לאחרונה, ספורטאים להט"בים.

<שגיא קריספין: הם יצאו מהארון בתקופות שונות בחייהם ואני חושב שהסיפור האישי שלהם, או הדרך שלהם, או איך הם מרגישים כספורטאים להט"בים, יחזק את הסיפור שאנחנו רוצים להציג פה, את הבעיה שאנחנו מציגים בפני הוועדה, ואז אנחנו נוכל להגיע לפתרונות שאנחנו רוצים להציע.

<שגיא קריספין: אז ברשות הוועדה, אני אפנה לגילי מוסינזון, שחקן כדורסל.

<גילי מוסינזון: שלום.

מירב בן ארי: נראה לי כבר כל המדינה יודעת.

מירב בן ארי: אפילו אני, שאין לי מושג, אני לא יודעת איזו קבוצה היית, אבל אני יודעת שאתה שחקן כדורסל.

<גילי מוסינזון: כן, בפייסבוק.

<גילי מוסינזון: אבל אני אתחיל באמת ואומר קודם כל תודה.

<גילי מוסינזון: אם אני קצת מתרגש, מדבר שטויות, אז סליחה מראש.

<גילי מוסינזון: אני יושב פה כיוצא מהארון, אז.

<גילי מוסינזון: שלום לנכבדים, שמי גילי מוסינזון, אני אקריא ברשותכם.

<גילי מוסינזון: אני שחקן כדורסל בעברי ומאמן ילדים בנוער ובהווה.

<גילי מוסינזון: קודם כל אני מבקש להודות לחברת הכנסת מירב בן ארי שיזמה את הדיון עם מועדון ספורט גאה, ליושב ראש ועדת הספורט, חבר הכנסת מיקי זוהר, וליושבת ראש ועדת החינוך והספורט, חבר הכנסת יעקב מרגי, שאפשרו את הדיון הזה.

<גילי מוסינזון: זה חשוב מאד.

מירב בן ארי: תודה.

<גילי מוסינזון: הפוסט שכתבתי פתח בפני אפשרות להאיר פינה חשוכה והיא בעיית ההומופוביה בספורט, בעיה שנתקלתי בה גם באופן גלוי וגם באופן סמוי, בין אם זה מצד מאמנים, שבלי לשים לב בוחרים בנשים כמילת גנאי, אוהדים שחושבים שהומו זאת קללה, ואפילו שחקנים שיושבים לצידך על הספסל.

<גילי מוסינזון: למרות שמדובר בהפרה של חוק ההסתה, כיום המחוקק לא מגן על הקהילה הלהט"בית בתוך עולם הספורט.

<גילי מוסינזון: הפתרון כמו תמיד הוא חקיקה וחינוך, לאו דווקא בסדר הזה, ובעיקר הפסקה של ההכחשה וההתעלמות.

<גילי מוסינזון: כל אדם באשר הוא – ספורטאי מקצועני או לא – נמוך או גבוה, ערבי או יהודי, גבר או אישה, גברי או נשי, זכאי לקבל את ההגנה הנדרשת ואת ההסברה הנדרשת.

<גילי מוסינזון: אני קורא לחברי הכנסת, למשרד התרבות והספורט ולגופים הרלבנטיים שיושבים כאן מסביב לשולחן, לפעול ביחד, בנחרצות ובנחישות כדי לשים סוף – סליחה.

<גילי מוסינזון: אני קורא לשים סוף לגזענות וללהט ופוביה בספורט בפרט.

<גילי מוסינזון: זהו.

<גילי מוסינזון: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<שגיא קריספין: ברשות הוועדה, יש כאן עוד שני ספורטאים מקצוענים, שהיו מקצוענים בעבר לפחות, שגם רוצים לספר קצת על ניסיון חייהם.

<שגיא קריספין: ג'ניה, שהיא קפטן הפועל מטה אשר בכדור עף והוביל אותם לאליפות, וברק עטר שיושב לידו, שהיה קפטן נבחרת ישראל בשחייה וגם אותם הוביל לאליפויות בארץ ובעולם.

<שגיא קריספין: אז נשמח אם הוועדה תשמע קצת מסיפוריהם ומההתנסות שלהם.

מירב בן ארי: רגע, אני רוצה להגיד לך משהו, גילי, כי אתה מאד ריגשת.

<גילי מוסינזון: תודה.

מירב בן ארי: אני מנהלת כאן הרבה ועדות, ודב בטח, שנמצא בהרבה ועדות, נכון, אין הרבה כאלה שבאים וממש מרגשים ואני חושבת שחוץ מזה שאתה הכנסת אומה שלמה להרבה הזדהות והרבה הבנה ואתה יודע, גם להרבה משפחות אפילו, שהגעת אליהן לתוך הבית ופתחת משהו.

מירב בן ארי: אבל כשאתה בא לפה לוועדה ועדיין מתרגש, אתה יודע, פשוט שמים את הציניות ואת כל החומות האלה בצד ומקשיבים לך.

מירב בן ארי: מאד ריגשת אותי.

מירב בן ארי: בכלל, אתה יודע, זה כאילו עדיין חי אצלך ועדיין אתה - - -

<גילי מוסינזון: אני די טרי.

<גילי מוסינזון: יש אחרים שצועקים את הצעקה הזאת כבר עשרות בשנים.

<גילי מוסינזון: אני מה שנקרא באתי באנרגיה ובמוטיבציה גבוהה וזה באמת כל העניין, בגלל שזה עוד טרי יחסית עבורי מבחינה אישית, אבל יש פה באמת נושא שהוא נושא חשוב מבחינה ציבורית אפילו, כי אני פשוט עשיתי טיפה שיעורי בית ונכנסתי וראיתי על מה אתם מדברים בוועדת הספורט ובוועדה נגד אלימות בספורט.

<גילי מוסינזון: כאילו, אתם מדברים על כל הנושאים, אבל חוץ מהרזולוציה הזאת באמת, שזה נגזרת של גזענות והסתה.

<גילי מוסינזון: הלהטופוביה או ההומופוביה זה נגזרת, זה רזולוציה שצריכים להבין אותה.

<גילי מוסינזון: דיברתם על הרבה שצועקים לדוד תתאבד ולחליל מחבל ולזה ולהוא, סליחה שאני אומר, אני לא רוצה להשוות לפרות קדושות שאסור לגעת בהן שמקללים.

<גילי מוסינזון: חוץ מהקהילה הלהט"בית, שאין הגנה פשוט.

מירב בן ארי: אני מאד מודה לך בשם הוועדה ובכלל בשם הכנסת, שבאת לפה ודיברת מעומק ליבך על הנושא החשוב הזה ושיתפת אותנו.

<גילי מוסינזון: תודה.

מירב בן ארי: אז תודה.

מירב בן ארי: ג'ניה, בבקשה.

מירב בן ארי: נשמע את הספורטאים קודם ואחרי זה דב.

<יבגני דודוצקין: אהלן.

<יבגני דודוצקין: אני פרשתי לפני שלוש שנים וכמו שאמרו הייתי הקפטן של הפועל מטה אשר בכדור עף.

<יבגני דודוצקין: אני באתי לפה כדי לספר סיפור שהוא קצת שונה ולהראות לכם שאפשר לעשות דברים אחרת.

<יבגני דודוצקין: המקרה שלי הוא מאד ייחודי.

<יבגני דודוצקין: האוהדים של הפועל מטה אשר באים מתוך הקהילה של המועצה האזורית של מטה אשר ושם אני גדלתי והתחנכתי.

<יבגני דודוצקין: אני בעצם שחקן שעלה מהנערים לנוער ועבר את כל הסדרה של המועדון של מטה אשר, עד לקבוצה הבוגרת.

<יבגני דודוצקין: לפני שיצאתי, יצאתי מהארון בגיל 21 ושיחקתי עוד 6 שנים באופן מקצועי כשכולם ידעו, ולמעשה אני הספורטאי הראשון שיצא מהארון תוך כדי משחק פעיל בארץ.

<יבגני דודוצקין: הסיפור שלי ייחודי בגלל שקיבלתי גיבוי.

<יבגני דודוצקין: קיבלתי גיבוי מהמאמן שלי וקיבלתי גיבוי מהאגודה שלי.

<יבגני דודוצקין: יושב הראש שלי, כשיצאתי מהארון, ואני אציין את שמו – מיכאל קישון – אמר לי ג'ניה, אם אני אשמע מישהו מהקהל שלנו אומר לך איזו שהיא אמירה שהיא הומופובית, אני שם את המפתחות והולך הביתה.

<יבגני דודוצקין: זה הגיבוי שקיבלתי.

<יבגני דודוצקין: ולא רק זה.

<יבגני דודוצקין: אחרי שיצאתי מהארון, עוד מינו אותי להיות קפטן.

<יבגני דודוצקין: משהו מאד מאד ייחודי קרה וזה מראה ואי אפשר להגיד שהאוהדים של הכדור עף הם שונים מהאוהדים של הכדורסל או של הכדורגל.

<יבגני דודוצקין: בסופו של דבר כולנו בני אדם.

<יבגני דודוצקין: והכל מתחיל בחינוך ובעבודה שמגיעה גם מלמעלה.

<יבגני דודוצקין: כי אם למעלה באגודות הם שמים לזה סטופ, המאמנים שמים לזה סטופ וזה מחלחל למטה, גם לאוהדים, כי לא מאפשרים פשוט דבר כזה.

<יבגני דודוצקין: זה לא חלק מהנורמה ההתנהגותית.

<יבגני דודוצקין: העניין פה לשנות את הנורמה ההתנהגותית גם בתוך המועדונים וגם בקרב האוהדים.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש מן בעיה כשאתה אומר ספורטאי והומו, כאילו במדינת ישראל ולפי הסקר שקראתי כנראה גם בעולם, אז כאילו זה לא מסתדר להם עם התבנית.

<יבגני דודוצקין: אני יכול גם להסביר לך למה התבנית הזאת קיימת, ואני אומר את זה כי אני גם סטודנט לפסיכולוגיה, שכבר קרוב לקראת סיום.

מירב בן ארי: בן כמה אתה?

<יבגני דודוצקין: 30.

<יבגני דודוצקין: ספורט נחשב אצל בני אדם כמשהו גברי מאד.

<יבגני דודוצקין: עכשיו, כשאישה יוצאת מהארון, שהיא ספורטאית, יש איזה שהוא קונפליקט.

<יבגני דודוצקין: אוקיי, אישה, היא אמורה להתנהג עם גינונים נשיים, אבל היא עוסקת בעבודה שהיא נורא גברית.

<יבגני דודוצקין: זה שהיא יוצאת מהארון והיא לסבית, זה מתיישב לאנשים עם התפיסה.

<יבגני דודוצקין: אין שום דיסוננס.

מירב בן ארי: להיפך, דרך אגב.

<יבגני דודוצקין: להיפך ב-?

מירב בן ארי: להיפך, אצל הנשים, לפחות שיש נשים וחסר לי קצת נשים בשולחן, אני מודה, אבל נגיד בכדורסל נשים, כמעט כל מי שמשחקת ישר אומרים שהיא לסבית.

מירב בן ארי: בדיוק הפוך.

<קריאה: היא מתויגת.

מירב בן ארי: מתויגת.

<יבגני דודוצקין: כי זה מתאים לנו כבני אדם, זה מתאים לנו לפי התפיסות החברתיות שלנו, כי ספורט זה משהו שהוא גברי, ואישה, אם היא משחקת, היא גברית ואוקיי, אז היא לסבית.

<יבגני דודוצקין: יש פה התאמה.

<יבגני דודוצקין: אצל גברים זה שונה.

<יבגני דודוצקין: כי ספורט נחשב גברי ואם מישהו יוצא מן הארון, הומו נתפס בתור משהו שהוא נשי, ואז מתחילה כל ההומופוביה וכל הקריאות וכמו שגילי גם סיפר בפוסטים שלו, שהמאמנים קוראים בשמות.

<יבגני דודוצקין: למשל לפני שאני יצאתי מהארון, היינו עושים מתיחות בתחילת האימון והיינו שרים וגם המאמן בזמנו היה מצטרף ויושב על הגדר, רגל פה רגל שם.

<יבגני דודוצקין: עכשיו תחשבי, בתור שחקן, בתור ספורטאי, אתה יושב, אין לך מה לעשות.

<יבגני דודוצקין: אז אוקיי, צחקתי והשתתפתי כדי להראות שהכל סבבה, אבל בפנים אתה נגמר.

<יבגני דודוצקין: אתה נגמר.

<יבגני דודוצקין: זה נורא קשה.

<יבגני דודוצקין: ובזה אני עוד בכלל לא מדבר על העומס הנפשי שאתה מתמודד איתו כחלק מהיותך ספורטאי, שזה בא עם העבודה.

<יבגני דודוצקין: עכשיו, בנוסף לזה אתה גם תצטרך להסתדר עם ההסתרה הזאת.

<יבגני דודוצקין: את רואה, גילי בא ומדבר פה ברגש.

<יבגני דודוצקין: למה?

<יבגני דודוצקין: כי זה הכל נורא טרי.

<יבגני דודוצקין: תחשבי שהוא הסתיר את זה במשך המון שנים וזה הכל מתפרץ עכשיו.

<יבגני דודוצקין: זה הכל מתפרץ וזה נורא נורא קשה.

<יבגני דודוצקין: זה נורא קשה.

<יבגני דודוצקין: התמודדות יום יומית שאתה צריך לחשוב יום יום אם יש איזו שהיא מילה קטנה, אפילו באימון, שאתה אומר ושהיא לא נכונה, וכבר הופ, יכולים לעלות עליך שאתה הומו או שאתה בי, או לסבית.

<יבגני דודוצקין: אני קיבלתי גיבוי.

<יבגני דודוצקין: אני יצאתי מהארון בגיל 21 ומאותו רגע ההומופוביה, לפחות הגלויה, נגמרה.

<יבגני דודוצקין: הפסיקו, פשוט הפסיקו.

<יבגני דודוצקין: למה?

<יבגני דודוצקין: כי שחקן חדש מגיע למועדון, אין איזו שהיא נורמה התנהגותית לא מההנהלה, לא מהמאמן, לא מהשחקנים הוותיקים בקבוצה, שמדברים עלי.

<יבגני דודוצקין: ההיפך.

<יבגני דודוצקין: אני יצרתי שיח משותף עם השחקנים.

<יבגני דודוצקין: למה?

<יבגני דודוצקין: כי זו הנורמה ההתנהגותית התרבותית אצלנו בתוך הקבוצה.

<יבגני דודוצקין: זה מודל שאפשר להנחיל אותו על רוב הקבוצות בספורט, במיוחד ספורט קבוצתי שזה הרבה יותר.

<יבגני דודוצקין: ספורט יחידני יש לך את הספונסרים שלך, גם אם אתה שחיין או טניסאי, אז אתה משיג ספונסר והכל.

<יבגני דודוצקין: ועכשיו בעולם יש מגמה מאד גדולה של שינוי של כל החברות הגדולות, שהן תומכות בספורטאים גאים ולהט"בים והן נותנות להם כספים ועוזרות להם.

<יבגני דודוצקין: ואומרות – זה שאתם להט"בים, אנחנו לא נפלה אתכם לרעה, להיפך.

מירב בן ארי: חכה, אתה כבר בפתרונות.

מירב בן ארי: חכה רגע עם הפתרונות.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את ברק ואז נמשיך.

מירב בן ארי: מי זה ברק?

<ברק עטר: אני.

<ברק עטר: צהריים טובים.

מירב בן ארי: סליחה, אני פשוט לא טובה בספורט.

<ברק עטר: זה בסדר.

מירב בן ארי: אבל בתור יושבת ראש אני יחסית בסדר.

<ברק עטר: כן.

<ברק עטר: אז קודם כל קוראים לי ברק עטר, אני דוקטור לרפואה, אני לא עוסק ברפואה.

<ברק עטר: אני הספורטאי הגבר עלית הראשון שיצא מהארון בישראל לפני המון שנים, לפני 24 שנים.

<ברק עטר: הייתי אלוף ישראל, קפטן נבחרת ישראל ושיאן ישראל בשחייה.

<ברק עטר: אני לא נראה כמו האחרים ספורטאי, אבל אני מאמן ועושה ספורטאים אחרים.

<ברק עטר: הצלחתי לאמן שני שחיינים אולימפים, את גיא ברנע ואימרי גניאל, ויש באמתחתי הרבה מאד שחיינים אלופי הארץ.

<ברק עטר: החוויה שלי כבן אדם - לפני המון המון שנים בשנת 1992 לצאת מהארון - הייתה באופן יחסי טובה, כי המרחב הציבורי שלי היה מרחב בריא, חכם, מכיל וליבראלי.

<ברק עטר: סובלני.

<ברק עטר: אני חושב שזה מה שאפשר לי לצאת מהארון.

<ברק עטר: אנשים חיכו שאני אצא מהארון הרבה שנים, בשנות ה-90.

מירב בן ארי: איפה גרת?

<ברק עטר: אני יליד באר שבע.

<ברק עטר: לא יליד, אבל תושב באר שבע מאז ומעולם.

<ברק עטר: כן, אין בעיה.

<ברק עטר: מי שחושב שלאזור גיאוגרפי יש איזו השפעה, זו טעות, ומי שחושב שלעדה יש השפעה זו טעות, יש הרבה מאד סטיגמות גם בקטע הלא נכון הזה.

<ברק עטר: סתם, אני אתן לך דוגמא.

<ברק עטר: יש ספר חדש שיצא מהבינתחומי – ספורט ומגדר בחברה הישראלית.

<ברק עטר: ד"ר עמית קמה ואנוכי כתבנו את הפרק היחידי שנכתב בישראל, על הנושא של הקהילה הגאה בספורט.

<ברק עטר: כמו שאת רואה, יש פה רק שלושה ספורטאים מקצועני עילית שיצאו מהארון, גברים, ever בישראל.

<ברק עטר: בעולם גם יש מעט מאד.

<ברק עטר: אם אני אדבר על הניסיון האולימפי שלי, עכשיו אנחנו לקראת אולימפיאדת ריו, אז אין לי ספק שכשהגיעו לישראל שני מאמנים, היום אנחנו חברים טובים וידידים, אבל כשהם עלו למדינת ישראל מחבר העמים – ולי בנבחרת הייתה חוויה מאד טובה.

<ברק עטר: זאת אומרת כולם אהבו אותי.

<ברק עטר: מאמני נבחרת ישראל לדורותיהם מאד אהבו אותי.

<ברק עטר: היה ברור לכולם שאני הומו ולא הייתה להם עם זה שום בעיה, אבל בניסיון לברצלונה, אני מדבר איתך על האולימפיאדה לפני המון זמן, אז בכל הזדמנות, בלי להבין את זה, היום אני מודע לזה, הם הכשילו אותי.

<ברק עטר: זאת אומרת אני אתן לכם דוגמא.

<ברק עטר: היינו צריכים להשתתף בתחרות 8 אומות, אז לא הייתה אליפות אירופה ושלחו שני נציגים למשחה.

<ברק עטר: זאת הייתה המשלחת הכי גדולה בשחייה בישראל, נסעו איזה 35 ספורטאים.

<ברק עטר: היחידי שהם לא לקחו זה היה אותי.

מירב בן ארי: למה?

<ברק עטר: ושנה קודם הייתי מקום שני ושלישי, כשכל היתר היו אחרונים.

<ברק עטר: זאת אומרת, זאת תחרות שישראלים לא כל כך מצליחים בה והייתי מהמצליחים.

<ברק עטר: והטענה הלא הגיונית שלהם הייתה שאני זקן.

<ברק עטר: הייתי בן 25.

<ברק עטר: מי שיודע, הממוצע של ארצות הברית בשחייה היום עומד על 27.

<ברק עטר: זאת אומרת אני הייתי זקן בישראל בן 25.

<ברק עטר: כמובן שזה שטויות.

<ברק עטר: אין לי ספק שהנוכחות שלי הציקה להם.

<ברק עטר: היו שם כל מיני מנויים פוליטיים, כמו שאנחנו מכירים בפוליטיקה הישראלית – מכבי, הפועל וכל מיני דברים כאלה, אבל הבסיס, אני הרגשתי את זה באימונים, היה להם קושי להכיל אותי, את השונות שלי, את האחרות שלי.

<ברק עטר: היו עוד מקרים קטנים כאלה, אבל זה היה לפני הרבה מאד שנים.

<ברק עטר: אחר כך בהמשך אני אנסה גם להסביר.

<ברק עטר: אני רציתי להגיד משהו לגילי ואמרתי לו בכניסה כמה שזה ריגש אותי.

<ברק עטר: לא הבנתי כמה שהיציאה שלך מהארון הייתה מאד חשובה.

<ברק עטר: ואני רוצה שכאן יהיה ברור, אנחנו מדברים על נושאים שונים.

<ברק עטר: יש גברים, יש נשים, יש ענפי ספורט שהם משחקים פופולאריים ויש ענפי ספורט אישיים, וזה פרמטרים שונים.

<ברק עטר: כשאני נכנסתי לכנסת, כל הילדים שעמדו בכניסה, כולם זיהו אותו וזה היה נורא חשוב.

<ברק עטר: זאת אומרת הנראות שלו.

<ברק עטר: היציאה מהארון שלו היא מאד חשובה.

<ברק עטר: הכלל שלנו בקהילה צריך להיות א' חייבים לצאת מהארון, לנשים ולגברים כאחד.

<ברק עטר: אין לנו דרך אחרת.

<ברק עטר: וזה עושה את השינוי, קודם כל אצלנו אבל גם בחברה.

<ברק עטר: כדי שהוא ייצא מהארון, החברה חייבת להיות מכילה, סובלנית, מקבלת והיא לא יכולה להתפשר על האלימות כלפינו.

<ברק עטר: וזה בשיח היום יומי.

<ברק עטר: הוא לא רק כלפי הומואים.

<ברק עטר: בשיח היום יומי יש תת תרבות בחברה הישראלית, של לכאורה נחמדות, אבל הנחמדות הזאת היא פוגענית והיא לא מכילה.

<ברק עטר: היא לא נכונה.

<ברק עטר: היא לא נותנת שירות נכון.

<ברק עטר: דווקא אני אתחיל איתך בכניסה לכנסת.

<ברק עטר: אני עומד ועומד לידי שוטר נחמד ואומר לי אחי, תיכנס.

<ברק עטר: אנשים – אסור להתבטא בביטוי הזה.

<ברק עטר: אני לא גבר ואני לא אחי.

<ברק עטר: אני אדוני.

<ברק עטר: ואת גברתי.

<ברק עטר: וכשנתחיל את השיח הזה כמכיל ולא להקטין אחד את השני, ואני מבין את המקום של להיות נחמדים, אבל אנחנו לא נחמדים.

<ברק עטר: אני לא מכיר אותו, הוא לא מכיר אותי.

<ברק עטר: אני לא נפגע מזה, אבל השיח הזה שלא מכיל, הוא הבסיס לשיח הכללי שמקטין אנשים, פוגע באנשים, משפיל אנשים בכל הזדמנות.

<ברק עטר: וככל שענפי הספורט הם תחרותיים יותר ויש קבוצות ויש יריבויות ויש אויב וחבר ויש בעד ונגד ושחור ולבן והשיח הוא מאד דיכוטומי, ויש בעד ונגד ובוגד ולא, אז יכלילו אותך באיזו שהיא צורה.

<ברק עטר: והשיח הוא לא טוב וחייבים לשרש את זה וזה תפקידה של הכנסת, להיות הקול הקורא לשיח הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה, ברק.

מירב בן ארי: גילי, אני הבנתי שאתה צריך ללכת ולא נעים לך, אז אם אתה צריך ללכת לאמן, זה בסדר.

מירב בן ארי: תרגיש בנוח.

<גילי מוסינזון: תודה רבה.

מירב בן ארי: אנחנו שמענו גם את הדברים שאמרת והתרשמנו מאד.

מירב בן ארי: חבר הכנסת חנין בטח ישמח אם תישאר, אבל אם אתה ממהר לאימון, אנחנו לא נעכב אותך.

דב חנין: אנחנו ממש לא נעכב אותך בדרך לאימון.

דב חנין: אם יש לך עוד דקה, אני אשמח.

דב חנין: אני רוצה להביע המון הערכה לך באופן אישי.

דב חנין: אני חושב שמה שאתה עשית היה מעשה מאד מאד חשוב, מאד ערכי ומאד אמיץ.

דב חנין: אני אגיד לכם, הגישה שלי, ואני לא יודע לאנשים לצאת מהארון או לא לצאת מהארון.

דב חנין: כל אחד יבחר את בחירתו ואני לא חושב שזה משהו שאנחנו יכולים להגיד לאנשים איך לנהוג.

דב חנין: אבל החלטה של מישהו כן לעשות את המעשה הזה וכן לעשות את המהלך הזה, יש איתה המון מורכבות ואני גם קראתי את הצד האופטימי שאתה סיפרת לנו, את תחושת השחרור, את ההרגשה שאתה לא צריך להיות סגור באיזה שהוא מקום.

דב חנין: שאתה מרגיש נאמן לעצמך ופתוח עם עצמך, בסך הכל בדבר שהוא לגמרי לגמרי טבעי ואנושי והגיוני, והוא חלק מהחיים שלנו, כמו כל דבר יפה וטוב שיש בחיים.

דב חנין: אין בו שום סיבה להיות במבוכה או באיזה שהוא קושי.

דב חנין: אבל למרבית הצער זה לא המצב בחברה שלנו.

דב חנין: אז אני מאד שמח על תחושת השחרור שלך, אבל אני גם ער לזה שזה מעשה שיש איתו גם איזו שהיא החלטה לא פשוטה, עם מורכבות ועם שאלה איך זה יתקבל ואיפה יהיו כל הדעות הקדומות והתפיסות הלא נכונות שקיימות.

דב חנין: אני רוצה להגיד לך שזה מעשה שאני מעריך אותו בצורה באמת באמת בלתי רגילה.

דב חנין: אני חושב שזה מעשה שיש לו משמעות חברתית נורא גדולה, כי אנחנו מדברים, גברתי, על התחום של הספורט כתחום, שגם שמענו את זה כאן, שיש בו הרבה קשיים ומורכבויות בהיבט הזה של יחסי קהילות הלהט"ב עם ציבור האוהדים ועם המועדונים, ועם כלל תרבות הספורט.

דב חנין: יש המון קשיים, יש המון אתגרים, ואנחנו בוודאי עוד נשמע על הקשיים האלה ולכן הדיון הזה כל כך חשוב.

דב חנין: אבל הצד השני של המטבע, זה שבמקום הזה יש גם הזדמנויות נורא נורא גדולות, כאשר אנשים צעירים – ואני לצערי לא ספורטאי, אבל אני אוהד ספורט – ועבורי אתה דמות.

דב חנין: אתה דמות.

דב חנין: אתה דמות שאני מסתכל עליה מלמטה למעלה, לא רק פיזית, אלא אני אוהב ספורט ואני אוהב ספורט יפה ואני אוהב כדורסל ואני גאה בזה.

דב חנין: אני גאה לראות את הדברים היפים והטובים שיש בספורט.

דב חנין: וכשאנשים רואים אותך, אנשים אומרים לעצמם, ואוו, זה אפשרי.

דב חנין: זאת אומרת הנה, זה בסדר.

דב חנין: אתה מסמן להמון המון אנשים, במיוחד לאנשים צעירים, את המרחב הפתוח שיש בחברה שלנו, ולכן להתייצבות של אנשים מתחום הספורט עם האמת שלהם, עם האמירה שלהם, יש משמעות מאד גדולה ואני לכן רוצה לשים את הדגש מבחינתי בדיון הזה, לא רק על הצעד של הקשיים, הבעיות, המורכבויות והאתגרים שלפנינו, אלא כמה יש פה הזדמנות גדולה, אפשרות גדולה ובאמת איזה שהוא משהו שיפרוץ את הקירות ואת האופקים לחברה שלנו.

דב חנין: אז המון תודה לך ולכם וליוזמי הדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה חבר הכנסת חנין, ותודה רבה גילי.

<גילי מוסינזון: ממש בקצרה, כי באמת דיברנו על החוויות האישיות.

<גילי מוסינזון: קודם כל תודה רבה על הדברים, חבר הכנסת חנין.

<גילי מוסינזון: דיברנו על החוויות האישיות שלנו וגם טיפה על הקטע של הנוער.

<גילי מוסינזון: שתבינו, שחקן שעולה מנוער לבוגרים, זו החלטה הכי משמעותית בחיים שלו וזו בדיוק הזמן שהזהות המינית נקבעת – 17, 18, אתה מתחיל לשים לב.

<גילי מוסינזון: בקיצור, זה צומת כזה שכל מילה של מאמן, כל זה שיצחקו עליך יכול להרוס את הנפש ואז אתה צריך לבחור או להיות כזה או להיות כזה.

<גילי מוסינזון: אלה שפה התמקדו להיות גם כזה וגם כזה, בדרך שלהם והיא בדרך כלל קשה.

<גילי מוסינזון: אז אני חושב שהנוער באמת - - -

מירב בן ארי: נכון, והעניין הזה של לבוא ולהיות דמות, ואתה משמעותית לחיקוי להרבה בני נוער במדינת ישראל.

מירב בן ארי: אתה יודע, אתה הרבה יותר מחבר כנסת בעניין הזה.

<גילי מוסינזון: כמאמן נוער אני חייב - - -

מירב בן ארי: לא, מבחינת תהודה ציבורית, אתה יודע.

מירב בן ארי: ההשפעה שלך על בני נוער, על צעירים, על צעירות שרואים אותך, וכמו שאמר חבר הכנסת חנין, מבינים שאפשרי וזה בסדר ולא יתלו אותך עכשיו בכיכר העיר, אלא להיפך, קיבלת הפוך.

מירב בן ארי: כל כך הרבה פרגון ותמיכה.

מירב בן ארי: ראיתי גם חברי כנסת - - -

<גילי מוסינזון: כן.

<גילי מוסינזון: אני באמת מקווה ש - - -

מירב בן ארי: כן, עשית פה דיון בוועדת החינוך.

<גילי מוסינזון: שהדיון הזה ייקח את זה גם לשלבים שאתם יודעים איך לקחת אותם, שלבים אופרטיביים מה שנקרא.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה את זה גם.

מירב בן ארי: תודה לך שהגעת.

מירב בן ארי: עודד, בבקשה, התייחסות שלך.

<עודד פריד: לא, אני אוותר על זמני.

<עודד פריד: אני יודע שיש הרבה אנשים שרוצים לדבר.

<עודד פריד: אני מוותר על זכות הדיבור שלי.

<עודד פריד: יש כאן מומחים גדולים ממני לתחום, באמת.

<עודד פריד: תנהלו את הדיון.

<עודד פריד: שמחתי לעזור בפסיליטייטינג שלו, אבל יש אנשים יותר מוכשרים ממני בתחום.

<ברק עטר: אני רוצה להעיר הערה חשובה.

מירב בן ארי: אבל רק בקצרה, כי הזמן שלנו רץ.

<ברק עטר: דב, אמרת שאתה לא יודע אם לקרוא לצאת מהארון או כן.

<ברק עטר: אתם חייבים לקרוא, כי הנה התוצאה.

<ברק עטר: בעצם אתה אומר בתשובה שלך – לא צריך לפחד להגיד לקרוא.

<ברק עטר: כן, חייבים לקרוא לצאת מהארון, כי המעשה שלו קריטי.

<ברק עטר: הוא קריטי לנוער, הוא קריטי לצעירים, לחניכים שלו, לאחרים.

<ברק עטר: הוא המודל.

<ברק עטר: אנחנו חייבים לקרוא לאנשים מפורסמים, לסלבריטאים, לספורטאי עילית לצאת מהארון.

<ברק עטר: אם לא נעשה את אז מי יעשה את זה?

<ברק עטר: אנשי העם?

<ברק עטר: זה צריך לבוא מלמעלה.

<ברק עטר: אתם החזקים.

מירב בן ארי: לפחות מה שאני שמעתי זה לא להכריח את האנשים.

<ברק עטר: אני לא דיברתי על להכריח, אבל הקריאה צריכה להיות - קחו את היוזמה, תעשו.

<ברק עטר: אל תהיו פחדנים.

<ברק עטר: תהיו אמיצים.

דב חנין: אני מלא הערכה לאנשים שעושים את זה, כי אני מכיר את המורכבויות של החברה שלנו.

דב חנין: אני פשוט לא מרגיש את עצמי במקום שאני יכול להגיד לאנשים שנמצאים במקום אחר, אני לא יכול לתת להם עצה מה לעשות בחיים שלהם.

דב חנין: אני באמת מרגיש שאין לי את היכולת הזאת.

דב חנין: אולי אתה, כבן הקהילה, מרגיש גם יותר היכרות.

דב חנין: אני בכל זאת כמי שתומך, אני נמצא מבחוץ ואני מרגיש קושי מאד גדול להגיד לאנשים מה לעשות.

דב חנין: אני גם לא יודע בדיוק איזה מחירים הם אחר כך בפועל משלמים.

דב חנין: אז אני אומר את זה בזהירות.

דב חנין: אני לגמרי מבין את הקריאה שלך.

דב חנין: אני גם אמרתי, זה מעשה כל כך חשוב ברמה הציבורית.

דב חנין: אני נורא מעריך את זה.

דב חנין: מי שיכול לעשות את זה – ברוך הבא ויישר כוח ואנחנו כולנו נזמין אותו לעוד דיונים כאלה.

<ברק עטר: תודה.

מירב בן ארי: אוקיי, בבקשה.

<שגיא קריספין: אז אם נסכם בקצרה את הבעיות שהוצגו כאן על השולחן, אז גילי הזכיר את זה – ההומופוביה לפעמים מעודדת אלימות.

<שגיא קריספין: אני בכוונה משתמש במונח הומופוביה, כי זה די מגדרי לגברים, שנאלצים להוכיח את גבריותם על המגרש או בחדרי האימונים ולפעמים מנתבים את זה לאלימות, וגילי הזכיר את זה בפוסט שלו, שהוא פרסם.

<שגיא קריספין: כל עוד המילה הומו היא קללה ביציעים או במגרש ושופטים או המערכת כולה לא נוקטת יד קשה כנגד התופעה הזאת, אפילו לא מתעדת אותה כמו שאנחנו מגלים, אז זה פשוט נותן לגיטימציה וזה בניגוד לגזענות או נהמות גזעניות שנשמעות במגרש, שעליהם כן שמים דגש.

<שגיא קריספין: נקודה נוספת חשובה זה הנושא של התקצוב.

<שגיא קריספין: מפעלים, ליגות, את הזכרת לדוגמא את הליגה לנשים, אז ליגה לכדורסל לנשים נתקלת בבעיה קשה של גיוס חסויות, פשוט כי היא מתויגת כליגה של לסביות ונותני חסות לא רוצים לתת את החסות הזאת.

<שגיא קריספין: נמצא כאן בצלאל שעסק בנושא הזה, והוא אחרי זה יוכל להרחיב בנקודה הזאת.

<שגיא קריספין: אז בעצם אם נתקדם, איך מתמודדים עם זה בעולם.

<שגיא קריספין: אז בעולם הדבר הראשון שעושים זה קמפיינים.

<שגיא קריספין: אז יש קמפיין בינלאומי שנקרא ריינבו לייסס.

<שגיא קריספין: (סרטון)

<שגיא קריספין: ברצלונה.

<שגיא קריספין: כולנו מכירים את מועדון הכדורגל ברצלונה.

<שגיא קריספין: גם הוא התגייס לנושא.

<שגיא קריספין: זה אינייסטה, שחקן ברצלונה.

<שגיא קריספין: קמפיין נוסף שיצא לפני אולימפיאדת החורף, שהתקיימה בסוצי, שזאת הייתה בעיה להטבופובית בפני עצמה - - -

<קריאה: וסמים.

<שגיא קריספין: וסמים.

<שגיא קריספין: זה יצא בקנדה.

<שגיא קריספין: (סרטון)

<שגיא קריספין: ומוזכר כאן עוד קמפיין שהיה מאד מאסיבי באחת הליגות הבכירות בעולם אולי, הליגה הראשונה שהפכה להיות ליגה בעצם, זו הליגה האנגלית שיצאו ממש בקמפיין מאד מאד מסודר שאנחנו מקווים שאנחנו נוכל לאמץ כזה פה בארץ, שהוא מעבר לקמפיין פרסומי.

<שגיא קריספין: אז אם נעבור קצת לקווים יותר מעשיים, הדבר הראשון שהוזכר כאן זה הנושא של החינוך.

<שגיא קריספין: צריך לשלב את הנושא של החינוך כבר בשלב שבו מכשירים מאמנים.

<שגיא קריספין: הגורם של מאמן הוא פקטור עיקרי בחינוך של בני הנוער או של הספורטאים, ואם מאמנים ילמדו את השפה הנכונה – איך להכיל, כמו שברק אמר ואיך לאמן בצורה שהיא מכילה ולא פוגענית – כבר עשינו שלב.

<שגיא קריספין: יש ארגונים להט"בים שזה התפקיד שלהם, כמו חושן, שהתפקיד שלו הוא לעזור בחינוך.

<שגיא קריספין: אז שילוב של פעילות כמו חושן בהכשרת מאמנים בוינגייט או בכל מקום אחר, זה אקט נוסף.

<שגיא קריספין: שופטים הם גם חלק מהסגל שצריך להכיר את הדבר הזה.

<שגיא קריספין: צריך להכיר איך מתמודדים עם הקהילה הלהט"בית, איך מכילים אותה ואיך פועלים כדי למנוע את הפגיעה בה.

<שגיא קריספין: הסברה.

<שגיא קריספין: אין מידע.

<שגיא קריספין: היום שופטים לא נדרשים אפילו לתעד קריאות להט"ביות פוגעניות, כי זה לא נחשב כעבירה.

<שגיא קריספין: אנחנו תיכף נגיע לנקודה הזאת.

מירב בן ארי: כן, לגבי הסעיף הזה של החקיקה שכתבתם, אני בודקת אותו.

<שגיא קריספין: אז תיכף נגיע לחקיקה עצמה.

<שגיא קריספין: קמפיין ציבורי כמו שראינו כאן, שקיים בכל העולם, פה בארץ בשיתוף של ספורטאים בכירים מהליגות הבכירות, תכניות חינוכיות שייקבעו על ידי ההתאחדויות השונות.

<שגיא קריספין: סנקציות – הם הזכרנו את הנושא הזה שעצם מתעלמים מקריאות להט"ביות ובכך זה נותן לגיטימציה – אם ישתלבו סנקציות לצד ההסברה, הדבר הזה ייתן משמעות באמת למה שאנחנו מדברים עליו כאן.

<שגיא קריספין: חקיקה.

<שגיא קריספין: אז חוץ מהנושא של החקיקה שהזכרת אותה, חוק לאיסור אלימות בספורט מייחס לגזענות, אבל הוא לא מתייחס לפגיעות להט"ביות, ואנחנו מציעים לשלב בפנים נושא של פגיעה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.

<שגיא קריספין: כללי האתיקה לספורט, שגם כן לא נוגעים בנקודה הזאת בכלל.

<שגיא קריספין: התקנונים של ההתאחדות מדברים, שוב פעם, על גזענות, מדברים על נהמות גזעניות.

<שגיא קריספין: הם כאילו יורדים לרזולוציות בכל מיני נקודות, אבל הם לא מתייחסים בכלל לנקודה הלהט"בית.

<שגיא קריספין: אם תכנסו לתקנון של התאחדות הכדורגל לצורך העניין, אז השופט בהחלט יכול לעצור משחק או לרשום הערה על קריאות או נהמות גזעניות ביציע, אבל אם יציע שלם יקרא לשחקן הומו, כקללה, אז השופט לא יתייחס לזה בכלל כי זה לא רשום אצלו כנקודה.

מירב בן ארי: רגע, כמו שאמרתי, הידיעה שלי בספורט מצומצמת, אבל אני כן זוכרת שהייתה איזו תביעה של אמסלם שכל הקהל קרא לו - - -

<ברק עטר: כן, אבל זה היה בעצם תהליך בדיוק הפוך.

<שגיא קריספין: זה היה קצת תהליך הפוך.

<שגיא קריספין: הוא ניסה לבוא ולומר שכשקוראים לו הומו אז פוגעים בו.

מירב בן ארי: אבל הוא קיבל פיצוי על זה.

<ברק עטר: כן, אבל זה תהליך הפוך.

<ברק עטר: בעצם השוטפת קבעה בפסק הדין שהיא מתביישת להגיד שהיא צריכה לתת לו את הכסף, שהומו היא קללה, כי הומו היא לא קללה.

<ברק עטר: אבל בשיח החברתי היא קללה, ולכן זה יצא בדיוק הפוך.

מירב בן ארי: הבנתי.

<ברק עטר: אני רוצה רגע לחדד משהו- - -

מירב בן ארי: לא, לא.

מירב בן ארי: תן לי, יש לי עוד הרבה אנשים שאני רוצה לשמוע.

<שגיא קריספין: עוד נקודה.

<שגיא קריספין: משרד החינוך והספורט מחלק תקציבים, מחלק מענקים לכל מיני פעילויות.

<שגיא קריספין: אם משלבים בתוך זה את הדגש על תכנים להט"בים כקריטריון לקבלת ההקצבות, אז הדבר הזה יחזק את מה שאנחנו מדברים עליו פה.

<שגיא קריספין: כל הדברים האלה בעצם משתלבים בסופו של דבר לתכנית עבודה, שצריכה להיות תכנית עבודה מסודרת.

<שגיא קריספין: נקודה נוספת ששוב פעם הזכרתם עכשיו סביב השולחן, זה קידום של הנראות הלהט"בית.

<שגיא קריספין: פה אנחנו מדברים גם על ספורט מקצועני וגם על ספורט חובב.

<שגיא קריספין: חיזוק ותקצוב של עמותות וארגונים שפועלים לשלב להט"בים בספורט.

<שגיא קריספין: למעשה מה שאנחנו מנסים לומר כאן באופן כללי, זה שהיום הזירה הספורטיבית המקצוענית, היא לא תמיד מרחב בטוח עבור להט"בים.

<שגיא קריספין: לקיים פעילות ספורט, גם כאלה שרוצים ובני נוער לפעמים נאלצים לבחור – כמו שהזכיר כאן גילי – בין להיות הומו, להיות לסבית, לבין להשתתף בענף ספורט שהם רוצים ולעתים הבחירה היא לוותר על הזהות שלהם ולעתים הבחירה לוותר על הספורט.

<שגיא קריספין: אז לטובת אלה שרוצים לוותר על הספורט, אפשר ליצור מרחבים אחרים, מרחבים אלטרנטיביים דוגמת המרחב שאנחנו יוצרים במועדון הספורט, שכן מאפשר ללהט"בים להשתתף בפעילות ספורט, בין אם זה מקצועית או בין אם זה חובבנית, והכל על מנת שלא להרחיק להט"בים מפעילות בספורט, כי בסופו של דבר כולנו סביב השולחן רוצים שכמה שיותר אנשים יעסקו בספורט.

<שגיא קריספין: אז חיזוק ותקצוב עמותות וארגונים שעוסקים בדבר הזה ויוצרים את המרחב האלטרנטיבי, זו עוד נקודה לפעילות.

<שגיא קריספין: טורנירים בין לאומיים.

<שגיא קריספין: מתקיימים טורנירים בין לאומיים להט"בים, טורנירי ספורט להט"בים בין לאומיים בכל העולם.

<שגיא קריספין: קיום כזה של טורניר בסדר גודל גדול מעודד את הנראות, יוצר יחס שונה לקהילה הלהט"בית.

<שגיא קריספין: אנחנו קיימנו בתל אביב, במרס האחרון, טורניר טניס שיצר באז.

<שגיא קריספין: כרגע זה היה קטן, אז זה יצר באז בעיקר במוסדות, אבל טורניר כזה בסדר גודל גדול שיביא לכאן עשרות אלפים של ספורטאים להטב"ים שבאים להתקיים בספורט, נותן נראות שונה ואחרת לקהילה.

<שגיא קריספין: משחקי ראווה של קבוצות להטב"יות נגד קבוצות פעילות.

<שגיא קריספין: ספורטאים שיבואו וייטלו חלק במצעדי גאווה שמתקיימים בכל הארץ.

<שגיא קריספין: שוב פעם, זה מחזק את הנראות הלהט"בים, לאו דווקא ספורטאים להט"בים.

<שגיא קריספין: אנחנו מזמינים את כל החברים פה סביב השולחן לבוא ולהצטרף אלינו לצעדי הגאווה שמתקיימים בכל הארץ.

<שגיא קריספין: לא רק בתל אביב, גם פה בירושלים.

<שגיא קריספין: וזהו פחות או יותר.

<שגיא קריספין: הנקודה העיקרית היא שבעצם כל הדברים האלה מתגבשים לידי תכנית עבודה מסודרת, שמתחילה בנושא הזה של שינוי החקיקה ושינוי חקיקה ראשית, חקיקת משנה ותקנונים, אבל היא משלבת בתוכה הרבה מאד הסברה, קמפיינים ציבוריים ועידוד הנראות הלהט"בית.

<שגיא קריספין: כל זאת על מנת להתגבר על המכשולים האלה שהוצגו קודם.

<שגיא קריספין: תודה רבה על ההקשבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע מהמשרד.

מירב בן ארי: את רוצה להתייחס עכשיו, או שנשמע קודם את המשרד לביטחון פנים?

<קריאה: לא משנה.

מירב בן ארי: אז בואי נשמע, כי אני רואה שיש כאן נציגות של המשרד ושל המשטרה.

מירב בן ארי: מי זה רונאל?

מירב בן ארי: אתה מהמשרד לביטחון פנים?

<רונאל חרמץ: כן.

מירב בן ארי: אוקיי, בבקשה, ראש תחום.

מירב בן ארי: ומי זה רפ"ק בני סלמון ראש תחום ספורט?

<בני סלמון: אני אתייחס.

מירב בן ארי: אוקיי, אז הוא יתייחס ואתה אחריו, אין בעיה, בסדר גמור.

<רונאל חרמץ: ברשותך, אני אגע קצת יותר בצד המניעתי, כי הגופים האזרחיים של המשרד לביטחון פנים - - -

מירב בן ארי: אני מכירה את מצילה.

<רונאל חרמץ: אנחנו עוסקים יותר בתחום המניעתי, להבדיל ממשטרת ישראל, שעוסקת יותר בצד של האכיפה.

מירב בן ארי: כן, כן.

מירב בן ארי: זה טוב שאתה תתחיל ואז באמת נתייחס לאחרים.

<רונאל חרמץ: מה שרציתי לציין, זה שאנחנו פועלים בכל מיני דרכים למניעת או לצמצום הגזענות והאלימות בספורט.

<רונאל חרמץ: בנושא של הומופוביה בספורט, אני מודה שאנחנו לא נגענו בו באופן ספציפי, כי אנחנו לא הכרנו את ממדי התופעה.

<רונאל חרמץ: זאת אומרת אנחנו לא יכולים כרגע לדעת מה המשמעות של התופעה מבחינת ההיקף שלה.

<רונאל חרמץ: כי בדרך כלל אי אפשר לעשות הכל, אז עושים תעדוף - - -

מירב בן ארי: מה שהכי קשה.

<רונאל חרמץ: עושים תעדוף, הולכים לכבד יותר.

<רונאל חרמץ: ועד היום באמת הבעיות שעלו וצפו היו בעיות יותר ברמה העדתית, ברמה של צבע עור, ברמה של לאום, של ערבים-יהודים והנושא הזה פשוט לא הגיע אלינו.

<רונאל חרמץ: זה לא שאנחנו לא רצינו לטפל או משהו כזה.

<רונאל חרמץ: ולכן חשוב לנו קודם להבין מה המימדים של התופעה.

<רונאל חרמץ: זאת אומרת כמה זה באמת דומיננטי כדי שאנחנו נוכל להגיד שאנחנו רוצים להתמקד גם בזה.

<רונאל חרמץ: ואני לא הבנתי עדיין את המימדים.

<רונאל חרמץ: הדבר האחר שרציתי לציין, אנחנו נשמח, במידה ובאמת אנחנו נדע פחות או יותר מה ההיקפים, להפעיל פעילויות מניעתיות.

<רונאל חרמץ: אנחנו יכולים לעשות את זה גם ביחד עם שופטי הכדורגל, שיש לנו איתם שיתוף פעולה מצוין.

<רונאל חרמץ: נוכל לעשות את זה עם מאמנים, שאנחנו מעבירים כבר סדנאות.

<רונאל חרמץ: אין שום בעיה - - -

מירב בן ארי: שגיא, אתם מכירים?

<שגיא קריספין: לא.

<שגיא קריספין: הכרנו עכשיו.

<שגיא קריספין: עכשיו אנחנו מכירים.

<רונאל חרמץ: אין שום בעיה להכניס תכנים במקום שכבר עובד ופועל בתחום הזה.

מירב בן ארי: נכון.

<רונאל חרמץ: אבל צריך באמת לחשוב מי האדם הנכון והמתאים להעביר את זה, כי אני לא יודע אם קיים מישהו שיכול להדריך - - -

מירב בן ארי: הוא יושב לידך.

<שגיא קריספין: קיים, קיים.

<שגיא קריספין: יש ארגון שנקרא חושן – חינוך ושינוי, שזה העיסוק שלו.

<שגיא קריספין: להעביר תכנים להט"בים בעצם.

מירב בן ארי: אתם תיפגשו אחרי הוועדה.

<רונאל חרמץ: בהחלט.

<רונאל חרמץ: עכשיו, לגבי המועצה שציינת, המועצה הלאומית למניעת גזענות ואלימות בספורט, אני לא רואה שום סיבה מדוע אתם לא תציגו את הנושא הזה בפני המועצה.

<רונאל חרמץ: אנחנו יכולים ליצור את החיבור הזה, כך שבישיבת המועצה הבאה, ברשות השופטת בקשטיין, שהנושא הזה יעלה על ידיכם, כדי שזה יקבל את הבמה הראויה.

<רונאל חרמץ: אני רוצה גם לציין עוד משהו.

<רונאל חרמץ: יש בהרבה מקרים, כאשר מועדון – אם זה כדורסל או כדורגל – נענש לאחר שאוהדים היו גזעניים או היו אלימים, אז הוא מקבל קנס כספי, בין אם זה על ידי איגוד הכדורסל או ההתאחדות לכדורגל.

<רונאל חרמץ: אני כל הזמן טוען שכאשר יש כזה אירוע וצריך להעניש, למה שהעונש לא יהיה תכנית מניעה?

<רונאל חרמץ: זאת אומרת לעשות תכנית שתצמצם את התופעה, במקום פשוט לגרום להם לשלם כסף, ש - - -

<עודד פריד: או שהכסף ילך לארגונים שעוסקים במניעת התופעה ובמועדוני ספורט גאים.

<רונאל חרמץ: בסדר, נכון.

מירב בן ארי: או כל מי שעוסק, גם בכלל.

<עודד פריד: גם.

<רונאל חרמץ: אז אנחנו בעצם נשמח להשפיע בסיטואציה כזאת.

<רונאל חרמץ: למשל, כשהיה את האירוע האלים במשחק הכדורסל בין הפועל ירושלים וחולון, ששם נקטעו האצבעות של אותו מאבטח, אגודת הספורט של הכדורסל של חולון קיבלו עונש.

<רונאל חרמץ: הם קיבלו קנס כספי.

<רונאל חרמץ: ואנחנו באנו אליהם ואמרנו בואו, אנחנו נעשה לכם תכנית מניעה, תלכו לאיגוד לכדורסל ותגידו להם שאנחנו נעשה תכנית מניעה במקום הקנס.

<רונאל חרמץ: והאיגוד קיבל את זה והפעלנו שם תכנית מניעה שצמצמה בהדרגה את התופעות.

<רונאל חרמץ: אז אנחנו פתוחים.

<רונאל חרמץ: אנחנו נשמח לשלב תכנים כאלה בצד המניעתי ונעשה את החיבורים, נעזור לכם להתחבר לאותם גופים שיכולים לשמוע אתכם ולקחת את הדברים לפעולה.

מירב בן ארי: מצוין, בסדר גמור.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס רגע למשטרת ישראל, בני.

<איתן מדמוני: אני אתייחס ברשותך, כובד יושבת הראש, בתור נציג המשטרה.

מירב בן ארי: רק תגיד את שמך והתפקיד לפרוטוקול.

<איתן מדמוני: שמי איתן מדמוני ואני רמ"ח אבטחה במשטרת ישראל.

<איתן מדמוני: במסגרת תפקידי אני מטפל גם בנושאים שקשורים לספורט, באמצעותו של בני.

<איתן מדמוני: נמצא לצידי דימטרי, שהוא מטפל בצד החקירתי, שאני לא מתעסק בו, אבל הוא יציג את הדברים שרלבנטיים לשם.

<איתן מדמוני: קודם כל אני שמח להיות חלק מהדיון הזה, כי נחשפתי פה לכמה דברים שלי לפחות הם חדשים.

<איתן מדמוני: לא שאני לא מכיר, אני חלק מהחברה הזו ואני חושב שחשוב היה להקשיב ולשמוע כאן את כל הדברים שנאמרו.

<איתן מדמוני: כמה דברים מהזווית שלנו.

<איתן מדמוני: ראשית, מהקשבה רק אליכם כמו שאני מכיר את זה, הבעיה הרבה יותר רחבה והיא הוזכרה כאן בהיבט החברתי, בכל מה שקורה לנו, בכלל באלימות ובהסתה בספורט, ואני מדבר כאן לחברים שבחבורה, וחבל שגילי יצא.

<איתן מדמוני: אנחנו מכירים את כל התופעה שהמשטרה מתמודדת איתן, אם זה גזענות ומגדר וצבע שהזכרנו, וזה חלק מהתופעה וצריך לתת כאן איזה שהוא מיקוד ולכן אני מברך על הדיון הזה.

<איתן מדמוני: לנו, כמשטרה, יש התמודדות מאד ארוכה עם האלימות בספורט, שהופכת לאלימות אפילו פיזית ופוגענית ובכלל לא פשוטה בהקשר הזה.

<איתן מדמוני: הבסיס שלנו לעבודה זה חוק האלימות בספורט, שאנחנו משתמשים בו כאיזה שהוא מסד, ואני לא אדבר כרגע על תיקוני חקיקה, יש כאן את משרד המשפטים, אבל הוא הבסיס.

<איתן מדמוני: הפרשנות שלו עבורנו היא רחבה לכל דבר שיש בו משום הסתה, או אפשרות לפגיעה בשלום הציבור.

<איתן מדמוני: כי אנחנו מדברים על אירועים המוניים, כשאנחנו על פי חוק הספורט, כפי שאני מבין אותו, גם על פי הגדרות הפיקוד, רוצים לראות בספורט איזה שהוא אלמנט – וכאן אנחנו שותפים למשרד לביטחון הפנים ולמשרד הספורט – ואני אגע בזה בהמשך, לאיזה שהוא משהו שהוא תרבותי, כמו שהיינו רוצים לראות דברים אחרים.

<איתן מדמוני: ולכן המשטרה כתפיסה לקחה את עצמה צעד אחורה, כדי לתת להתנהלות להתנהל עם סדרנים וכל מה שנוגע לעניין הזה, והרחיקה את השוטרים למעגל שני או אחר, כדי לא להיות במגע ראשון.

<איתן מדמוני: כי אנחנו מדברים, והספורטאים שבינינו יבינו, שיש איזה שהוא מישהו שמנהל את המערך הזה, שקשור לספורט או לכל דבר, כאיזה שהוא אלמנט תרבותי.

<איתן מדמוני: היינו רוצים לראות שם יותר נשים וילדים ואנחנו מטפלים בזה באופן מאד מאסיבי.

<איתן מדמוני: לגבי ההיבטים האופרטיביים, וכאן אני רוצה להיכנס ולמקד קצת לתחום שלי.

<איתן מדמוני: ראשית, המודעות ולכוון לזה.

<איתן מדמוני: אנחנו לקראת כל עונה עושים תדריכים, פגישות עם כל מי שצריך, מפיצים פנקסים נגד הסתה ויש לי כאן ציטוטים מתוך הדבר הזה, על בסיס החוק, בפרשנות הרחבה שלו, שזה כולל תדריכים לכל בעלי התפקידים.

<איתן מדמוני: אנחנו בקשר עם ההתאחדות ומעבירים להם את הדגשים שלהם כדי לעשות.

<איתן מדמוני: עשינו קורס למנהלי אבטחה על פי חוק הספורט בהקשר הזה, עם כל התדריכים איך להתנהג, מה לעשות.

<איתן מדמוני: אנחנו בממשקים מול הסדרנים.

<איתן מדמוני: אנחנו דואגים להעביר את זה בבתי הספר, כדי שבסופו של דבר –וזו מערכת לא קטנה – נוכל לתרגם את זה למטה ולהטמיע את כל הדברים, גם בשוטרים שלנו.

<איתן מדמוני: הוזכר כאן לפני כמה דקות חושן.

<איתן מדמוני: אני כסגן מפקד בית ספר לשוטרים בצפון לשעבר ומד"ר, נדמה לי שנפגשנו, אני לא יודע אם זה היה איתך אישית, אבל אישית, לא היה מסגרת של שוטר מתחיל שחתמתי לו על התעודה, שקיבל הרצאה של חושן אצלנו בבית הספר לשוטרים, כי זה חלק מהעניין ומובנה אינהרנטי, וכאן החברה אולי מכירים, שהמשטרה רואה בזה ערך, ביכולת שלה להכיל בני מיעוטים, ביכולת שלה להכיל כל אחד על פי דתו, על פי אמונתו והבחירה האישית שלו.

<איתן מדמוני: אני לא אמליץ לאף אחד כנושא מדים, אבל החובה שלי האזרחית זה לתת לכל אחד את ההזדמנות להיות חלק מהחברה הזאת.

<איתן מדמוני: ולכן אנחנו מטמיעים את זה לשוטרים.

<איתן מדמוני: עושים את זה בסדנאות למפקדים, והמארג הזה הוא כולל בכלל.

<איתן מדמוני: הדבר הנוסף שדובר בו זה האלמנט החינוכי, ואני רוצה לדבר שנייה על המועצה לאלימות בספורט, שאנחנו גם שותפים בה.

<איתן מדמוני: אנחנו חברים - - -

מירב בן ארי: נמצאים כאן מהמועצה לאלימות בספורט?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אוקיי.

<איתן מדמוני: הם היו צריכים להיות כאן לפי דעתי.

מירב בן ארי: הם צריכים.

מירב בן ארי: הם גם הוזמנו.

<איתן מדמוני: אני יודע, קראתי את הרשימה.

<איתן מדמוני: אני חושב שהם חלק מאד חשוב.

<איתן מדמוני: אנחנו נמצאים בכל הוועדות שלהם ושם יש את הדברים שקשורים לחינוך, להטמעה, לתקשורת, להסברה, למתן תגמולים חיוביים בגין התנהגות של קבוצה שמטמיעה.

<איתן מדמוני: ראו את מה שקרה בבאר שבע, סליחה שאני משתמש כדוגמא קונקרטית בהיבט של תרבות של מניעת אלימות, ואני כרגע לא מדבר להט"בית, אני מדבר בכלל, ברמה העקרונית.

<איתן מדמוני: ולכן אנחנו, כמשטרה, בעלי אינטרס עליון כמה שיותר להוריד את החיכוך הזה, כדי לקיים את האירועים האלה בצורה כזו שיוכלו להכיל את המשפחות שלנו בפנים.

<איתן מדמוני: אני חושב שזה מסר מאד חשוב ברמה התרבותית.

<איתן מדמוני: גברתי, אני רוצה לגעת ואם תוכלי לסייע אני מאד אשמח, אני יודע שזה מטופל ואני רוצה לדבר על כיוון שההשלכה שלו היא יותר רחבה מהדיון הזה, אבל היא משפיעה עליו.

<איתן מדמוני: מפכ"ל משטרת ישראל נדרש לסוגיה הזאת של אלימות בספורט, במובן הרחב של הדברים.

<איתן מדמוני: אותו דבר הוא הנחה גם את הסמפכ"ל לטפל בהיבטים של טכנולוגיה, שתזהה אנשים שפוגעים בהסתה וכל מיני דברים, על ידי מרכיבים טכנולוגיים ואנחנו חלק מהצוות הזה.

<איתן מדמוני: אבל אני חושב שנקודת המפנה המשמעותית ביותר, זה המלצה של חבר הכנסת דוד צור לשעבר, שהייתי שותף לעבודה שלו, שקבע שתוקם יחידה שהיא ספציפית להתמודדות בתופעות האלימות בספורט.

<איתן מדמוני: הייתה הסכמה בין השר לביטחון הפנים - - -

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: רחל כאן.

<איתן מדמוני: אם את מכירה ותרחיבי, ברצון.

<איתן מדמוני: קטונתי.

מירב בן ארי: כן היינו כאן בדיון גם עם הטוטו, שהם אמורים לממן את זה.

<איתן מדמוני: בדיוק.

מירב בן ארי: כן, זה ממש חשוב.

<איתן מדמוני: אני חושב, גברתי, ברשותך, אם יורשה לי עוד משפט.

מירב בן ארי: אני יודעת שזה אצל השרה.

מירב בן ארי: אני יכולה לברר את זה.

<איתן מדמוני: אני חושב, מהניסיון הקטן שלי, שאם יוקם גוף מתמחה, כמו כל תופעה אחרת, אני חושב שיכולה להיות מהפכה, כאשר המרכיב הזה, שנאמר כאן והוא חשוב לדעתי ברמה חברתית, יכול לקבל ביטוי שהוא שונה לגמרי, הרבה יותר ממוקד ובכלל, להוריד את כל המקדם של - - -

מירב בן ארי: אנחנו יכולים לבדוק.

מירב בן ארי: זה הדיון בוועדת המשנה.

מירב בן ארי: אוקיי, אני אתן רגע לרחל וידל, היועצת של השרה מירי רגב גם להתייחס לדברים וגם תגידי לנו מה ההתרשמות שלך.

מירב בן ארי: אחרי זה משפט המשפטים.

מירב בן ארי: כן, בבקשה, רחל.

<רחל וידל: שלום.

<רחל וידל: אז קודם כל זה דיון שמבחינתנו הוא דיון מאד מאד חשוב, גם כי זה נושא שמאד מאד קרוב לליבה של השרה.

<רחל וידל: היא צועדת כל שנה במצעד וההרבה מאד מקומות שהיא יכולה היא מאד מאד תומכת ודואגת לקדם.

<רחל וידל: אני יכולה להגיד שבמשרד התרבות והספורט – אנחנו לא החינוך – זה כבר מזמן בנפרד, לצערנו, כי יש הרבה מקומות שהם מחוברים, מעולם לא הגיע דבר כזה לפתחנו.

<רחל וידל: זאת אומרת לא שום פנייה, לא מההיבטים של כספורטאי, האם אני נחשף, האם אני לא יוצא מהארון או יצאתי ואפליה כזאת או אחרת, או מההיבטים החינוכיים או מההיבטים של האלימות בספורט.

<רחל וידל: אז אני חושבת שקודם כל כדאי שניצור את הממשק הזה בינינו, כדי שנוכל להתחיל לקדם דברים, כי במצגת שלכם וממה שקראתי, עברתי על חלק מהדברים – יש דברים שהם ישימים וקל לעשות אותם ויש דברים שהם אחלה רעיונות, אבל צריך לשבת ולראות איך עושים את זה.

<רחל וידל: אנחנו כן עוסקים המון בהיבטים של האלימות בספורט, גם במועצה, ולאחרונה יש שיתוף פעולה בין שני השרים של היחידה למלחמה באלימות בספורט.

<רחל וידל: זה קצת תקוע מההיבטים תקציביים בעיקר, אבל זה לגמרי בעבודה.

<רחל וידל: זה משהו שגם השרה שמה עליו המון דגש לאחרונה, לאו דווקא בהיבט הזה, כי כולם יודעים על כל הקטטות האחרונות שהיו.

<רחל וידל: אבל אני חושבת שיש הרבה דברים שכן אפשר לעשות ביחד.

<רחל וידל: גם עוד מעט ייצא קמפיין פרסומי, ואולי ניתן לשלב את זה.

<רחל וידל: אני לא יודעת באיזה שלב הקמפיין נמצא, אבל אולי זה לא מאוחר מדי.

מירב בן ארי: קמפיין נגד אלימות בספורט?

<רחל וידל: כן.

<רחל וידל: ייצא קמפיין חדש עכשיו, בקרוב.

<שגיא קריספין: אנחנו נשמח.

<רחל וידל: אז צריך לבדוק את זה, אבל כדאי שנדבר.

<רחל וידל: אנחנו קיבלנו את זה.

<רחל וידל: התחלתי לחפש, אמרו לי - אף פעם לא פנו, אף אחד לא דיבר איתנו.

<רחל וידל: זה באמת כאילו - - -

<יבגני דודוצקין: אם תהיתם לגבי הממדים של העניין, זה המימדים של העניין, שאף אחד לא מדבר על זה.

<יבגני דודוצקין: שלא אומרים את זה.

<יבגני דודוצקין: שהמועדונים מסתירים את זה, שיש שחקנים שהם מחוץ לארון והמועדונים יודעים.

<רחל וידל: אבל בשביל זה יש ארגונים שיפנו.

<יבגני דודוצקין: אבל זה בדיוק העניין, שלא מדברים על זה וזה מאד עצוב - - -

<רחל וידל: אז בשביל זה אנחנו כאן כדי לדבר, כי אנחנו באמת רוצים ומבחינתנו זה נושא שהוא מאד מאד חשוב.

<טל מעוז: עניין המודעות הוא מאד חשוב.

<טל מעוז: הדוגמא שאני חושב שאפשר לתת זה המועצה להסדר ההימורים בספורט, שמתקצבת קבוצות ספורט מקצועניות אך ורק אם יש להן קבוצות נוער בליגות פעילות.

<טל מעוז: אנחנו נהננו בגלגול הקודם שלנו בשנים 2008-2009 מכספים של הטוטו, כשהפעלנו קבוצת בוגרים ששיחקה בליגה א' לכדור-עף שניצחה והתקדמה.

<טל מעוז: באותה שנה השתנתה התקנה לתקנה כזאת שצריך להפעיל גם קבוצת נוער.

<טל מעוז: אנחנו כמועדון לא יכולים להפעיל קבוצת נוער, מתוקף הנסיבות – בני נוער שנמצאים בארון וכו', ובמקום הזה אנחנו לא נהנים מאותם כספים שקבוצות מקבילות לנו כן נהנות מהם.

<רחל וידל: אני לא חושבת שבדיוק זה הפורמט שאתם רוצים שיתמוך בכם, אבל כאילו, אם רוצים לעשות דיון מקצועי, נכון ובאמת שיקדם וגם יסייע לכם גם בתקציבים ובכלל, אם רוצים לעשות שינוי שהוא באמת שינוי משמעותי, אז כדאי וגם אין לי בעיה שיהיה דיון נוסף ונוכל להראות את העבודה - - -

מירב בן ארי: לא, אני חושבת שהדרך הכי טובה זה פשוט שהם יפגשו איתך ושאנחנו נבוא לדיון נוסף בוועדה, כי יש דיון מעקב, אז אנחנו נדע מה עשינו.

<שגיא קריספין: אנחנו נשמח.

<שגיא קריספין: בוודאי.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את משרד המשפטים.

מירב בן ארי: בבקשה גברתי, רק תציגי את עצמך.

<גבריאלה פיסמן: עורכת דין גבי פיסמן, משרד המשפטים.

<גבריאלה פיסמן: קודם כל גם אנחנו מברכים אל הדיון, אני חושבת שנאמרו כאן דברים מאד מאד חשובים.

<גבריאלה פיסמן: אחת ההצעות שעלתה הייתה הצעה לתיקון חקיקה ולגביה רציתי להתייחס.

<גבריאלה פיסמן: ראשית, אם יש נתונים, כי גם אנחנו לא מכירים את היקף התופעה, ופה אני מדברת על היקף התופעה של קריאות גזעניות, התבטאויות גזעניות במהלך אירועי ספורט על - - -

<שגיא קריספין: לא גזעניות, כי גזעניות החקיקה מכסה.

<גבריאלה פיסמן: גזעניות בהיבט הרחב וגם אנחנו תופסים גזענות בהיבט הרחב, גם בהיבטים של קריאות גזעניות ביחס לנטייה מינית, ואני יכולה לציין - - -

<שגיא קריספין: לא, החוק לא.

<שגיא קריספין: החוק הוא מאד ממוקד.

<גבריאלה פיסמן: אז אני רוצה לציין שחוק העונשין כן מתייחס לפשעי שנאה ובהגדרה של פשעי שנאה, בהגדרה של עבירות שנאה בחוק העונשין, סעיף 144 ו' לחוק העונשין, ההגדרה היא רחבה יותר וכוללת גם היבטים של נטייה מינית.

מירב בן ארי: נכון, זה המקום היחיד היום בחקיקה שיש.

<גבריאלה פיסמן: נכון.

<גבריאלה פיסמן: אז גם כשהנושא הזה נבדק, אנחנו צריכים לראות האם נכון לתקן את חוק איסור אלימות בספורט ולקבוע עבירה ספציפית, שהיא עבירה שהעונש עליה הוא עונש מסוים ופחוּת, או להישאר דווקא עם העבירות שמצויות בחוק העונשין.

<גבריאלה פיסמן: זה חלק מהדברים שאנחנו - - -

<עודד פריד: עצם זה שהמחוקק חוקק את חוק איסור אלימות בספורט, קובע שהוא ראה לנכון כן לייחד את האלימות בספורט בצורה אחרת משאר פשעי השנאה.

<עודד פריד: ולכאורה - - -

<גבריאלה פיסמן: אני מודה שגם כשנעשה התיקון הזה - - -

<עודד פריד: גם אז התנגדתם.

<גבריאלה פיסמן: גם אז הייתה לנו את אותה התלבטות.

<גבריאלה פיסמן: בסופו של דבר הייתה תמיכה של הממשלה במהלך הזה וכן נעשה התיקון הנקודתי, ועדיין השאלות צריכות להישאל ולהיבדק, כדי שבסופו של דבר ניתן יהיה להילחם בתופעה הזאת ביעילות.

<עודד פריד: אם יש משהו שאנחנו מדברים עליו בהקשר היותר רחב, וזה אפילו לא קשור רק לתופעות של להטבופוביה וגזענות בספורט, ובדיוק הבוקר היה גם דיון על פשעי שנאה כלפי קהילת הלהט"ב באספקטים טיפה יותר רחבים.

<עודד פריד: ובאופן כללי כשאנחנו מדברים על השאלות האלה של אפליית להט"ב, אז אחד הדברים שאנחנו תמיד חוזרים אליהם בסופו של דבר, זה שאנחנו לא רוצים התייחסות שונה בחוק.

<עודד פריד: כלומר, אנחנו היינו שמחים להיות שווים בפני החוק ואם רוצים לבטל את חוק איסור אלימות בספורט, זה לגיטימי.

<עודד פריד: משרד המשפטים בוודאי יודע איך לעשות את זה.

<עודד פריד: אגב, שרת הספורט עשתה את זה ממש לא מזמן, זאת אומרת בתחום התרבות, שגם עליו היא אמונה, עם ביטול חוק הסופרים.

<עודד פריד: אפשר לבטל חקיקה, אבל אם לא ביטלתם אותה ואם אין כוונה לבטל אותה, אז אין שום סיבה שתהיה את ההחרגה הזאת ושדווקא להטבופוביה לא תצוין שם, ושם יש בצורה ברורה - - -

<גבריאלה פיסמן: אני רק מבקשת שתינתן לנו האפשרות לבחון את השלכות הרוחב של מהלך כזה, כדי שהתוצאה תהיה תוצאה טובה לכולם.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: עודד, אתה נכנס פה לפינות.

<עודד פריד: במסגרת הליך החקיקה.

מירב בן ארי: שנייה רגע.

מירב בן ארי: גברתי, יהיה דיון מעקב כמו שוועדות המשנה מנהלות.

מירב בן ארי: יש לך מספיק זמן לבחון את הנושא מבחינת חקיקה.

מירב בן ארי: אני גם אבחן מבחינת חקיקה פרטית.

מירב בן ארי: אני גם אדבר עם השרה.

מירב בן ארי: נעשה כל אחד את שיעורי הבית שלו מבחינת חקיקה וכשנצטרך נתקדם הלאה.

מירב בן ארי: כל הנושא הזה הוא נושא טרי, חדש, שלא נגעו בו.

מירב בן ארי: אז מה שאנחנו עושים פה, אנחנו מעלים את הנושא ומחפשים במין שולחן עגול כזה, שהוא מאד פרודקטיבי, כל מיני פתרונות.

מירב בן ארי: אני מאד מקווה שארגנתם מספיק כרטיסי ביקור, כדי שכל מי שנמצא כאן, אתם תוכלו אחרי זה להמשיך איתו את השיח.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את יובל חץ, יושב ראש איגוד הטריאתלון.

<יובל חץ: לשעבר.

<יובל חץ: עד לפני ארבעה חודשים הייתי יושב ראש איגוד הטריאתלון בארבע השנים האחרונות.

<יובל חץ: אני לא מכיר עוד מישהו שהיה יושב ראש איגוד ספורט שהוא הומו מחוץ לארון.

<יובל חץ: גם בתור חבר המליאה וחבר הוועד האולימפי, וגם בתור אחד שבא בדברים מול משרד הספורט, שהתאדה, אבל אנחנו מכירים ביכולת הפעילות האישית שלנו, ואני חושב מנקודת המבט שלי, שדווקא ההנהגה או ההנהלה של האיגודים צריכה להוביל צעדים כאלה, כי אם זה מגיע ממשרד הספורט ומשרד הספורט כן יכול לעדכן את הקוד האתי שכל האיגודים חייבים לאמץ, זאת הדרך הכי קלה שמשרד הספורט יכול להתחיל בה.

<יובל חץ: לעדכן את הקוד האתי.

<יובל חץ: אם איגוד לא מאמץ את הקוד האתי כלשונו וגם אוכף אותו אחר כך, אז הוא לא מקבל תקציבים ממשרד הספורט, ולזה כל האיגודים כפופים.

<יובל חץ: השלב הבא הוא בעצם להטמיע את הפעילות הזו באיגודים עצמם.

<יובל חץ: יש לאיגוד קבוצות, יש ועדת משמעת ובית דין עליון לערעורים לכל איגוד שהוא כפוף לאותם ועדות משמעת ובתי דין לערעורים, וחייבים לקיים ולבצע את האכיפה, במידה והיא קורית בענפי הספורט השונים.

<יובל חץ: משם זה יכול לחלחל גם לקורסי מאמנים.

<יובל חץ: קורסי מאמנים, כמו שגם שגיא הציג קודם, זה חלק מהחינוך שצריך להיות.

<יובל חץ: כמו שלצוערים של המשטרה שזה מועבר כחלק מהחינוך, אז האספקט הזה הוא גם נושא ש - - -

מירב בן ארי: מי אחראי על האיגודים?

<יובל חץ: על האיגודים ישנם שני אחראים.

<יובל חץ: אחריות מקצועית של הוועד האולימפי ואחריות מנהלית ורגולציה של משרד הספורט, שמאפשרת קבלת תקציבים.

<יובל חץ: אני אומר שאלה פעולות פשוטות שצריך להכניס אותן לתודעה.

<יובל חץ: אני מאמין ש - - -

מירב בן ארי: זה אפשרי.

<יובל חץ: אני לא נתקלתי אף פעם.

<יובל חץ: אני יכול להגיד שבתחום הספורט לא נתקלתי בשום דבר אישי מהטריאתלון, גם בתור טריאתלט 20 שנה, דמות די צועקת בפרונט וחבר הנהלה 13 שנה באיגוד, יושב ראש 4 שנים.

<יובל חץ: ואת הביטויים הקטנים ששמעתי – השתקתי באותו רגע, כי אני ניגשתי ישר לאותם אנשים ודיברתי איתם, מבלי שום מחיצות בינינו.

<יובל חץ: אני יודע שאחר כך גם המשיכו דיבורים אחרי זה, אבל הם נעשו בשקט, בצנעה ואפשר להגיד גם קצת בפחד.

<יובל חץ: אז ברגע ששמים בעלי תפקידים, כמו שראינו בקמפיין של ריאל מדריד, או ברצלונה, מה שזה לא היה שם ויגרום למלחמה שם.

<יובל חץ: לשים את הדברים האלה בפרונט.

<יובל חץ: ברגע שמאמצים, גם אם זה יהיה מכבי תל אביב בכדורסל ועכשיו הפועל באר שבע בכדורגל – קמפיין כזה יכול לתרום המון לספורט ואני יכול לציין שגם מהניסיון שלי, עיקר הבעיה הוא בענפים הקבוצתיים ופחות בענפים האינדיבידואלים.

<יובל חץ: כי בענפים הקבוצתיים של קבוצות של אוהדים, אנחנו לא מוצאים אותם בענפים האינדיבידואלים כמעט.

<יובל חץ: יש קבוצות של אוהדים, התלהבות, התלהמות וביטויים אלימים בענפים האלה.

<יובל חץ: ולכן אני חושב שהקמפיינים האלה, בשיתוף הנחיה של משרד הספורט, שמורדת לכתוב ובאמת להכניס את הסעיף הלהטופובי לקוד האתי, שיאומץ על ידי האיגודים – גם על ידי הוועדה האולימפי והאגודות עצמן ואז כולם כפופים לזה וזה נכנס לתודעה וייקח לזה זמן לחלחל, אבל זו התחלה של תהליך.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: תודה, יובל.

מירב בן ארי: עומר ממועצת התלמידים והנוער הארצית, בבקשה.

<עומר בר: שלום לכולם.

<עומר בר: שמי עומר בר, סגן יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<עומר בר: מי שלא מכיר את הגוף, אנחנו הגוף הרשמי, הנבחר והמייצג של כלל 700,000 בני הנוער במדינת ישראל.

<עומר בר: אני אתחיל קודם כל בסיפור האישי שלי, אחר כך אני אמשיך איך אנחנו פועלים בנושא.

<עומר בר: אני שיחקתי כדורסל מכיתה ב' עד לפני שנתיים.

<עומר בר: יצאתי מהארון כהומוסקסואל לפני כמה חודשים – חודשיים-שלושה.

<עומר בר: עכשיו, תקראו לזה פסיכולוגיה בשקל, אבל יצאתי מתוך מערכת הכדורסל בגלל החוסר – אין לזה כל כך מילה – אבל המילה חזרה על עצמה כל כך המון פעמים במהלך האימונים, במהלך המשחקים, במהלך משחקים רשמיים גם מהקהל, שפשוט לא יכולתי עוד להיות על המגרש ועברתי לתחום הזה, של המועצות, שזה תחום שבו קיבלו אותי כמו שאני.

<עומר בר: אפשר לקרוא לזה פסיכולוגיה בשקל, אבל אני מאד חושב שזה העניין.

<עומר בר: קודם כל אני מכיר את המושג להט"ב במושג הרחב ביותר של להט"ב פאק – פה-סקסואליים, אה-מיניים, אה-רומנטים, - - - סקסים וידע-קווינים, שזה גם כן לא כל כך ביטוי פוליטי, אבל אני משתמש בו.

<עומר בר: אני שמח מאד לראות שהדיון הזה זה לא דיון לשם דיון, זה דיון עם מסקנות.

מירב בן ארי: אתה לא יודע שאצלי אין דיון לשם דיונים?

מירב בן ארי: עוד לא הבנת את זה?

<עומר בר: אני יודע.

מירב בן ארי: בוא רק תמרכז, עומר.

<עומר בר: אנחנו כגוף פועלים כמובן בתחום החינוך.

<עומר בר: אנחנו אפילו שחררנו פנייה לשר החינוך לקיים שיעורי מגדר בבית הספר.

מירב בן ארי: דרך חושן, אתה מדבר?

<עומר בר: לא.

<עומר בר: דרך המון המון ארגונים.

<עומר בר: יש לנו צוות מניות ומגדר.

מירב בן ארי: בתוך המועצה?

<עומר בר: בתוך המועצה.

מירב בן ארי: אה, יפה מאד.

<עומר בר: עם חושן, עם איגי,עם המכנה המשותף, עם המון גורמים.

<עומר בר: אני אשמח גם - - -

<שגיא קריספין: אנחנו גם חותמים על האמנה שלכם.

<עומר בר: כן, אני יודע.

<עומר בר: נשמח גם לקחת את המספר שלך ולהעביר אותו - - -

מירב בן ארי: כן, הוא יישאר פה בסוף.

<עומר בר: ולראות איך אפשר באמת לגעת לא רק בתחום החינוך אלא גם בתחום האלימות איתנו.

<עומר בר: אנחנו מגיעים למאות אלפי בני נוער, אם ברשתות החברתיות או אם בשטח.

<עומר בר: אני באופן אישי גם פועל בתוך זה, בתוך בית הספר שלי.

<עומר בר: אני מקיים הרצאה שנקראת מין, מגדר ורוקנרול שנוגעת בדיוק בנושאים האלה ואני מקווה שזה יהיה גם בתחום הארצי.

מירב בן ארי: יופי עומר, תודה.

מירב בן ארי: ירון מהפועל קטמון כאן?

<ירון דוויק: אני.

מירב בן ארי: שלום ירון.

מירב בן ארי: אני כבר אגיד לך שאני משוחדת לגביכם, כי גם שמעתי אתכם בוועדה לזכויות הילד וראיתי שאתם עושים פעילות מקסימה נגד גזענות.

מירב בן ארי: בבקשה.

<ירון דוויק: תודה רבה.

<ירון דוויק: להפועל קטמון ירושלים יש מערכת יחסים עם הקהילה הגאה.

<ירון דוויק: אנחנו מסתכלים על עצמנו כקהילה, כתנועה חברתית.

<ירון דוויק: אנחנו לא מסתכלים על עצמנו כעל מועדון כדורסל.

<ירון דוויק: ולכן בתוך מערכת היחסים הזאת יש נדבכים.

<ירון דוויק: הנדבך הראשון הוא שביום שהקמנו את הפועל קטמון, לפני 9 שנים, כתבנו בתקנון שאנחנו נהיה פעילים פרו-אקטיביים נגד אלימותו ונגד גזענות.

<ירון דוויק: זה כתוב בתקנון שלנו.

<ירון דוויק: זה ה-DNA שלנו.

<ירון דוויק: זה לא משהו שצריך להסביר לי למה אני צריך לעשות את זה.

<ירון דוויק: כיוון שכך, אז נוצרה מערכת יחסים די מקרית מאיזו שהיא סיטואציה שאחד השחקנים שלנו הרים דגל גאווה במשחק ומכאן והלאה התפתחה מערכת יחסים מרגשת ומעניינת אם רייינבול ועם כל החברים.

<ירון דוויק: אנחנו לפני שנה וחודשיים החלפנו את דגלי הקרן שלנו בדגלי הגאווה, דבר שקיבל חשיפה מטורפת.

<ירון דוויק: אנחנו מעולם לא קיבלנו - - -

<שגיא קריספין: האיגוד לא אהב את זה.

<ירון דוויק: ההתאחדות לכדורגל שלחה לנו מכתב אחרי שבועיים שהיא עוצרת את החלפת הצבעים של הדגלים.

<ירון דוויק: עכשיו, מה אנחנו עושים?

<ירון דוויק: החכמה היא לעשות.

<ירון דוויק: זאת אומרת לא צריך לדבר יותר מדי.

<ירון דוויק: צריך לדעת שאתה נגד אלימות ונגד גזענות ואז אנחנו עושים טורניר שנתי עם ריינבול, כל שנה אנחנו נפגשים, משחקים.

<ירון דוויק: החברה של ריינבול משחקים עם השחקנים של הקבוצה הבוגרת.

<ירון דוויק: אירוע כזה מרגש לשחק עם אדם מזרחי, אפשר לחשוב, כן, אבל לא – בסוף יש לזה חשיפה ואחרי הפועל קטמון באות עוד חמש ושש קבוצות אוהדים, עם אותו DNA עם אותה הבנה שככה פועלים ואז באופן טבעי במצעד הגאווה של ירושלים 2015 – הלכו 15-20 חברה משלנו למצעד.

<ירון דוויק: שירה נרצחה שם בטווח של 5 מטרים מהחברים שלנו וזה היה מאוד ברור שאנחנו מחליפים את השם של קבוצת הנערות שלנו להפועל קטמון ירושלים שירה.

<ירון דוויק: מה אני רוצה לומר?

<ירון דוויק: במצגת שהצגת היו המון נדבכים שנוגעים במה שאנחנו עושים.

<ירון דוויק: בהרצאות ובמשחקים משותפים וזה שהיציע מכיל, בסוף הבית הפתוח וריינבול מרגישים נוח לבוא למשחקים שלנו, יותר כנראה מכל משחק כדורגל אחר, אני מקווה, במדינה.

<ירון דוויק: אז בסוף צריך לעשות וצריך לעודד את הגופים שעושים, וזה כל מה שרציתי לתת.

<שגיא קריספין: דוגמא נהדרת.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: קבוצה באמת נהדרת.

מירב בן ארי: בבקשה אדוני, מי אתה?

מירב בן ארי: מה השם שלך?

<גיל גן-מור: מהאגודה לזכויות האזרח.

<גיל גן-מור: עורך הדין גיל גן-מור מהאגודה לזכויות האזרח.

<גיל גן-מור: רק להוסיף כמה מילים, כי באמת נאמר כבר הכל.

<גיל גן-מור: קודם כל אני גם שחקן חובב בקבוצת כדורסל גאה תל אביב.

<גיל גן-מור: קבוצה מדהימה שמשלבת אגב גם שחקנים סטרייטים.

<גיל גן-מור: אנחנו קבוצה משולבת.

<גיל גן-מור: אני רוצה להתייחס לדברים שאמר פה נציג המשרד לביטחון פנים, שלא ידוע לו על התופעה.

<גיל גן-מור: אנחנו העברנו לוועדה ואם אתה רוצה אני אתן לך נתונים על ההיקף של התופעה.

<גיל גן-מור: סקר בינלאומי שנערך בכמה מדינות מערביות – ארצות הברית, אוסטרליה וכו' – מאד מקיף, מצא נתונים שמראים שהתופעה היא מאד מאד רחבה.

<גיל גן-מור: זאת אומרת, 80% מהמשתתפים טענו שנתקלו בהומופוביה בספורט, מחצית נתקלו באופן אישי, והתופעה היא יותר מאשר הקנטות וירידות ודברים מהסוג הזה.

<גיל גן-מור: רבע מהגברים גם דיווחו על אלימות או שזה אלימות בה הותקפו פיזית או שהם סבלו מבריונות מסוג מסוים.

<גיל גן-מור: זאת אומרת התופעה היא בהחלט רחבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: רצית להגיד משהו?

<רפאל ג'אן: רציתי לציין שהתופעה גם - - - שוטרים קורית במגרשי הספורט.

<רפאל ג'אן: לפני שבועיים נשלח אלי סרטון על ריב שהיה עם שוטר, שהשוטר הסמוי הגיע לאיזה אוהד - - -

מירב בן ארי: טוב, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו, באמת.

מירב בן ארי: גם הזמן שלי קצר ואני רוצה לשמוע עוד שניים שביקשו ממני.

מירב בן ארי: בבקשה, בצלאל רביב.

<בצלאל רביד: נכון, אני מטפל בכל מה שקשור לחסויות.

<בצלאל רביד: ממה שאני הקשבתי ושמעתי, אנחנו כולנו מסתכלים על המגרש, המגרש שבו הפעילות של מפעל ספורט כזו או אחר מתקיימת, מטניס, כדורסל, כדורגל וכו'.

<בצלאל רביד: אני רוצה לתת לכם דווקא זווית אחרת שהיא חדשה, שהיא בעצם המגרש שבו הדלק שמונע על המגרש, קורה שזה בעצם דרך מפרסמים.

<בצלאל רביד: המגרש הזה הוא מגרש מאד מאד חשוב, כי היום כל קבוצה בספורט נתמכת על ידי- - -

מירב בן ארי: אני חושבת שאתה לא היית בהתחלה, כשגיא דיבר על זה שלנשים קשה - - -

<שגיא קריספין: אין חכם כבעל ניסיון.

<בצלאל רביד: אבל לא רק נשים, מאחר שאנחנו נפגשים עם האנשים האלה כל הזמן, אז אנחנו בעצם מגלים שהאפליה היא במגרש שלנו בעצם מול מפרסמים.

<בצלאל רביד: וזה משהו שכמובן - - -

מירב בן ארי: כן, להפועל קטמון יש חסויות?

<בצלאל רביד: אני לא מטפל בקטמון.

<בצלאל רביד: אני מטפל במכבי תל אביב.

מירב בן ארי: לא, אני שואלת באופן כללי.

מירב בן ארי: היה לכם קושי להשיג חסויות?

<ירון דוויק: אין לנו קושי מעבר ל - - -

מירב בן ארי: בקשר לקשיים הרגילים.

<ירון דוויק: לא, אין לנו.

מירב בן ארי: הבנתי.

<בצלאל רביד: אוקיי.

<בצלאל רביד: אז אנחנו, שמגייסים לצורך העניין מיליונים של שקלים מדי שנה לקבוצות כמו מכבי תל אביב בכדורסל, אנחנו מגלים קושי אדיר מול הגיוס הנשי.

<בצלאל רביד: יש 5 חברות בכל ישראל שתומכות בספורט נשי, מפה קושי עבור אותם מפעלים לעבוד, לזוז ולפעול, את יודעת.

<בצלאל רביד: זה משבית אותן בצורה שהיא משמעותית ביותר.

<בצלאל רביד: אני חושב שהמיזוגניה הזו כלפי נשים, עובדת באותו מקום נגד מפעלי ספורט הומו-לסביים.

<בצלאל רביד: השינוי לזה יהיה.

<בצלאל רביד: יש לדעתי מגוון פתרונות.

<בצלאל רביד: אני חושב שאת חלקם הצעתם בצורה יפה, שכדאי לגשת ולקחת אותם באופן מיידי כדי שכבר בשנה הבאה נקטוף פירות.

<בצלאל רביד: אנחנו עובדים בכל הכוח ושמים המון Attention, על כל מה שקשור לספורט נשי, כי זה חשוב לנו כחברה.

<בצלאל רביד: אנחנו רוצים להרים את הספורט הנשי באמצעות תקציב של חברות, שנהנות באופן משמעותי מכסף נשי.

<בצלאל רביד: כשבעל חברה שמגלגלת 300 מיליון שקלים בארץ - - -

מירב בן ארי: כסף נשי.

<בצלאל רביד: בטח.

<בצלאל רביד: מגייסים כסף ממי שנותנים כסף.

<בצלאל רביד: ההצעה שלי לעניין הזה, אם אפשר, היא לייצר מדד של לראות כה אותן חברות מחזירות בחזרה לאותם מגזרים שמהם הן נהנות.

<בצלאל רביד: אני חושב שמדד כזה מראה באופן שהוא חד משמעתי מי תומך בחזרה ואז אני אקבל לצורך העניין כאישה, או כהומו – What ever – החלטה איפה אני רוצה לשים את הכסף.

<בצלאל רביד: נכון?

<בצלאל רביד: לצורך העניין, אם חברה תומכת אפס שקלים בשנה והיא יכולה גם להיות קוקה קולה לצורך העניין, שמזרימה המון כספים לספורט הגברי, אבל אפס שקלים לספורט נשי, וזה נתון, אז אני יודע לבחור לשתות לצורך העניין פפסי, סתם דוגמא.

<בצלאל רביד: אבל זה משנה לדעתי משהו בהתנהלות של נשים והומואים ולסבית לגבי כמה בחזרה הם מקבלים.

<ירון דוויק: אם זה היה עובד ככה, הייתי מיליונר, אבל זה לא עובד ככה.

<בצלאל רביד: אבל זה עובד ככה, כי אנחנו מייצרים - - -

מירב בן ארי: לא, אני הבנתי את הרעיון של המדד.

מירב בן ארי: אפשר אפילו בפרסום לציבור לדעתי זה יענה גם על הצורך.

מירב בן ארי: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף?

מירב בן ארי: כן אדוני, בבקשה.

<איתן מדמוני: בקצרה, לגבי המועצה.

<איתן מדמוני: אני אעביר את הפרטים שתגיעו לשם, כי אני חושב שזה חשוב.

מירב בן ארי: כן, זה יהיה דרך מצילה או דרך המשטרה.

<איתן מדמוני: ו - - - לנצל את המקום שלנו בתוך הוועדה כדי להעלות ולדרוש במפגיש את הנוכחות שלכם.

מירב בן ארי: בוודאי.

מירב בן ארי: יש את מצילה לצדכם, שעוסק במניעה וכמו שאמרנו באכיפה, אבל יש את העניין שכמו שנאמר פה, שיש לכם כאן את החיבור למועצה ובאמת נאמרו פה הרבה דברי טעם.

מירב בן ארי: המאמנים כבר עוברים הכשרות, אנשי המקצוע כבר - - -

<קריאה: לא, לא, לא - - -

מירב בן ארי: חבר, תאמינו לי, אם יש משהו אני עושה בתור יושבת ראש ועדה זה להקשיב.

מירב בן ארי: לא עוברים הכשרות בנושא הספציפי.

מירב בן ארי: עוברים הכשרות באופן כללי, אל תדאגו, הקשבתי שקשב רב.

מירב בן ארי: אני רוצה לעשות איזה שהוא סיכום כדי לשים כאן את הדברים בצורה מסודרת יותר.

מירב בן ארי: ראשית אני מאד מודה לכולכם שהגעתם.

מירב בן ארי: אני קצת גרועה בשמות, אבל שגיא וטל, אז קודם כל עכשיו אנחנו מכירים יותר טוב.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם תודה שהבאתם את הדיון הזה לפתחי, לפתח ועדת החינוך והכנסת בכלל, ולעודד, שהוא שותף שלי מתחילת הדרך, על כך שהבאנו את זה.

מירב בן ארי: חשוב לציין שהיום התקיימה כאן שדולה של הקהילה הגאה בנושא של פשעי שנאה, כך שאני גם הזמנתי משם לבוא.

מירב בן ארי: אני מניחה שחלק גם היו.

מירב בן ארי: זאת אומרת שהשדולה עסקה מראש בנושאים של פשעי שנאה.

מירב בן ארי: זאת אומרת זה היה הנושא ואני חושבת שזה נושא חשוב, כי כשמדברים על הקהילה הלהט"בית, יש הרבה עניין של מצעדי גאווה, אירועי גאווה, אבל לא מתעסקים באמת במהות, שהומו זו הקללה הכי נפוצה בלי קשר למגרשי הכדורגל.

מירב בן ארי: זו הקללה הכי נפוצה בארץ, בלי קשר.

מירב בן ארי: בארץ זה נראה לי פשוט יותר, וזה דברים שאני גם נתקלתי בהם והם ברורים.

מירב בן ארי: ולכן אני רוצה לחבר גם את העניין של שנאה, אבל זה בעניין הכללי.

מירב בן ארי: בנושא הפרקטי, ראשית, אתם עושים עבודה טובה מאד ואם הדיון הזה היה חלוצי בתחום, אתם באמת עושים את החלוציות הזאת ואתם תחברו כאן בסוף הוועדה אל האנשים הרלבנטיים והחשובים, כי יושבים פה אנשים מאד חשובים.

מירב בן ארי: וכמובן, מי שלא היה כאן ייצא אליו מכתב – כמו המועצה – שהיו אמורים להגיע.

<רחל וידל: אנחנו נדאג שזה יגיע לפתחם.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: תיכף אני אדבר עם רחל.

מירב בן ארי: כל האנשים שהיו אמורים להיות פה יקבלו סיכום של מה שנאמר כאן בוועדה ויהיו מעודכנים, גם אם הם לא היו כאן פיזית.

<שלי אלקיים: כולל בית הספר למאמנים, אני מציעה, בוינגיט.

<יובל חץ: בוודאי.

<יובל חץ: הוא היה ברשימה.

<יובל חץ: יש עוד בתי ספר למאמנים.

<יובל חץ: צריך שזה יגיע לכולם.

מירב בן ארי: כן, כן, דיברנו על זה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לרחל, היועצת של השרה, שהגיעה לכאן ושמעה.

מירב בן ארי: הבאתי לה גם את הדף שלכם ואת בנושאים הספציפיים שהיא תוכל להעביר לארגונים שכפופים לשרה בנושא הספורט.

מירב בן ארי: מהיכרות איתה – היכרות טובה – היא תעשה את מלאכתה נאמנה.

מירב בן ארי: אני גם יכולה להגיד לכם מכירה היטב את השרה והנושא הזה מאד מאד חשוב לליבה.

מירב בן ארי: לפעמים זה נראה טריוויאלי, ברור, אבל יש פה כמעט חצי מהשרים שהנושא בכלל לא קרוב לליבם ואתם צריכים, הקהילה, למרות הקשיים הבסיסיים והקואליציה וחקיקה, להסתכל על חצי הכוס המלאה ולקחת את אותם שרים, במקרה הזה שרת הספורט, ולשתף אותה בנושא הזה.

מירב בן ארי: אם לא אותה ספציפית, אז את הצוות שלה ולערב אותו.

מירב בן ארי: יהיה לכם שיתוף פעולה מצוין.

מירב בן ארי: לגבי חושן, מכיוון שאני בוועדת חינוך, מנהלת את הישיבות שקשורות לחושן, קודם כל הגדלנו את התקציב של חושן בלי קשר, שתדעו.

מירב בן ארי: ביום חמישי אנחנו באוצר כדי לסגור אותו סופית, להגדיל להם בכמעט מיליון שקלים.

מירב בן ארי: המטרה של ההגדלה של תקציב חושן זה באמת לתת להם כסף כדי שהם יוכלו לבוא, לא בהתנדבות לארגונים.

מירב בן ארי: אז זה סוג של יד לוחצת יד.

מירב בן ארי: מבחינת האוצר כבר שמנו את זה.

מירב בן ארי: אגב, הסיבה שיש את המצעד ביום שישי, זה כי הייתה התערבות של השר משה כחלון לפתור את העניין ולהכניס אותם לבסיס התקציב משנת 2017.

מירב בן ארי: ביום חמישי יש לנו כבר פגישה ראשונה באוצר עם החברה מהקהילה הגאה וכמובן להגדיל, כדי שהם יבואו.

מירב בן ארי: אני רוצה לפרגן לך, איתן, על מה שאמרת על חושן, זה גם לא ברור מאליו שמביאים אותם לארגון, בטח לשוטרים.

<איתן מדמוני: זה לא אני, זה בית הספר למשטרה.

מירב בן ארי: בית הספר למשטרה.

מירב בן ארי: שוב, אתה יודע מה, לפעמים גם בארגונים, אם אין לך את הפרסונה שדוחפת את זה הנושא, אז זה לא יקרה ואנחנו יודעים את זה.

מירב בן ארי: אני דרך אגב מרגישה את זה גם הרבה פעמים גם בכנסת, וזה בסדר גמור.

מירב בן ארי: בגלל זה גם אמרתי לעודד ולחברה של הספורט, לקחת ולגייס את האנשים שלצדכם ולהעצים אותם במקום הזה.

מירב בן ארי: אני מסכמת את הדיון ואומרת שיהיה כמובן דיון המשך.

מירב בן ארי: הוועדה תתכנס שוב בעוד שלושה חודשים.

מירב בן ארי: בדרך כלל אנחנו נותנים שלושה חודשים.

מירב בן ארי: בזמן הזה אתם יכולים להיות בקשר פתוח עם הלשכה שלי, לעדכן אותי אם יש לכם מחסומים, אם אתם לא מצליחים להגיע למקום מסוים, לשמור איתי על קשר רצוף ואנחנו נעזור, כדי שבפעם הבאה כשנגיע לדיון, נגיד הנה, כבר פתחנו ובוא נראה לפחות שפרצנו את הדרך ומה עשינו בנושא.

מירב בן ארי: וכמובן, לכל השחקנים ולכל אנשי הספורט, אני מאד מעריכה את זה שהגעתם לכאן היום; ואמרתי גם לגילי, אבל אני חושבת שלפעמים, אתם יודעים, מספיק גפרור אחד.

מירב בן ארי: אז במקרה הזה מספיק אדם אחד שהעלה את הנושא הזה ובאמת פרץ דרך ואתם באתם אחריו ובסופו של דבר גם הכנסת וזה חשוב מאד.

מירב בן ארי: אז תודה ובהצלחה לכולם.

מירב בן ארי: תודה רבה.