ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 103, 2016-05-24 11:30

אברהם נגוסה: שלום לכולם.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: אנחנו היום התכנסנו לבקשתכם, כדי לשמוע מכם, בעיקר בוגרי נעל"ה מן "הכפר הירוק", על חוויית העלייה שלכם.

אברהם נגוסה: אנחנו שמחים שאתם כאן, גם מסיירים פה, במעוז הדמוקרטיה של ישראל, פה בכנסת, ואני מאמין שזה מאוד חשוב שאתם תסיירו, שתראו ועדות שונות ותיפגשו עם ח"כים.

אברהם נגוסה: נמצא אתי חבר הכנסת יואל רזבוזוב, חבר הועדה ולפני שאני נותן לאנשים שבאו מבחוץ, חבר הכנסת, אם יש לך מה להתייחס.

יואל רזבוזוב: קודם כל, צהרים טובים.

יואל רזבוזוב: כמובן שאנחנו מתכוונים לשמוע, אנחנו מכירים את פרויקט נעל"ה היטב, גם חגגנו עשרים וחמש שנה, נכון?

<ישעיהו יחיאלי: בשנה הבאה.

יואל רזבוזוב: מה חגגנו?

יואל רזבוזוב: חגגנו עשרים?

<ישעיהו יחיאלי: עשרים.

יואל רזבוזוב: עשרים.

יואל רזבוזוב: כשמלאו עשרים שנה הציגו בפנינו המון המון הישגים, תלמידי נעל"ה שהגיעו להישגים והצלחות במדינת ישראל והפרויקט הזה הוא פרויקט מצוין.

יואל רזבוזוב: אני גם עכשיו, בזמן הפגרה, נפגשתי בכל מיני מקומות עם תלמידי נעל"ה וראיתי כל מיני בעיות, שאפשר לשפר ולתקן.

יואל רזבוזוב: אנחנו נדון בזה אחרי כן ואני מקווה שגם כאן אנחנו נשמע גם מהמנהלים, מהמדריכים וגם מהתלמידים, עוד סוגיות בקשר לצבא ומשרד הפנים.

יואל רזבוזוב: יש המון סוגיות שאפשר לפתור ובשביל זה הועדה ואני מקווה שאנחנו נוכל לעזור, כי אנחנו רוצים לעזור, אנחנו מאוד אוהבים את הפרויקט הזה ורוצים שהוא יצליח.

יואל רזבוזוב: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו גם חבר הכנסת מוטי יוגב, חבר הועדה.

אברהם נגוסה: יש לנו את רשימת הדוברים, נמצא אתנו מנהל "הכפר הירוק", דר' קובי נווה ויש לנו גם ראש מינהלת נעל"ה, מר ישעיהו יחיאלי וגם המפקח האזורי על פנימיות, יוסי זגורי.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים, שוב, ואני אתן את רשות הדיבור, אלא אם כן חבר הכנסת יוגב, רוצה להתייחס.

מרדכי יוגב: לא יכול להיות פה הרבה זמן אבל אני רוצה לשמוע.

אברהם נגוסה: אז את רשות הדיבור אנחנו ניתן לדר' קובי נווה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<קובי נווה: שלום.

<קובי נווה: אנחנו שמחים להיות כאן בכנסת, לכבוד רב לנו להיות כאן.

<קובי נווה: יש לנו בכפר הירוק ארבע קבוצות נעל"ה בכיתות ט'-י"ב.

<קובי נווה: התלמידים מצליחים מאד בלימודים, יש לנו גם מסלול מיוחד של נעל"ה קדם-רפואה.

<קובי נווה: כל התלמידים שלנו מתגייסים לצה"ל בתום הלימודים שלהם ב"כפר הירוק".

<קובי נווה: רבים ממשיכים בלימודים אקדמיים, כמעט כולם נשארים ומתאזרחים בארץ וזה באמת פרויקט מופלא, מיוחד ולכבוד רב לנו להיות שותפים לפרויקט הזה.

<קובי נווה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: מר ישעיהו יחיאלי, בבקשה.

<ישעיהו יחיאלי: תודה, כבוד היושב ראש, כל הנכבדים שנאספו פה ותלמידי נעל"ה, השמחה הזאת היא לכבודכם.

<ישעיהו יחיאלי: אין מדינה בעולם שיש לה תכנית כמו נעל"ה, שמוכנה להשקיע – אני אומר את המספר בעדינות, עשרות מיליוני שקלים בשנה, בתלמידי נעל"ה ועוד סכומים לאחר מכן, שמשרד הקליטה משקיע בבוגרי נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: אין עוד מדינה בעולם שמוכנה לעשות את זה לטובת נערים ונערות, שבאים לכאן בגיל צעיר בלי שום התחייבות, לא להישאר כאן, לא שההורים יבואו אחריהם, הכול בהתנדבות, כי מדינת ישראל אוהבת את ילדי העם היהודי מכל העולם ומציעה להם את המתנה הזו, את האפשרות הזו ובעוד אתם יושבים פה לכבוד סיום כיתה י"ב, אז בהרבה מקומות בעולם, ממש עכשיו, כותבים מבחנים, ילדים צעירים מכם בשלש ארבע שנים, שרוצים לבוא לתכנית נעל"ה, לקראת השנה הבאה, שהיא, כפי שחבר הכנסת רזבוזוב כבר רמז, היא תהיה שנת מחצית היובל של תכנית נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לציין שני בוגרי נעל"ה שיושבים פה, איגור הוא מנעל"ה א' והוא מנהל הפנימיה בכפר הירוק.

<ישעיהו יחיאלי: כמוהו יש עוד שניים שלושה בוגרים שהם כבר מנהלי פנימיות, אחת מהן שראיתם אותה בשנה שעברה, היא השנה מפקחת על הפנימיות, במשרד החינוך והתרבות, בוגרת נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: בצד הזה אנחנו מאוזנים.

<ישעיהו יחיאלי: בצד הזה יושבת אלונה, שהיא עוזרת של מנכל משרד הקליטה והיא בוגרת נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: בעזרת השם, עוד כמה שנים, אני מקווה שלפחות בוגר נעל"ה אחד, יישב על ידכם שם.

יואל רזבוזוב: משתלטים על המדינה.

<ישעיהו יחיאלי: לא משתלטים, תורמים את חלקנו, תורמים את חלקנו.

אברהם נגוסה: השתלטתם כבר על משרד החינוך ומשרד הקליטה, אתה עכשיו חושב על הכנסת, זו השתלטות, זה טוב.

<ישעיהו יחיאלי: אבל אני לא בוגר נעל"ה, לצערי, אני לא יודע, אני נולדתי בארץ.

<ישעיהו יחיאלי: יושבים פה תלמידי נעל"ה מ"הכפר הירוק", הם רק דוגמה ל-403 תלמידים ותלמידות בכיתה י"ב של נעל"ה בכל רחבי הארץ, שמסיימים עכשיו את בחינות הבגרות ואת תהליך ההתאזרחות שלהם, שמעבר להיותו תהליך ביורוקרטי, הוא קודם כל תהליך אישי, שבו כל אחד ואחת, צריכים להחליט מה הם רוצים לעשות עם עצמם בשלב הבא.

<ישעיהו יחיאלי: הכול פתוח בפניהם.

<ישעיהו יחיאלי: מדינת ישראל, המדינות שהם באו מהן, הכול פתוח.

<ישעיהו יחיאלי: ואם אנחנו יושבים פה מול כיתה שכל התלמידים מתייצבים פה היום לקבל תעודת זהות, אז זה נובע מצירוף של שני מרכיבים שנפגשו יחד, האחד הוא התלמידים שנבחרו בקפידה לבוא לתכנית נעל"ה ושניים, המחנכים שעבדו אתם ארבע שנים והביאו אותם למקום הזה.

<ישעיהו יחיאלי: ושום דבר פה הוא לא מובן מאליו, לא שהם באים ולא שהם נשארים ולא שהם שורדים עד סוף כיתה י"ב ולא שאחרי זה הם מחליטים להישאר פה.

<ישעיהו יחיאלי: אתם מצטרפים – אני אומר "אתם", נדבר עוד פעם מחרתיים, מחרתיים יהיה מפגש של כל תלמידי נעל"ה בארץ בנהלל, שבה אנחנו מסיימים שנה ונפרדים מהמחזור החדש.

<ישעיהו יחיאלי: יש לנו היום כ- 11,000 בגרי נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: 11,000.

<ישעיהו יחיאלי: אם נצרף אליהם את המשפחות שעלו בעקבותיהם, את המשפחות שהם יצרו בארץ, הרבה, אגב, מבוגרי נעל"ה מתחתנים עם בוגרות נעל"ה, אבל לפעמים גם יש 'יבוא' מבחוץ, עם הילדים שנולדו להם כאן, אנחנו אומדים את 'משפחת נעל"ה' בישראל היום בכ-50,000 איש וזוהי התרומה של תכנית נעל"ה בעשרים וארבע שנותיה.

<ישעיהו יחיאלי: ואני מאחל לך, אדוני היושב ראש, ש'כעת חיה בעוד שנה', נביא לכאן את כל המחזור הבא וכולם יקבלו תעודת זהות פה, יחד אתכם.

<ישעיהו יחיאלי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה מר ישעיהו יחיאלי.

אברהם נגוסה: תודה גם לעבודה שאתה עושה ושהאגודה עושה, זה מאוד מאוד חשוב לעידוד עליה, לחיזוק החברה הישראלית ו'ישר כוח'.

<ישעיהו יחיאלי: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה, המפקח האזורי על הפנימיות, מר יוסי זגורי, בבקשה.

<יוסי זגורי: שלום, בוקר טוב.

<יוסי זגורי: שמי יוסי זגורי, אני מייצג את המינהל לחינוך התיישבותי פנימייתי בעליית הנוער, במשרד החינוך, שבמסגרתו פועל פרויקט הנפלא הזה בשיתוף עם מינהלת נעל"ה.

<יוסי זגורי: אני מברך קודם כל בראש ובראשונה את הבוגרים הנפלאים שיושבים אתנו כאן ונמצאים ארבע שנים פה בארץ, ביום החגיגי והמעמד החגיגי הזה.

<יוסי זגורי: אני רוצה בהזדמנות הזו גם לברך ולהודות לצוות הנפלא של "הכפר הירוק", "הכפר הירוק" הוא בית חינוך לתפארת, שעושה עבודה יוצאת מן הכלל, יום יום שעה שעה ואני חושב שהבוגרים שיושבים פה ירצו להעיד על זה, אז להודות לך, דר' קובי נווה, על הצוות הנפלא שלך, ולברך את כל כולכם בשם המינהל לחינוך התיישבותי, ביום חגיגי ובהצלחה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: לפני שאנחנו נשמע את נציגי המשרדים, יש נציגים ממשרד הקליטה וגם ממשרד החינוך, אני חושב שנשמע מהבוגרים, שניים מהבוגרים, אלכסנדר, בבקשה.

<אלכסנדר פייגן: שלום רב, שמי אלכסנדר, אני בן שמונה עשרה, נולדתי ברוסיה.

<אלכסנדר פייגן: הגעתי לישראל בגיל ארבע עשרה.

<אלכסנדר פייגן: כשעזבתי את המדינה שלי לא היה לי מושג מה מחכה לי בארץ ישראל.

<אלכסנדר פייגן: לא ידעתי על האוכלוסייה המקומית, על התרבות ועל עוד הרבה דברים אחרים.

<אלכסנדר פייגן: הייתי בעל ידע כללי אבל לא יותר מזה.

<אלכסנדר פייגן: כשעשיתי את הצעד הראשון שלי מהמטוס, הבנתי שבשנייה הזו מתחיל פרק חדש בספר של החיים שלי.

<אלכסנדר פייגן: בחודשים הראשונים לא היה לי קל להתחבר לתרבות המיוחדת הזאת, שהייתה שונה מאוד מזו שבעברי ולמצוא נושאים משותפים עם החניכים הישראלים, שגרו לידי.

<אלכסנדר פייגן: לאט לאט, בעזרת צוות הפנימיה והצוות הלימודי, הצלחתי להשתלב עם הסובבים אותי.

<אלכסנדר פייגן: במהלך השנה הראשונה נמצאה עבורי משפחה מארחת, תחיה ואהרון פורטוס, הם קיבלו אותי בזרועות פתוחות ומהם קיבלתי הרבה חום ואהבה.

<אלכסנדר פייגן: אחרי שנתיים, במחצית השנה, הם סיפרו לי שהם נוסעים לשליחות של שנה בארצות הברית.

<אלכסנדר פייגן: היה להם ברור שאני חלק מהמשפחה ומיד הם חיברו אותי לרותי ובני, הסבא והסבתא, הורים של תחיה וגם ללני, אימא של אהרון.

<אלכסנדר פייגן: שלושתם דאגו לי במהלך התקופה כאילו הייתי נכד שלהם.

<אלכסנדר פייגן: השנה חזרו תחיה ואהרון לארץ ומאז, כמובן שאני חי אתם.

<אלכסנדר פייגן: אין ספק שהמשפחה המארחת שלי היא חלק חשוב מאוד מן הקליטה שלי בארץ.

<אלכסנדר פייגן: במשך השנים הבאות גיליתי את ישראל בעזרת טיולים רבים ושיחות עם אנשים הקשורים לבית הספר.

<אלכסנדר פייגן: כל אלה עזרו לי להבין מיהי ישראל ואיך זה להיות חלק ממנה.

<אלכסנדר פייגן: במשך הזמן, המטרה שלי, שהייתה בהגעה לישראל, השתנתה.

<אלכסנדר פייגן: הגעתי כדי ללמוד, למצוא עבודות ולפתח אפשרויות לעתיד אבל במהלך הזמן הבנתי שזה המקום שבו אני ארצה לחיות את חיי.

<אלכסנדר פייגן: אני עכשיו מסיים לימודיי בתיכון "הכפר הירוק" ומתכנן בשנה הבאה להתגייס לצה"ל בתפקיד מדריך ספורט.

<אלכסנדר פייגן: דרך השירות הצבאי שלי אני רוצה לנסות להחזיר למדינה על כל הטוב שהיא נתנה לי, מהרגע שהגעתי לכאן.

<אלכסנדר פייגן: לסיום, אני רוצה להגיד הרבה תודה לכל האנשים שעזרו לי במהלך הדרך, להגיע למי שאני היום, לכל האנשים הטובים שיש ב"כפר הירוק".

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: יקטרינה, בבקשה.

<יקטרינה קובטונובה: קוראים לי יקטרינה, אני רוצה לפתוח ולומר תודה לכל האנשים הנמצאים כאן.

<יקטרינה קובטונובה: ראשית, לחבר- הכנסת אברהם נגוסה, על האירוח בוועדת העלייה והקליטה ולכל נציגי המשרדים השונים.

<יקטרינה קובטונובה: אני כאן כדי לשתף בחוויית העלייה שלי.

<יקטרינה קובטונובה: הגעתי לארץ ביום ההולדת הארבע עשרה.

<יקטרינה קובטונובה: השארתי מאחור את הורי, את החברים אתם גדלתי, את בית הספר בו התחנכתי ואת כל מה שהיה סביבי במשך חיי.

<יקטרינה קובטונובה: התחלתי בלימודים בכיתה ט' בבית הספר "הכפר הירוק".

<יקטרינה קובטונובה: הגענו לכאן קבוצה של עשרים ושבעה ילדים, שהיו צריכים להתמודד עם כל הקשיים של להיות עולה חדש, במדינה חדשה עם מנטליות שונה.

<יקטרינה קובטונובה: מהרגע שעליתי לארץ אני יכולה לומר שחיי חולקו לשני שלבים.

<יקטרינה קובטונובה: השלב שלפני שהגעתי לפה והשלב שאחרי.

<יקטרינה קובטונובה: כאן חיי השתנו לחלוטין.

<יקטרינה קובטונובה: השקעתי בלימודים כי המחשבה היחידה שעברה לי בראש במשך כל הזמן הייתה "אני רוצה שאבא שלי יהיה גאה בי".

<יקטרינה קובטונובה: עם הזמן, כשרמת הדיבור שלי בשפה העברית השתפרה, היכרתי הרבה אנשים בבית הספר ומהשִכבה.

<יקטרינה קובטונובה: הרגשתי שייכת יותר.

<יקטרינה קובטונובה: עם השנים הבנתי עד כמה התחברתי לבית הספר בו אני לומדת, לחיי הפנימיה, לאנשים.

<יקטרינה קובטונובה: מאז שהגעתי לארץ כנערה צעירה, ששורשיה נקרעו, זה היה המקום שבו תמיד תמכו בי, עזרו לי עם כל הקשיים.

<יקטרינה קובטונובה: זה היה המקום שבו מצאתי משפחה חדשה של עשרים ושלושה ילדים ואנשי צוות, שתמיד דאגו לנו.

<יקטרינה קובטונובה: מהיום הזה נשאר לי פחות מחודש ימים עד סיום הלימודים בכפר.

<יקטרינה קובטונובה: אני שוב נמצאת בהרגשה שעוד מעט הולכת לאבד חלק משמעותי מחיי.

<יקטרינה קובטונובה: שוב אצטרך לעקור שורשים אבל הפעם, הפעם לא ישאירו אותי לבד, אני לא מרגישה בודדה יותר.

<יקטרינה קובטונובה: אחרי שאסיים את בית הספר, אשאר ב'בית בוגרים' בכפר הירוק כמה חודשים כדי לחסוך כסף ולהתחיל בחיים עצמאיים.

<יקטרינה קובטונובה: אתגייס לצבא ואחרי שאשתחרר אלך ללמוד באוניברסיטה.

<יקטרינה קובטונובה: אני רואה את העתיד שלי פה.

<יקטרינה קובטונובה: לא עובר יום שאני לא מודה על כך שיצא לי לעלות לארץ, ללמוד בבית הספר "הכפר הירוק" ובסוף, להפוך מהילדה הקטנה שהייתי למי שאני עכשיו – בן אדם בוגר ועצמאי.

<יקטרינה קובטונובה: אני מודה למדינת ישראל על התמיכה בפרויקט נעל"ה שדרכו עליתי לארץ.

<יקטרינה קובטונובה: אני מודה לאבא שלי שהכריח אותי לעזוב את הבית ולעלות לארץ.

<יקטרינה קובטונובה: אבא נשאר ויהיה אבא שלי תמיד.

<יקטרינה קובטונובה: הקשר בינינו לא נותק ובעוד שבוע ימים הוא בא לבקר אותי ולצפות בטקס הסיום שלי.

<יקטרינה קובטונובה: אני מודה לכל אנשי הצוות שתמיד היו שם בשבילי.

<יקטרינה קובטונובה: תמיד עזרו ותמיד ידעו להראות את הדרך הנכונה להצליח.

<יקטרינה קובטונובה: אני מודה לכל האנשים שתמכו בי ברגעים הקשים, שלא נתנו לי לוותר והיו קרובים.

<יקטרינה קובטונובה: אני מודה להנהלת "הכפר הירוק" על החינוך שקיבלתי.

<יקטרינה קובטונובה: "הכפר הירוק" הוא מקום מדהים.

<יקטרינה קובטונובה: קשה לי לתאר כמה קיבלתי משם.

<יקטרינה קובטונובה: הגעתי לפה, שתלתי את שורשיי מחדש ואני לא מתכוונת לעזוב ולוותר.

אברהם נגוסה: תודה רבה לאלכסנדר וליקטרינה ששיתפתם אותנו בחוויית העלייה וההשתלבות שלכם פה, תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: עכשיו חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אל"ף, גם אני מתרגש משני הסיפורים ואותם רציתי לשמוע.

מרדכי יוגב: אני צריך בעוד ארבע דקות לנהל ועדה של חוץ וביטחון אבל היה לי חשוב לשמוע, אז אני אומר רק מעט, להגיד תודה, פשוט תודה, גם לישעיהו יחיאלי מפרויקט נעל"ה ולכל העוסקים במלאכה.

מרדכי יוגב: פה נמצא מנהל "הכפר הירוק" והצוות, משרד החינוך, מינהל החינוך ההתיישבותי ויתר המשרדים שפועלים במלאכה ואיך להגיד, מתרגש אתכם, אז אתייחס רק אליכם ואליכן ונאחל לכם בהצלחה, גם בפרק הבא של השירות בצה"ל וגם בכל הפרקים הבאים, בהשתלבות שלכם פה, במדינת ישראל, תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה, תודה.

אברהם נגוסה: עכשיו ההתייחסות של משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: יש לנו נציגי משרד העלייה והקליטה, אם אתם רוצים להתייחס אז אנחנו נשמח.

אברהם נגוסה: דוריס קריאף.

<דוריס קריאף: שלום לכולם.

<דוריס קריאף: קודם כל אני חייבת לציין שאני גם בוגרת "הכפר הירוק", לפני שלושים שנה, כמעט שלושים שנה, אבל זו פינה חמה בלב.

<דוריס קריאף: משרד העלייה והקליטה, כמו שציין ישעיהו, בסיום התכנית אנחנו, מה שנקרא, שומרים להם את הזכאות, למרות השנים הרבות שהם נמצאים פה לפני שינוי המעמד, זו תקופה שהיא בלתי-נמנית במניין השהות בישראל, מה שלכל עולה רגיל שנמצא פה בשהות של תייר, כן נספרת.

<דוריס קריאף: לגבי בוגרי נעל"ה אנחנו שומרים להם את כל הזכויות.

<דוריס קריאף: משינוי המעמד הם מתחילים מה שנקרא, 'אפס קילומטראז'' מקבלים מענקים מאתנו, גם כאשר הם משתחררים מהצבא הם מקבלים מענק, מעין מענק שחרור, כמובן שללימודים גבוהים הם זכאים על חשבון המדינה, וכנ"ל גם בהיותם חיילים בודדים, מן הסתם, רוב רובם, הם מוכרים על ידינו ומקבלים מאתנו סיוע חודשי כחיילים בודדים.

<דוריס קריאף: זאת אומרת, זה מה שנקרא "בייבי" של משרד העלייה והקליטה ואנחנו רואים את זה כפרויקט חשוב.

<דוריס קריאף: עובדים כמובן בשיתוף פעולה מלא עם ישעיהו וכל הצוות שלו.

<דוריס קריאף: נמצאים שם, נותנים מידע על זכאויות ומשתתפים בכנסים של הבוגרים בעיקר, לקראת הסיום שלהם.

<דוריס קריאף: בגיוס בחו"ל, לתכנית עצמה, במיוחד בצפון אמריקה, אנחנו ממש שותפים מלאים, באמצעות רכזי הבתים הישראלים שלנו שנמצאים שם.

<דוריס קריאף: בהצלחה לכולם, לכל האזרחים החדשים.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: משרד החינוך?

אברהם נגוסה: מישהו רוצה להוסיף?

אברהם נגוסה: נעל"ה?

אברהם נגוסה: הסוכנות היהודית?

יואל רזבוזוב: האם יש איזשהן בעיות?

יואל רזבוזוב: אנחנו פה לפתור בעיות.

יואל רזבוזוב: לחגוג אנחנו שמחים תמיד.

יואל רזבוזוב: אין שום דבר?

יואל רזבוזוב: הכול בסדר?

אברהם נגוסה: מהסוכנות?

אברהם נגוסה: מישהו רוצה להתייחס?

אברהם נגוסה: כן?

אברהם נגוסה: יש שאלות?

<ישעיהו יחיאלי: תשאלו את התלמידים, אולי הם רוצים לומר.

אברהם נגוסה: יש לכם שאלות?

יואל רזבוזוב: תגידו, זה הזמן שלכם.

אברהם נגוסה: שאלות לשאול אותנו?

אברהם נגוסה: שני חברי הכנסת, גם אנחנו היינו עולים חדשים, אז יש לכם הזדמנות לשאול אותנו.

<דוריס קריאף: תוכלו לראות את - - - בפורטל של הועדה.

אברהם נגוסה: כן, הוא עלה מרוסיה, אני עליתי מאתיופיה, הוא גם היה יושב ראש ועדת העלייה והקליטה ואני עכשיו, אז אם יש לכם שאלות אנחנו נשמח לענות.

אברהם נגוסה: כן, בבקשה.

<מיכאל איסרליס: אני מיכאל, אני מדריך קבוצה י"ב, דרך אגב, גם בוגר נעל"ה.

<מיכאל איסרליס: יש לי שאלה.

<מיכאל איסרליס: הילדים עכשיו צריכים לקבל תעודת עולה וילדים מתקשרים ונותנים להם תור רק בנתניה ולא בתל אביב, אומרים שלא יכולים לקבל אותם בתל אביב.

<מיכאל איסרליס: האם אפשר לעזור להם?

<דוריס קריאף: אנחנו בדרך כלל - - -

יואל רזבוזוב: משרד הפנים, כן.

<דוריס קריאף: לא, לא, זה לא משרד הפנים.

יואל רזבוזוב: זו תעודת עולה.

<דוריס קריאף: תעודת עולה.

<דוריס קריאף: הם עברו את האזרחות מבחינת משרד הפנים, אני שולחת את הפרטים שלי, אנחנו אמורים לעשות ימים מרוכזים, היועצים שלי בשטח יודעים את זה אז יש פה איזשהו נתק.

<דוריס קריאף: בדרך כלל "הכפר הירוק" שייך לכפר סבא.

יואל רזבוזוב: כן, רגע, שניה, יש לי פה הצעה, כי אני יודע מה הולך במשרד הפנים בנתניה.

יואל רזבוזוב: אי אפשר להיכנס לשם.

<דוריס קריאף: לא ,לא, זה לא משרד הפנים.

יואל רזבוזוב: זה לא משרד הפנים?

יואל רזבוזוב: זה משרד הקליטה?

יואל רזבוזוב: אבל למה לשלוח?

יואל רזבוזוב: הרי זו קבוצה מאורגנת, למה אי אפשר להעביר - - -

<מיכאל איסרליס: זה מה שאני רוצה לבקש.

<דוריס קריאף: אלה ההנחיות, ההנחיות הן לקבוצה מרוכזת.

יואל רזבוזוב: קבוצה מרוכזת?

יואל רזבוזוב: אז - - -

<דוריס קריאף: לכן נראה לי שיש פה איזשהו נתק.

יואל רזבוזוב: אז יבואו אליהם וינפיקו, יתנו להם תעודת עולה, נכון?

יואל רזבוזוב: לא יצטרכו ללכת.

<דוריס קריאף: לא, הם צריכים לבוא, נוכחות מחויבת.

יואל רזבוזוב: למה.

יואל רזבוזוב: מה הפרוצדורה?

יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין איך הפרוצדורה עובדת.

יואל רזבוזוב: צריך להכניס למחשב, צריך מערכת.

<דוריס קריאף: צריך להקליד למחשב, לקלוט, לעשות איזשהו מימשק עם מרשם האוכלוסין.

<דוריס קריאף: יש איזשהו הליך בירוקרטי, טכני.

יואל רזבוזוב: אי אפשר לעשות את זה במקום?

יואל רזבוזוב: להכין להם את התיק, נגיד שבמקום יכינו את התיק, ישלחו אותו לנתניה, לתל אביב, לא משנה.

<דוריס קריאף: לא, הוא צריך לחתום, הוא צריך להגיש חשבון בנק, זה לא נורא, ברגע שזה יהיה יעשו את זה יום מרוכז.

<דוריס קריאף: אפשר לעשות את זה ביום שלישי, שאין קבלת קהל, אז רק הם שם, אפשר לעשות את זה.

יואל רזבוזוב: אצל - - - על איפה את מדברת?

<דוריס קריאף: אצל - - -.

יואל רזבוזוב: אז איפה?

יואל רזבוזוב: איך זה קשור?

יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין, אני רוצה ללמוד בעצמי.

<דוריס קריאף: לשכת הטיפול של משרד העלייה והקליטה.

<דוריס קריאף: יש סניפים שפרוסים ברחבי הארץ.

<דוריס קריאף: אני אדבר אתם ובמקום שיהיה נוח יותר וקרוב יותר אנחנו נסדר את זה.

<יוסי זגורי: קח את הטלפון שלה.

<מיכאל איסרליס: כן, כן.

<מיכאל איסרליס: הילדים כבר קבעו תורים, האם אפשר לבטל אותם?

<דוריס קריאף: אנחנו נדבר מיד כשאני אחזור למשרד ואני אגיד לך אם לבטל אותם או שנרכז את כולם.

<דוריס קריאף: הילדים התקשרו עצמאית?

<מיכאל איסרליס: כן.

<מיכאל איסרליס: אני התקשרתי, ביקשתי לעשות את זה מרוכז, הייתי גם בקשר עם - - -דובינסקי שהוא רכז בוגרים ואמרתי לו אז הם אמרו שזה בלתי אפשרי, צריכים להתקשר וחוזרים - - -

<דוריס קריאף: אנחנו נסגור את זה.

<מיכאל איסרליס: יופי, תודה, תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה, כן.

<קריאה: אני רציתי להגיד שכשהתקשרתי - - - לכפר סבא אז אמרו לי שאין תורים לזמן הקרוב ואני צריכה - - -עד סיום - - - יש להם תורים רק - - -

<דוריס קריאף: בסדר, אנחנו נטפל, זה קיץ, יש עומס על הלשכות מבחינת עלייה, עליה ברוכה כמובן אבל אנחנו נסדר את זה.

<דוריס קריאף: זה פרויקט, יש טיפול אחר.

יואל רזבוזוב: בדיוק.

יואל רזבוזוב: בגלל שזה מרוכז הרבה יותר קל.

<דוריס קריאף: יש טיפול אחר, אנחנו נטפל בזה.

אברהם נגוסה: בסדר גמור.

אברהם נגוסה: טוב, אני מודה לכם, לכולם, מודה לכולם, סליחה, כן.

אברהם נגוסה: כן, כן.

<קריאה: אני רוצה לשאול על החוויה שלכם כעולים.

<קריאה: שמעתם אותנו ואם אפשר לשמוע.

יואל רזבוזוב: חוויה בקצרה?

יואל רזבוזוב: אני עליתי מרוסיה, מבירוביג'אן, אוטונומיה יהודית, בגיל אחת עשרה.

יואל רזבוזוב: העלייה, אני חושב, הייתה קצת שונה, העלייה שלי הייתה בשנות התשעים והיא קצת שונה מנעל"ה, ממה שאתם חוויתם אבל גם, כמו לכולנו, לא היה כל כך פשוט.

יואל רזבוזוב: כל מה שאני הגעתי אליו, לפחות זה שאני יושב בכיסא הזה, זה בעשר אצבעות וזה מה שמוכיח שמדינת ישראל היא ארץ הזדמנויות, היא ארץ אפשרויות, היא נותנת הזדמנות.

יואל רזבוזוב: בכנסת הקודמת כמו שיושב הראש הועדה ציין, הייתי יושב ראש ועדה הכי צעיר בכנסת, בגיל 32, בגיל 27 הייתי חבר מועצת העיר, הייתי קפטן נבחרת ישראל בג'ודו, ייצגתי את המדינה באולימפיאדה, אלוף אירופה וסיימתי תואר בבינתחומי, כלכלה ומינהל עסקים ותוך כדי – אני בן שלושים וחמש, אז אני מספיק לעשות הרבה דברים במקביל.

יואל רזבוזוב: ועם כל זה, כמו שאמרתי, לא היו לי שום פרוטקציות, שום כלום.

יואל רזבוזוב: אני יודע שאתם עכשיו בשלב שאתם חושבים: "איך אנחנו?", "איך נצליח" "בשביל כל דבר צריך קשרים" אז קודם כל, מי שרוצה אפשר.

יואל רזבוזוב: באמת זו עבודה קשה, צריך לעבוד יותר קשה מאחרים וזה שאתם הגעתם דרך נעל"ה, אני חושב שיש לכם עדיפות ויתרון על אחרים, כי עזבתם את הבית, עזבתם הורים, גרתם באיזושהי מסגרת, הייתם צריכים בגיל חמש עשרה, שש עשרה, ללמוד את השפה, לעשות בגרות בשפה שונה, כך שכל הדברים האלה, כל הערכים שקיבלתם עכשיו בנעל"ה, נותנים לכם רק יתרון, יתרון יחסי, כי אתם יכולים ואנחנו גם שומעים הרבה הצלחות בנעל"ה וכשעשינו עשרים שנה לנעל"ה ראינו כל כך הרבה אנשים, שהגיעו לרמות הכי גבוהות.

יואל רזבוזוב: למה?

יואל רזבוזוב: כי היו צריכים לעבוד יותר קשה ואתם תעבדו יותר קשה ואתם תצליחו ואני כאן, ואם אני כאן ואיכשהו הצלחתי להגיע לאן שהוא אז אני מזמין אתכם לפנות אלי בכל דבר, השם הוא יואל קונסטנטין רזבוזוב, דרך פייסבוק, דרך כל מקום, היום זה עולם חדשותי כך שאני אעזור לכם, מה שצריך, צריך לפרוץ את 'תקרת הזכוכית' וכמו שאמרתי, אני בטוח שאתם תצליחו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בחוויה שלי, אני קודם כל עליתי בגיל מבוגר, לא כמו חבר הכנסת רזבוזוב, לא כמוכם, בגיל צעיר, עליתי בגיל עשרים ושבע, נשוי ואב לבת.

אברהם נגוסה: ואני השתלבתי פה.

אברהם נגוסה: למרות שהגעתי, שעליתי לארץ בגיל מבוגר, הספקתי לעשות הכול ולכן, אתם, בגיל הזה, העתיד שלכם מובטח אבל, תלוי בכם.

אברהם נגוסה: אני הצלחתי, קיבלתי הזדמנות וניצלתי – במובן החיובי כמובן, את ההזדמנות שקיבלתי, אז אני מסכים עם חבר הכנסת רזבוזוב, מדינת ישראל היא מדינה שנותנת שוויון הזדמנויות וזה תלוי בנו.

אברהם נגוסה: אני עליתי, הגעתי עם בגרות, סיימתי שתים עשרה שנות לימוד באתיופיה.

אברהם נגוסה: פה בארץ הצלחתי להשיג, ללמוד ולהיות בעל חמישה תארים אקדמאים.

אברהם נגוסה: הנה, לפוליטיקה גם הספקתי להגיע.

אברהם נגוסה: יש לכם הזדמנות, רק אתם צריכים להשקיע בזה, כי רק הזדמנות לא מספיקה.

אברהם נגוסה: השקעה אישית זה מה שקובע.

אברהם נגוסה: כמובן שגם הזדמנות אבל שניהם צריכים ללכת ביחד.

אברהם נגוסה: אם אני קיבלתי הזדמנות ולא השקעתי, אז לא הייתי מגיע, אז אתם, יש לכם הזדמנות שאתם, עשיתם, תשקיעו.

אברהם נגוסה: חינוך הוא המפתח, חינוך הוא המפתח שמכניס אתכם, משלב אתכם, מקדם אתכם בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: אני אומר לכם, יש מה לעשות ואתם תצליחו.

אברהם נגוסה: כן.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר משהו על היושב ראש.

<ישעיהו יחיאלי: מותר?

אברהם נגוסה: כן.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו במשך הרבה שנים היינו נפגשים בוועדת העלייה, מן הצד הזה של השולחן, כי היושב ראש הזה, חבר הכנסת, דר' אברהם נגוסה, במשך שנים, ישב כאן ונלחם למען בני קהילתו.

<ישעיהו יחיאלי: אני אומר לכם את זה כתלמידים בתקופה שבה כל אחד מרוכז בעצמו, קודם כל, כדי לדאוג לעצמו, לראות את השלב הבא בחיים אבל, בשלב מסוים צריך גם להסתכל סביב ולראות 'במה אני יכול לעזור לאחרים'.

<ישעיהו יחיאלי: כל אחד שיהיה בצבא, באופן טבעי, הוא כבר נותן מעצמו למדינה ולאחרים אבל גם אחרי הצבא, אתם באים משטחי ברית-המועצות לשעבר, אי אפשר לדבר על זה במונחים של קהילה, כי אלה מאות אלפי אנשים ועוד רבים בדרך, אז גם לכם יש מה לעשות, בעזרת השם, בעוד כמה שנים, לטובת חבריכם, לטובת בני קהילתכם והנה, אתם רואים פה את הדוגמה, איך בסוף גם 'יש שכר לפעולתו', הוא עבר מהצד הזה לצד ההוא.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מודה לכולם ולכם, ששיתפתם אותנו בחוויית העלייה שלכם, גם לאנשי המקצוע שאתם מלווים את הצעירים, ריגשתם אותנו ואנחנו מאחלים לכם הצלחה בדרככם פה בישראל.

אברהם נגוסה: ואני בטוח שתצליחו.

אברהם נגוסה: כמו שמר ישעיהו יחיאל אמר, אני גם רוצה לראות מהבוגרים, מהתלמידים, באזור הזה, שיישבו אז אני בטוח שיהיו הרבה שיחליפו אותנו.

אברהם נגוסה: אתה לא מתנגד, נכון?

יואל רזבוזוב: לא.

<ישעיהו יחיאלי: יש לכם אחד שהיה במחנה המיון של נעל"ה א', מדריך.

<ישעיהו יחיאלי: הוא היה בצוות שבחר את איגור, קוראים לו זאב אלקין.

אברהם נגוסה: שר הקליטה.

אברהם נגוסה: אתם רואים?

אברהם נגוסה: טוב, אז תודה.

אברהם נגוסה: אני מסיים את הישיבה.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.

אברהם נגוסה: תודה.