הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 74, 2016-05-24 13:30

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה נראה אולי לא כל כך חגיגי, כי חסר לי לפחות, אני לא יודעת מה אתכם, אבל לי חסר מאד הכיבוד.

יפעת שאשא ביטון: אז אתם מוזמנים אלי אחר כך למשרד, כי יש עוגות, אבל לא הרשו לנו להכניס לכאן מטעמי כשרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ציינו את זה כפרידה פורמאלית, לתת לד"ר יצחק קדמן את כל המקום והבמה שהוא בהחלט ראוי לה אחרי כל כך הרבה שנים של עשייה מבורכת.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, לכל דבר יש את היתרונות שלו ואת המחירים שלו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן במפגש פרידה - קצת קשה לי להגיד מפגש פרידה, כי אני בטוחה שעוד יהיה לו הרבה מה להגיד ולתרום גם בהמשך – מיצחק קדמן אחרי 30 שנים במועצה לשלום הילד.

יפעת שאשא ביטון: כשאני הגעתי לכאן והתחלתי את התפקיד כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, אז תמיד הסתכלתי על האיש הזה, שבדרך כלל ישב לימיני וכל כך יודע וכל כך מעורה בפרטים, וישר זיהיתי שהנה, יש לי עוגן, שיש למי לפנות ויש את מי לשאול, ולאט לאט הבנתי שיש בכלל דבר כזה שנקרא מועצה לשלום הילד, שהוא חלק אינטגראלי מכל מה שקורה כאן בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: ידעתי שיש מועצה כזו, אבל אף פעם לא הבנתי את המשמעות האמיתית שלה כאן

יפעת שאשא ביטון: בתוך המערך הזה שנקרא כנסת ישראל ואת התרומה כמובן.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שצ'יק צ'ק הבנו שיש מקום לשיתופי פעולה והתחלנו לעבוד ביחד.

יפעת שאשא ביטון: תיכף אני אפתח את זה בפני כל הנוכחים, אבל זאת הזדמנות שלי לומר לך תודה גדולה מאד על העזרה, גם להיכנס פנימה לתוך התפקיד החדש, גם להבין את העולם הכל רחב הזה של זכויות הילד וכמובן כל סוגית החקיקה שדנו בה לא פעם וכמובן שיתוף הפעולה לאורך כל הדרך, ההתמדה שלך להגיע הנה ולהשמיע את הכל.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני בטוחה שכל הסובבים כאן גם רוצים להוקיר ולהודות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל לפי הסדר, כדי שאף אחד לא ירגיש שהוא מקופח.

יפעת שאשא ביטון: נפתח איתך.

יפעת שאשא ביטון: שם לפרוטוקול.

<ברוך עובדיה: שמי ברוך עובדיה.

<ברוך עובדיה: הסיפור שלנו זה רומן עתיק יומין.

<ברוך עובדיה: מה שאני רק יכול לומר כאן, שלאיציק תפקיד מאד מרכזי להפוך את עצרת בית הנשיא לשלום הילד, שקמה כפי שקמה בכדי באמת להשיג את אותן מטרות אשר באמת המועצה במשך הזמן השיגה, אבל האיש הזה בעצם יצר יש מאין.

<ברוך עובדיה: יש מאין בכל מובן אפשרי בישראל.

<ברוך עובדיה: את ראשית עבודתי בעבודה סוציאלית עשיתי עם ילדים ונוער ומה שחסר היה לי מישהו שידאג לזכויותיהם של ילדים.

<ברוך עובדיה: אז האיש הזה, עם המרץ שלו, עם התנופה החשיבתית, עם כוח יצירתי בלתי רגיל, באמת הצליח גם לחדור לצפונותיהם של ילדים ולהבין מה הם צרכיהם, וגם להפוך את זה לשפה של זכויות, שהחברה מעניקה לאותם ילדים.

<ברוך עובדיה: ואני אסתפק בזה.

<ברוך עובדיה: אולי רק מילה אחת.

<ברוך עובדיה: אני בשנים האחרונות התנדבתי לעבוד באומבוצמן עם מירה, וכשאני נמצא אני שומע הורים ואני חינוך שבאים ומבקשים להתייעץ איתנו בנושאים הנוגעים לילדים.

<ברוך עובדיה: אלמלא היינו קיימים היו צריכים ליצור אותנו, להרכיב אותנו.

יפעת שאשא ביטון: היה צריך להמציא אותם.

<ברוך עובדיה: ואני מלא הערכה, הערצה ותודה לאיציק ולחבורה הנפלאה שהוא הקים סביבו, לעשות את מה שעושים לטובתם של ילדים בישראל, והלוואי על כולנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, הוא קרא לך איציק.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שעכשיו, כשאתה יוצא לפנסיה, אני גם יכולה במקום יצחק לקרוא לך איציק?

<יצחק קדמן: את יכולה.

יפעת שאשא ביטון: לא ידעתי שזאת אופציה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: היא צריכה להמשיך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת.

איילת נחמיאס ורבין: אני עזבתי דיון אחר כי אני הרגשתי שאני ממש מוכרחה לבואו, ויפעת, המון תודה שאת נותנת לד"ר קדמן את המקום המגיע לו, לדעתי, בחינוך הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: אני פגשתי את ד"ר קדמן רק כשנכנסתי לכנסת והצטרפתי לוועדה לזכויות הילד, אבל אני בעצם הכרתי אותך עוד הרבה שנים קודם ואני מניחה כמו רובנו.

איילת נחמיאס ורבין: פעם היו אומרים לילדים אנחנו נתקשר למשטרה, באיזה שהוא שלב הילדים כבר קיבלו כזה אומץ, הם אמרו – אנחנו נתקשר לד"ר קדמן ולמועצה לשלום הילד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך פשוט תודה רבה על זה שנתת לילדים את הקול שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת על זה הרבה פעמים, על כמה אנחנו צריכים להיות הקול של הילדים פה בוועדה, בכנסת בכלל, בכל מיני דברים.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, לא תמיד אני בטוחה שאנחנו עושים להם את השירות הכי טוב והרבה פעמים אולי גם אנחנו לא נותנים את הדוגמא הכי טובה בכנסת, ואולי בזה צריכה להיות גם המשימה הבאה שלך, אולי אתה צריך לחנך אותנו, אבל באמת לומר לך המון המון תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה השפעת על חיי הרבה יותר מכפי שאתה יודע, יש לי ילדים צעירים יחסית, אז אני הרבה פעמים חושבת לעצמי אוי אלוהים – ואני אצחיק אותך קצת בדיון סביב נושא ההנקה וזה שההודעה של ארגון הבריאות העולמי שחשוב להניק ועצם ההתנגדות להשתמש בתמ"ל, אז כתבתי באיזה שהוא סוג של גילוי לב ואמרתי – האם העובדה שהנקתי את הבן הבכור שלי עד גיל שנה וארבעה חודשים מפצה על רגעים של חוסר סבלנות שלי?

איילת נחמיאס ורבין: ואני מניחה שהתשובה היא כנראה לא, אבל שתדע שהנוכחות שלך ומה שאתה עשית בשביל ילדים בישראל, וכתוצאה מזה גם לפחות על הורים שמנסים להיות קשובים ממני, במה שנקרא הנוכחות.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אנחנו לא נמצאות הרבה בבית, אז אנחנו מסבירות לעצמנו בייסורי מצפון שבעצם הנוכחות שלנו משמעותית מתוקף זה שאנחנו משתדלות לצקת לתוכה משמעות כשאנחנו נמצאות שם פיזית.

איילת נחמיאס ורבין: אז שתדע לך שברגעים האלה- - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו נתמכים במחקרים שמראים שילדים לאימהות קרייריסטיות מצליחים יותר ויש לנו תעודת כשרות.

איילת נחמיאס ורבין: כן, בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: לא מזמן, שוב, כאיזה פיצוי לילדים, קניתי לבת של שני כלבלבים שהיא מאד מאד רצתה, אז לאחד קראתי ייסורי ולשני קראתי מצפון.

איילת נחמיאס ורבין: ככה הצגתי אותם, כי אין תשובה אחרת לשאלה למה שוב קניתי לה שטויות בשביל למלא את הבית, כשבעצם צריך לקנות להם דברים אחרים לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך מקרב לב ותמשיך להיות נוכח בחיינו.

<יצחק קדמן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואנחנו נחזור לסבב.

<דב ברנשטיין: שמי דבר ברנשטיין, אני עובד סוציאלי.

<דב ברנשטיין: אני עסקתי 35 שנה במשרד הרווחה כקצין מבחן לנוער וחוקר ילדים.

<דב ברנשטיין: איציק הוא המנטור שלי.

<דב ברנשטיין: הוא המנטור במלוא מובן המילה של עשרות עובדים סוציאליים במדינת ישראל ואיציק הוא בעצם מותג.

<דב ברנשטיין: זה מעבר לשם כבר, זה הולך לפניו.

<דב ברנשטיין: אני גאה שהוא בחר בי, עם יציאתי לגמלאות, כחבר בוועד המנהל שלו ואני ממש יכול רק לאחל לורד, הנכנסת במקומו, הצלחה ושיהיה לכולנו בריאות טובה, ואיציק, כה לחיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, את רוצה לומר משהו?

יפעת שאשא ביטון: איך שאת מרגישה.

<אסתר ספיריה: לא התכוונתי, אבל קוראים לי אסתר, אני בוועד המנהל ואני עוקבת תמיד אחרי העשייה של יצחק, אם זה לשמוע אותו בתכניות שלו ואם גם לשמוע אותו כשהוא מופיע ברדיו.

<אסתר ספיריה: תמיד מאד מאד מדויק, מאד רהוט ומאד לא מנסה לעשות מניפולציות.

<אסתר ספיריה: אנחנו חושבת שיצחק קידם דברים מדהימים בזכויות הילד, זה בפירוש.

<אסתר ספיריה: ואני עדיין לא מבינה למה הוא קם והלך.

<אסתר ספיריה: אני רק מאחלת לו - - -

יפעת שאשא ביטון: 30 שנים.

יפעת שאשא ביטון: מגיע לו קצת לנוח ולנשום.

<אסתר ספיריה: אמרתי את דעתי.

<אסתר ספיריה: אני רק מאחלת ליצחק הרבה הצלחה בעתיד ואני מניחה שהוא ימשיך בנושא הזה של הילדים, ודי בדרכים כאלה או אחרות.

<אסתר ספיריה: רק הרבה הצלחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אסתר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<יוכי סימן טוב: שמי יוכי סימן טוב, אני משפ"י, ממשרד החינוך.

<יוכי סימן טוב: אני לא יודעת אם איציק זוכר את הפעם הראשונה שאני פגשתי אותו.

<יוכי סימן טוב: הוא בטוח לא זוכר, שאני פגשתי אותו אז, אבל אם הוא זוכר את הכנס הזה, זה היה כנס בבאר שבע, הייתי עדיין יועצת בבית ספר.

<יוכי סימן טוב: היה כנס לזכרה של פסיכולוגית שנפטרה ודיברו על פגיעות בילדים והוא הביא סיפורים.

<יוכי סימן טוב: הוא פתח בשלושה סיפורים איך הוא זיהה פגיעה בילדים.

<יוכי סימן טוב: זה הרשים אותי כל כך.

<יוכי סימן טוב: זה כל כך היה חזק בשבילי.

<יוכי סימן טוב: אני רוצה להגיד מה למדתי ממך, איציק, במהלך השנים ומה אני רוצה לקחת ממך.

<יוכי סימן טוב: אני רוצה לקחת את האומץ שלך, להגיד את הדברים ישירים, לפעמים אולי אפילו בוטים, אבל שמעוררים את הסביבה שזה נורא נורא חשוב.

<יוכי סימן טוב: את השותפויות שהצלחת.

<יוכי סימן טוב: זה תמיד היה מרשים אותי בצורה בלתי רגילה.

<יוכי סימן טוב: איזה שותפויות בכנסים שלכם, איך כולם באו והתייצבו והיו שותפים והרגישו שברור שמגיעים.

<יוכי סימן טוב: והכלים הנאים.

<יוכי סימן טוב: גם בדיבור וגם בעשייה, זה תמיד הוגש בצורה טובה, יפה, מקצועית והשילוב של הילדים, תמיד תמיד הילדים היו שם.

<יוכי סימן טוב: אז תודה רבה לך והמשך חיים טובים ומאירים.

<יצחק קדמן: אם אפשר לבקש, מאחר שהמנוח עדיין פה, שיקצרו בדברי ההערכה.

<יוכי סימן טוב: אני סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: אחרי 30 שנים אתה חייב להתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: התמודדת עם דברים הרבה יותר קשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך, אני מבינה את המבוכה, כי בסוף הרי כולנו מדברים על עצמנו ועל איך שאתה השפעת על החיים שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: זו ברכה לאריכות ימים.

יפעת שאשא ביטון: צריך להתמודד.

יפעת שאשא ביטון: ליאת, בבקשה.

<ליאת קליין: טוב, שמי ליאת קליין מאיגוד מרכזי הסיוע.

<ליאת קליין: אז אני כמובן כבר אומרת שאני מדברת פה בשם הארגון כולו, בשם כל תשעת מרכזי הסיוע והאיגוד וכל הציבור הרחב שהולך איתנו.

<ליאת קליין: אני לא יודעת, בתקופה שאנחנו עוסקים הרבה מאד במי הוא הילד של כולנו, נראה לי שיותר ברור מי הוא האבא של כולנו ומי טבע פה את המושג ואני לא חושבת שיש מישהו שעשה יותר ופעל וקידם זכויות ופעל בשביל ילדי ישראל יותר מד"ר קדמן.

<ליאת קליין: זה ברור לכל מי שיושב פה.

<ליאת קליין: אז לא רק שטבעת מושג והפכת את החזון הזה לאיזו שהיא מציאות קיימת, אני חושבת שגם הרבה מעבר לעשייה למען הילדים, עשית למען השינוי החברתי בישראל.

<ליאת קליין: ואם כבר חינוך, אז גם בשבילי עשית בית ספר ולימדת אותי איך עושים שינוי חברתי והמון המון תודה על זה.

<ליאת קליין: אני חושבת על הנושא הזה של ילדים, שככה בפרפראזה על הדברים החשובים של יאנוש קורצ'ק, שכבר אמר לכולנו שתיקון העולם יתאפשר רק בתיקון הילדים, אז עשית הרבה מאד בתיקון הילדים ובדרך הזאת גם לתיקון העולם.

<ליאת קליין: המון המון תודה על שנים ארוכות של עשייה.

<ליאת קליין: תודה על שיתוף פעולה איתנו, עם מרכזי הסיוע.

<ליאת קליין: ורד, המון הצלחה.

<ליאת קליין: אנחנו נורא שמחות להמשיך איתך את הדרך הזאת.

<ליאת קליין: אז המון הצלחה והרבה תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, ליאת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<נועה ברודסקי-לוי: נועה ברודסקי-לוי מהלשכה המשפטית של הכנסת, ועדת חוקה.

<נועה ברודסקי-לוי: אז קודם כל מעבר למה שלמדתי, ולמדתי רבות בעבודה שלי במשך שנים במועצה לשלום הילד, אני רוצה דווקא להביע את ההערכה הגדולה שלי שיש בכלל למקום של זכויות הילד בעקבות הפעילות של קדמן, של איציק ושל המועצה לשלום הילד בכלל.

<נועה ברודסקי-לוי: אני מאד רואה את זה גם בעבודה שלי היום, שהשיח בכלל של זכויות ילדים נמצא שם בכל נושא ובכל עניין ועולה.

<נועה ברודסקי-לוי: אפילו היום, לא רק שהמועצה נמצאת ושהיא מביעה את העמדה, אלא זה פשוט נמצא בשיח כבר של יותר ויותר, אני חושבת כמעט של כולם.

<נועה ברודסקי-לוי: וזה הרבה מאד בזכות הפעילות שלך, איציק.

<נועה ברודסקי-לוי: אז באמת הערכה ואריכות ימים.

<נועה ברודסקי-לוי: ורד, בהצלחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

<מירה קרני: אני עובדת במועצה לשלום הילד ואנחנו פה כמה וכמה עובדות.

<מירה קרני: אני אדבר בשם כולם?

<מירה קרני: או שאנחנו נבקש מורד שתאמר בשמנו את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר אם אתם רוצים שוורד תאמר בשמכם את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה עכשיו?

<ורד וינדמן: לשיקולך.

<ורד וינדמן: אפשר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הבמה שלך.

<מירה קרני: גם אני רוצה לדבר.

<ורד וינדמן: אני אתן.

<ורד וינדמן: איציק כתב לנו על הלוח איזה מילות פרידה, הלוח של המשרד שלנו.

<ורד וינדמן: אף אחד לא מעז כבר חודש וחצי למחוק אותן.

<ורד וינדמן: אז כשיגיע הרגע הזה, זה יהיה חקוק על לוח ליבנו.

<ורד וינדמן: אני ועוד רבות מחברותי, אנחנו עובדות במועצה לשלום הילד כבר תקופה מאד ארוכה.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה לשתף אותנו מה כתוב על הלוח.

<ורד וינדמן: זה לא לפרוטוקול.

<ורד וינדמן: אני עובדת במועצה לשלום הילד כבר 16 שנה וזאת פריבילגיה אדירה לעבוד לצד מי שמקדיש את חייו לזולת, לאוכלוסייה שאין לה קול והיינו שותפים, ואני חשבתי על זה, למעלה ממחצית הזמן מאז הקמת המועצה, שאני יודעת מה זה אומר שהמועצה היא בית, היא לא מקום עבודה רגיל.

<ורד וינדמן: ולעבוד לצד מי שהוא השראה ושעשה לא פחות ממהפכה.

<ורד וינדמן: העובדה שכולנו מתייחסים בנונשלנטיות, בכמעט שוויון נפש לזה שבכלל צמידים את המילים זכויות לילדים ואנחנו יודעים שזאת הייתה מהפכה שבראשה עמד איש אחד, שאנחנו מדברים היום בשפה שלא דיברנו ולשינוי הזה בשיח יש הרבה מאד משמעויות מעשיות ואנחנו רואים אותן.

<ורד וינדמן: הרבה רגעים שהיו לנו כאן בכנסת, שליווינו חקיקה של חוקים שחשבנו שיכולה להיות בהם תועלת אדירה לילדים, ובילינו פה את השעות הקטנות של הלילה או השעות המאוחרות של הערב, כדי לראות אם החוק הזה שליווינו אותו - לפעמים גם 15 שנה - אם הוא מצליח לעבור.

<ורד וינדמן: ומי שנשאר בדרך לאורך זמן, זוכה גם לקצור פרות ויבול ולראות ברכה בעמלו.

<ורד וינדמן: אני מקווה מאד שאנחנו-.

<ורד וינדמן: מילאת לנו תרמיל בדרך, כי צריך לטפס להר וההר הזה גבוה ולפעמים הוא נראה גבוה מדי, אבל התרמיל שלנו, שיצאנו איתו לדרך, הוא מלא באומץ והוא מלא בנחישות והוא מלא בהתמדה.

<ורד וינדמן: אז עם התרמיל הזה שמילאת לנו, אנחנו מתכוונים להמשיך להאמיר אל ראש ההר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ורבה.

יפעת שאשא ביטון: הזדמנות, ואנחנו גם נסכם עם זה, אבל הזדמנות לומר לך בהצלחה רבה עם כניסתך לתפקיד הזה, שהוא מאתגר כשלעצמו ועכשיו אולי עוד יותר ואני בטוחה שאת תעשי את זה בהצלחה רבה.

<ורד וינדמן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חבר הכנסת אורלי אבקסיס, את רוצה לומר עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, אני צריכה לסכם ולא נוח לי עם סיכומים, אבל אני אגלה לכם.

אורלי לוי אבקסיס: עוד כשרצנו בבחירות לכנסת ה-18 וכשהחלטתי שאני מתעסקת עם ילדים בסיכון, אז הפגישה הראשונה, עוד אפילו לפני שקיבלנו את המשרדים, את המנדט מה שנקרא, נפגשתי עם קדמן.

אורלי לוי אבקסיס: והוא בא אלי עם קלסר ועם מסמכים, רצה לבדוק כמה אני רצינית.

אורלי לוי אבקסיס: היה נראה לו אולי שזו איזו שהיא אמירה שהיא ככה לחלל האוויר, שאין מאחוריה משהו יציב ואני חושב שמהפגישה הזו, לא רק שאני גיליתי מי הבן אדם, אלא מה המניע שלו.

אורלי לוי אבקסיס: וקדמן, מי שמכיר אותו, הוא יכול לעבוד עם כולם.

אורלי לוי אבקסיס: לחוד ובמקביל.

אורלי לוי אבקסיס: ואולי זה סוד הקסם שלך, ויכול להיות שבגלל זה גם חוקים שהם פרי של המועצה לשלום הילד, מצליחים לבוא גם לכדי חקיקה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני נחשפתי לכל הנתונים, וזאת הייתה פגישה באמת ארוכה, פגישת המשך, אותו קלסר, עם כל כך הרבה חוקים ואנחנו מתחילים לעבור על החוקים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אומר לו – רגע, אבל החוק הזה – אז הוא אומר לי, עזבי, בואי נתחיל עם החוקים הקטנים, כי החוק הזה למשל ארבע כנסות לא מצליחים להעביר וקשה לי להאמין שנעביר.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי אוקיי, אתגרת אותי.

אורלי לוי אבקסיס: ואת החוק הזה העברנו.

אורלי לוי אבקסיס: ומי שלא יודע – הפיצוי לנפגעי עבירה קטינים, שאני חושבת שזה עשה מהפכה, אבל בלי הנתונים, הרצון, הריצה המשותפת – לא יכולנו להביא לתיקון כל כך משמעותי, כי כל הזמן אמרו – העלות, העלות, העלות.

אורלי לוי אבקסיס: מבחן התוצאה – לא רק ש-90% לא מימשו את הכספים הללו, שזה הפיצויים בהליך הפלילי שמגיעים לאותם נפגעים, אלא בסופו של דבר לא רק ש-90 ומשהו אחוזים קיבלו את הכסף בלי עבודה, שינינו שם את החוק המקורי, העברנו אותו מהביטוח הלאומי למרכז לגביית קנסות.

אורלי לוי אבקסיס: רצו לעשות שינוי תדמית וכדומה, ומאבקים באמת באמת עיקשים, הצלחנו להעביר את זה, ואז בסוף גם המעקבים שמבצעת המועצה לשלום הילד, אז המהפך היה מהפך כל כך גדול, שלמעלה מ-90% לא רק שקיבלו את זה באופן מיידי, היום השופטים לא פוסקים פחות מהסכום של 10,000 שקלים - מפה העלינו את הרף - מפה מתחיל הפיצוי, אלא גם אותם אחוזים בודדים זה בגלל שעברו דירה וכדומה, ידעו גם לשים סטודנטים כדי שיאתרו את האנשים שיעברו, כדי שיידעו שכשהם מקבלים את המכתב מגביית קנסות, לא מדובר באיזה דו"ח או באיזה תשלום, אלא באיזו הטבה.

אורלי לוי אבקסיס: וזו העבודה היפה, וזו היסודיות, וזו היכולת אולי באיזה שהוא אופן לא רק להגיד שגרתי ואני ממשיך הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: לחזור ולראות מה נעשה עם אותו שיגור.

אורלי לוי אבקסיס: מה נעשה עם אותו חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זו רק דוגמא קטנה, כי העברנו המון חוקים ביחד.

אורלי לוי אבקסיס: לא מעט בוועדת חוקה ולא עשו לנו חיים קלים, גם כאשר היו לנו חברים מהסיעה שהם היו יושבי ראש, אבל הדברים האלה משנים מציאות של אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אולי לא עשינו מהפכות גדולות, אבל בהחלט בחיים הפרטים של חלק מהאנשים עשינו מהפכה גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: ולמהפכה הזו יש המון שותפים, אבל שותף מרכזי היית ועודך ואני בטוחה שגם בהמשך, וגם מה שהשארת, אני חושבת כאחד מהבתים היציבים האלה, של אותם ילדים חסרי בית או חסרי מה שאמור להיות התוכן של הבית, של ההגנה וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: יש עוד הרבה הרבה עבודה.

אורלי לוי אבקסיס: יש עוד הרבה מה לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מתייאשת גם כשיש קשיים, אבל אני אשמח לשתף פעולה, כמו שאת יודעת, כמו שאתם יודעים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר פה כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: קדמן, אני לא יודעת לאן פניך מועדות.

אורלי לוי אבקסיס: אולי קצת לחופש, קצת לרגיעה, קצת לעצמך, אבל אני מאחלת לך הצלחה ואת הזרעים שזרעת, הילדים בדור הבא יקצרו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא נעזוב את הנושאים הללו, לא משנה, אני יכולה לדבר לפחות בשם עצמי, וגם בכל מקום אשר אני אהיה, אני אזכור את אותה שיחה ראשונה, באותו מפגש ראשוני, שניסית לשים לי סיכה בבלון והצלחנו לעבוד.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שגילית מאז שאני הייתי רצינית ולא סתם, נכון?

<יצחק קדמן: עד היום הזה ממש.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאחלת לך בהצלחה ואני מאחלת בהצלחה למוסד הזה שנקרא הוועדה, גם לוועדה, כמובן, אבל גם למועצה.

אורלי לוי אבקסיס: ושתדעו לכם, הרבה מתבלבלים, קוראים לוועדה הוועדה לשלום הילד, אז זה משהו שאומר הרבה על העבודה שלך.

אורלי לוי אבקסיס: אז תודה רבה בעבור כל מה שעשית ובשם הילדים, אם יורשה לי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ד"ר רונית צור.

<רונית צור: למי שלא יודע, אני מנהלת השירות לחקירות ילדים וחקירות מיוחדות של אנשים עם מוגבלות שכלית במשרד הרווחה.

<רונית צור: גם בשבילי איציק הוא שותף לאורך הרבה מאד שנים.

<רונית צור: שותף, מתווה דרך בכל מה שהוא מייצג במועצה לשלום הילד.

<רונית צור: בהחלט אנחנו עבדנו ביחד.

<רונית צור: ראינו, היינו שותפים אותה מטרה.

<רונית צור: גם אם היה לנו לא אחת מחלוקות, והן היו מחלוקות לא פשוטות, אבל הן היו מחלקות לשם שמיים, מהמקום השונה שאנחנו נמצאים, אבל בסך הכל כולנו ראינו את המטרה של זכויות הילדים וטובת הילדים, והילדים בישראל ומדינת ישראל חווה לך חוב עצום.

<רונית צור: אנחנו מרגישים וראינו בך באמת מישהו שסייע לנו לקדם הרבה מאד דברים, מחשבות ורעיונות.

<רונית צור: פעלנו יחד בפרויקטים, באמת פרויקטים מאד מאד ייחודיים, כמו הפרויקט של ליווי נפגעי עבירה, ילדים שמעידים בבית המשפט, שהמועצה לשלום הילד מלווה.

<רונית צור: חוקר הילדים מלווה אותו ליד דוכן העדים ומסייע, אבל גם יש, בהחלט היה מקום ויש מקום לסיוע של מישהו מהמועצה, שמלווה את הילד ואת המשפחה שלו ומדריך אותו.

<רונית צור: פרויקט מאד מאד חשוב.

<רונית צור: ועוד פרויקטים וחוקים, אני לא רוצה - - - -

אורלי לוי אבקסיס: רונית, אם יותר לי שנייה להפריע.

אורלי לוי אבקסיס: בגלל שהתעסקת בנושא של חוקרי ילדים, אז אנחנו הצלחנו ביחד עם מי שהיום הוא נשיא המדינה, לעשות בלגן מאד גדול ולתקוע תקציב מדינה עד אשר יוכפל ואפילו ישולש מספר חוקרי הילדים במדינת ישראל ועשינו שם מהפכה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה גם בזכות המועצה לשלום הילד.

אורלי לוי אבקסיס: לא היה קל מולכם ואני שמחה מאד שהיו לנו גם שותפים.

<רונית צור: אכן כן, ואנחנו באמת הכפלנו את כוחנו מ-50 חוקרים ל-100 חוקרים ומעבר לזה גם בחקיקה ובכל הכיוון הזה, לשים את הילדים הנפגעים על סדר היום הציבורי.

<רונית צור: זה לא דבר של מה בכך ובאמת אני חושבת שיש לך זכויות, אתה עתיר זכויות ואני מודה לך גם על מה שלימדת אותי ומה שלמדנו.

<רונית צור: אני מאחלת לוורד המון הצלחה.

<רונית צור: אני מעריכה ומוקירה את העבודה שלך ואני בטוחה שתצליחי, אבל איציק, אתה תחסר לנו מאד ואני מאחלת לך המון הצלחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רונית.

יפעת שאשא ביטון: מי עוד רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: רחל?

יפעת שאשא ביטון: ותיקה.

<רחל סעדה: טוב, איציק, אנחנו עובדים ביחד מאז שהוקמה הוועדה לזכויות הילד בכנסת עם תמר גוז'נסקי, ואני באמת זוכרת שהמועצה לשלום הילד הייתה בשבילי המקום שממנו אני יכולה לקבל את המידע.

<רחל סעדה: ואז לא היה מרכז המחקר והמידע בכנסת, וכל הנתונים ותמונת המצב והבעייתיות, זה היה כל כך מסודר, כל כך מובנה.

<רחל סעדה: עבודה מאד מאד מקצועית.

<רחל סעדה: ועם הזמן באמת נשארתי עם כל האנשים פה במועצה ואני תמיד הופעתי ואמרתי – מאיפה הוא מוצא את האנשים האלה?

<רחל סעדה: כל אחד נשמה מיוחדת וגם מקצועיים ונחמדים, וכאילו, איך הוא מוצא אותם?

<רחל סעדה: מצד שני, אני הרגשתי עם הזמן את התסכול שלך, כי אני הרגשתי שאתה קצת כועס שהדברים הולכים כל כך לאט.

יפעת שאשא ביטון: כן, לאט.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהתסכולים פה.

<רחל סעדה: זה כל כך קשה.

<רחל סעדה: ואני קצת הצטרפתי להרגשה הזאת.

<רחל סעדה: זאת אומרת אני מאד התחברתי להרגשה הזאת.

<רחל סעדה: אני הרגשתי את הכובד שמלווה אותך.

<רחל סעדה: אני רק מתפללת שהדברים קצת ישתחררו, שהבירוקרטיה תהיה קצת פחות כבדה, למען הילדים ולמען כולנו.

<רחל סעדה: תודה רבה על כל מה שעשינו בוועדה בזכותך וקידמנו בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רחל.

יפעת שאשא ביטון: שרון, את רוצה לומר?

<שרון סופר: כן, אני אשמח.

<שרון סופר: שרון סופר, מרכז המחקר והמידע של הכנסת ואמא לארבעה ילדים.

<שרון סופר: אני בשני הכובעים.

<שרון סופר: אז אחרי שהוקם מרכז המחקר והמידע של הכנסת, רחל סיפרה על מה שהיה לפני, עדיין זכינו שיש לנו עוגן כזה משמעותי בדמות המועצה לשלום הילד.

<שרון סופר: זה לא ברור מאליו שיש ואני חושבת שעוד אין משהו שיש לו גם מעמד מקצועי מהימן, אובייקטיבי כזה, בתחום שהיכולת שלנו לא להישען רק על הדברים שעולים והסוגיות שעולות מתוך משרדי הממשלה ומתוך הכנסת ויש גוף חוק פרלמנטארי, NGO מובהק, אבל בעל כוח ומעמד כל כך חזק בתחום שהוא לא תחום כלכלי.

<שרון סופר: זה לא מקום של כסף.

<שרון סופר: בראייה לאחור, בראיית פני עתיד בוודאי מקום מרכזי וגם אם מסתכלים בסוגיות של עלות – תועלת.

<שרון סופר: בהסתכלות המאפיינת הרבה מאד מעבודת המדיניות של ישראל היום, זה יוצא דופן.

<שרון סופר: אנחנו נעזרנו ונמשיך להיעזר ביכולת המקצועית של המועצה וגם באמת המקום הזה של לתת את כל זכויות הילד, מה שאמרה חברת הכנסת ורבין קצת בחיוך, לא יבוא שוטר - אלא המועצה או קדמן בעצמו - זה בבדיחות, אבל יש בזה המון כוח שגם ילד יודע שיש לו קול וגם הורה יודע שיש לו לאן לפנות ושפאר היצירה שלו הוא לא רק שלו, אלא זה בן אנוש שעומד בפני עצמו והוא צריך לרסן או לראות את הדברים בצורה רחבה יותר.

<שרון סופר: וגם היכולת לתרגם מה זה זכויות ילדים לכל כך הרבה סוגיות וכל כך הרבה נושאים, זאת אומרת הקלסר הגדול הזה, שהוא גם בחקיקה וגם בדברים שהם לא רק חקיקה, זה מרשים וגם במקום שבתוך הדיון, לראות את היכולת להביא את הזווית האחרת, גם אם הדיון מתקיים פה באיזה שהוא ערוץ אחד ומשהו מוביל, עניין מוביל לעניין וככה זה נכנס באיזה ערוץ.

<שרון סופר: היה לך המון פעמים את הסוגיה של בואו נוציא את זה מהתחום הזה ונראה עוד סוגיות ועוד תחומים.

<שרון סופר: זכינו בכמה שיתופי פעולה וגם הרבה מאד ללמוד בכנסים המרתקים של המועצה לשלום הילד בבאר שבע.

<שרון סופר: הרבה תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, שרון.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אני מתנצל מראש, כבר בשתיים הוועדה שבראשותי אמורה להתחיל ואני קיבלתי טלפון ממנהלת הוועדה, ועדת המדע.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו גם רפורמות בשתיים.

אורי מקלב: גם נכון, אבל אני בוועדת המדע.

אורי מקלב: יצחק, כל פרידה יש בה איזה מימד עצוב, אבל מה שיכול להקהות את ההרגשה הזאת, זה למידה כשמסתכלים אחורה ורואים מה נעשה, את העבר וכמה זכויות יש לך בכל הנושא הזה של שלום הילד, ביטחון הילד, בכלל במודעות וגם במהות.

אורי מקלב: אתה העלית את זה באמת לדרגות גבוהות מאד.

אורי מקלב: בספר שלום הילד או בספרי הילדים, בספרים האלה אתה נרשם חקוק, כי בסופו של דבר לא היה לך רק תפקיד, אצלך זה גם מהות וזה מה שמאפיין.

אורי מקלב: במהות הזאת הצלחת לסחוף גם אותנו ולהביא אותנו ולהשפיע עלינו כדי ללכת איתך בדרך שלך, וזה היה בגלל שראינו את הכנות של הדברים ואני מציין את זה שזה לא רק במגזר אחד.

אורי מקלב: ידעת להתהלך עם כל המגזרים בדברים הכי רגישים.

אורי מקלב: זו יכולת שליחידים יש אותה.

אורי מקלב: מה שנקרא אצלנו בשפה התלמודית – איש אשר רוח בו, אשר יודע לדבר בשפתו של כל אחד ואחד.

אורי מקלב: זה נאמר על יהושע, אבל יש כאלה שממשיכים את התורה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: גם על בצלאל, לא?

אורי מקלב: בצלאל בן אורי היה חכם מאד, אבל יהושע, אמרו שהוא היה איש אשר רוח בו, שידע לדבר, להתהלך עם כל אחד ואחד לפי שפתו, לכן הוא קיבל את המנהיגות ולא הבן של משה רבנו.

אורי מקלב: משה לכאורה חשב שהוא יצטרך לקבל בגלל שהוא מתאים לזה, והנה נאמר לו לא.

אורי מקלב: הקדוש ברוך הוא אמר לו לא אתה, כבודו במקומו מונח, אבל יהושע יקבל את זה בגלל הסיבות האלה.

אורי מקלב: בכלל, למנהיגים נבחרו מי ידעו להתעסק עם הטלה ועם השה, אלה המנהיגים ובזה הם נבחנו.

אורי מקלב: ככה גם משה.

אורי מקלב: עם הילדים, עם אנשים שהם חסרי ישע או חסרי הגנה, אם היה מישהו, מנהיג שידע להגיע אליהם באמת.

אורי מקלב: ולכן היום הזה, השולחן הזה, החדר הזה, הוא באמת אכסניה ראויה להיפרד ממך בטקס הפרידה.

אורי מקלב: ההשפעה שלך הייתה בכל הוועדות, הנוכחות שלך הייתה נוכחות מקצועית, אמינה, בכל הוועדות ואני מאחל לך הצלחה בהמשך הדרך.

אורי מקלב: אני ממש מתנצל, לא נעים להגיד דברים ואחרי זה ללכת.

אורי מקלב: אז אפשרו לי את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<תמי ברנע: גם ועדת חינוך בישיבה והם מתנצלים שהם לא יכולים להגיע.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני בטוחה שהם היו יכולים אז היו מגיעים עוד ועוד חברי כנסת, כי אין שאלה שיש פה הוקרה אמיתית של כל מה שעשית.

יפעת שאשא ביטון: ועכשיו, אתה אמרת מנוח, אתה רחוק מאד מלהיות מנוח, במיוחד בכל מה שקשור לעולם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז חתן הפרידה, בבקשה.

<יצחק קדמן: תודה רבה, גברתי יושבת הראש, כמובן לחברי וחברות הכנסת אלא שיצאו ואלה שפה.

<יצחק קדמן: אני לא חושב שיש מקום יותר ראוי למפגש הפרידה הזה מאשר השולחן הספציפי הזה.

<יצחק קדמן: קודם כל הכנסת עצמה.

<יצחק קדמן: הכנסת הייתה מקום עבודה עיקרי שלי יותר מ-30 שנה אחורה.

<יצחק קדמן: אני חושב שמבחינת שעות כנסת, יש לי יותר שעות מאשר לכל אחד מחברי הכנסת המכהנים בכנסת בכלל, ופה אני אגיד במשפט מוסגר דבר שצריך להגיד אותו – הכנסת במדינת ישראל היא מקום מבורך, רב עשייה ופועלים, שהדימוי שלו עושה לו עוול נוראי, ושהכנסת עושה, עשתה ותעשה הרבה יותר ממה שמיוחס לה.

<יצחק קדמן: למרבה הצער, רק דברים אפיזודיאלים, שליליים, צהובים, עולים לכותרות והעבודה הסיזיפית, המתמשכת, וחברת הכנסת אורלי לוי רמזה לזה, היא גולת הכותרת של העשייה, למען האוכלוסייה בכלל, למען אוכלוסיית הילדים בפרט וראוי להגיד את זה וראוי לזכור את זה, וזה אופייני בכל הכנסות שהיו.

<יצחק קדמן: אז לא רק הכנסת בכלל, אלא גם הוועדה הזאת בפרט היא בעיני המקום הנכון להיפרד, גם מפני שעמדתי על ערש לידתה של הוועדה הזאת, ואם יש מישהו שמאשים את זה שיש בכנסת ועדה כזאת, אנחנו נוטלים על עצמנו לא מעט מהאשמה.

<יצחק קדמן: אני אגלה פה קצת סודות שהיום אני כבר יכול לגלות אותם.

<יצחק קדמן: תחילתה של הוועדה לזכויות הילד של הכנסת הייתה בוועדת משנה לגיל הרך, שהייתה ועדת משנה של ועדת החינוך בכלל, ובראשה עמדה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

<יצחק קדמן: אני אמרתי בשעתו לחברת הכנסת גוז'נסקי שהגיל הרך הוא מאד חשוב, הוא קריטי, אבל הוא קטן עליה.

<יצחק קדמן: היא מסוגלת להרים את הנושא של הילדים לא רק בגיל הרך.

<יצחק קדמן: ואז עשינו איזה שהוא "תרגיל", הקמנו - - -

עמיר פרץ: עם עמיר פרץ, לא?

<יצחק קדמן: זה עוד לפני עמיר פרץ.

<יצחק קדמן: הקמנו שדולת החכ"ים למען הילד בכנסת ה-15 ותמר גוז'נסקי אמרה לי – אבל איך זה יעבוד?

<יצחק קדמן: היו אז רק שני עוזרים פרלמנטרים בחצי משרה והיא כידוע - חברת הכנסת גוז'נסקי - עסקה בכל מיני תיקוני עולם, לא רק בעניין הילדים, והיא אמרה אני לא יכולה לעשות את זה בלי שיהיה לי מישהו שיסייע לי בעבודה האדמיניסטרטיבית.

<יצחק קדמן: עכשיו, מאחר שאנחנו פה בדלתיים סגורות ואף אחד לא רואה ולא שומע, אני יכול לספר לכם.

<יצחק קדמן: עלינו לג'וינט ישראל, אמרנו להם תשמעו, אנחנו מוכרחים למצוא מימון למישהו שיעזור לתמר גוז'נסקי, ואיך שהוא - - -

<תמי ברנע: זה משודר באינטרנט, אתה יודע.

<יצחק קדמן: רק אמרתי ארבע עיניים, דלתיים סגורות.

<יצחק קדמן: עלינו לג'וינט והג'וינט הסכים לממן עוזר שיסייע לעשות את העבודה האדמיניסטרטיבית של השדולה.

<יצחק קדמן: אז תשמעו סיפור מעניין.

<יצחק קדמן: מצאנו לתפקיד הזה בחורה מתאימה שעבדה אצלנו כסטודנטית, ולימים היא נהייתה חברת כנסת בכנסת ישראל.

<יצחק קדמן: מישהו יודע מי זאת?

<קריאה: תמר זנדברג.

<יצחק קדמן: עדי קול.

<יצחק קדמן: והדבר הזה אפשר להקים את שדולת החכ"ים למען הילד, שמאוחר יותר וכבר בכנסת ה-15, הפכה להיות הוועדה לזכויות הילד.

<יצחק קדמן: גם זה לא מדויק, כי השם הראשוני של הוועדה היה הוועדה לקידום מעמד הילד.

<יצחק קדמן: העתיקו את זה מקידום מעמד האישה, אמרו זה דגם טוב, נעתיק את זה.

<יצחק קדמן: רק יותר מאוחר, שוב, בהשתדלותנו, ואז היה חבר הכנסת מיכאל מלכיאור יושב ראש הוועדה, היא שונתה לוועדה לזכויות הילד.

<יצחק קדמן: אגב, למי שחושב שאפשר לנוח על זרי הדפנה, בשום אופן לא.

<יצחק קדמן: גם בהרבה חוקים אחרים, שנרמז פה שהם עדיין על השולחן ובקלסרים עבים, אבל גם בדבר שאני יודע שיושבת הראש הנוכחית, שמיום יום מוכיחה עד כמה היא הייתה בחירה מצוינת לתפקיד, יודעת ושותפה איתי שמוכרחים להשלים את המהפך הזה, שהוא כבר נמשך 20 שנה – להפוך את הוועדה הזאת לוועדה סטטוטורית.

יפעת שאשא ביטון: רציתי לתת לך את זה כמתנת פרידה, אבל איך אמרתם, הכל פה עובד לאט וצריך במהפכות.

<יצחק קדמן: הוועדה הזאת, על אף שהיא – ופה גם תמי, מנהלת הוועדה הנוכחית וגם מנהלת הוועדה הקודמת, יודעים שהוועדה הזאת פועלת גם בשעות וגם בהקדשת מאמץ וגם בשותפות של חברי כנסת, הרבה יותר מאשר ועדות ותיקות של הכנסת.

<יצחק קדמן: אם מודדים את מספר הישיבות, את הנושאים, את הסיורים, את העשייה העצומה, הוועדה הזאת הייתה צריכה להיות מזמן ועדה סטטוטורית.

<יצחק קדמן: כרגע היא לא, וצריך כל כנסת מחדש - - -

יפעת שאשא ביטון: השלמנו חצי מהלך.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה שאני אבשר לך?

<יצחק קדמן: כן.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, השוו אותנו סוף סוף עם הוועדות הסטטוטוריות, לפחות מבחינת מניין העוזרים הפרלמנטאריים, כי הבינו שצריך כוח עזר כדי להניע גם את הוועדה ויש לנו עוזר רביעי, כמו כל ועדה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו נשאר לשנות רק את הטרמינולוגיה ולא להקים את זה כל כנסת מחדש.

<יצחק קדמן: אוקיי, יפה.

<יצחק קדמן: אז אני סמוך ובטוח שיושבת ראש הוועדה הנוכחית תעביר גם את העניין הזה.

<יצחק קדמן: אני יודע.

<יצחק קדמן: אני הספקתי להכיר אותה, את הכישורים שלה, את היכולת שלה, את הדרייב העצום שיש לה ואני יודע שהיא תעשה את זה.

<יצחק קדמן: אני אגלה לכם עוד סוד קטן מהחדר, היום אני יכול כבר לגלות.

<יצחק קדמן: אני חושב ואני לא אומר את זה בגאווה, אלא כציון עובדה.

<יצחק קדמן: אני חושב שאני האדם היחידי שאיננו חבר כנסת, שניהל לפחות שתי ישיבות ועדה של הכנסת הזאת בוועדה הנוכחית.

<יצחק קדמן: גם חבר הכנסת רן כהן, בהיותו יושב ראש הוועדה וגם חברת הכנסת נדיה חילו, זיכרונה לברכה, שהייתה יושבת ראש הוועדה.

<יצחק קדמן: מה לעשות שלפעמים לא כל חברי הכנסת באים לכל הישיבות, כי יש להם גם ישיבות אחרות במקביל.

<יצחק קדמן: הם לא מתבטלים באותו זמן.

<יצחק קדמן: הרבה פעמים נוהלו ישיבות של הוועדה, כשהיה ראש יושב הראש מבין חברי הכנסת שהם חברים בוועדה.

<יצחק קדמן: וזה קורה שמזעיקים את יושב הראש לתת ראיון ברדיו או משהו אחר שלא סובל דיחוי.

<יצחק קדמן: ואז קרה לי פעמיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דוחים את כולם.

<יצחק קדמן: וזה נורא הצחיק אותי, אבל התאפקתי.

<יצחק קדמן: הם כל כך היו רגילים שאני בא לכל ישיבה, שגם רק כהן וגם נדיה חילו בתקופות אחרות, ביקשו ממני אם אני יכול לנהל את הישיבה עד שהם חוזרים.

<יצחק קדמן: זה לא מתאים לתקנות של הכנסת, אני מודיע לכם, ולכן אני מקווה - - -

יפעת שאשא ביטון: כבר עברו לי מחשבות, עכשיו שאתה פנוי ויש לנו במקרה ב-28 בחודש - - -

<יצחק קדמן: מאחר ששני חברי הכנסת שבהם מדובר כבר לא נמצאים בכהן ואחת כבר לצערי כבר לא נמצאת איתנו, ומאחר שיש על זה בוודאי כבר התיישנות, אז אני יכול לספר את זה, כי אולי אחרת היו מעמידים אותם בפני ועדת אתיקה.

<יצחק קדמן: אבל זה גם כדי קצת להביא מהקוריוזים שליווי אותי סביב העבודה עם הוועדה הזאת.

<יצחק קדמן: מה שהרבה יותר רציני זה באמת הדיונים לגופו של עניין.

<יצחק קדמן: חלקם עוסקים בחקיקה, חלקם עוסקים בהסבת תשומת הלב והעלאת מודעות לנושאים שונים.

<יצחק קדמן: חלקם עוסקים בחשיפת דברים שאף אחד אחר לא העיז לחשוף אותם, וזה קורה גם בכנסת הנוכחית וקרה גם בכנסות קודמות.

<יצחק קדמן: אני ספרתי שכמעט 80 חוקים ותיקוני חקיקה בספר החוקים במדינת ישראל הם פרי העבודה של המועצה.

<יצחק קדמן: אני גאה בזה מאד.

<יצחק קדמן: בלי הכנסת ובלי השותפות היוצאת מן הכלל, ואמר את זה חבר הכנסת אורי מקלב, שאני מאד מעריך אותו, בלי שותפות מקיר לקיר בין מפלגות קואליציה ואופוזיציה, שמאל וימין, חילונים ודתיים וחרדים, אי אפשר היה להעביר את ההישגים האלה.

<יצחק קדמן: אני אתן רק דוגמא אחת, שהיא אולי אחת מגולות הכותרת של החקיקה של אותם 80 חוקים, זה החוק למניעת התעללות בקטינים וחסרי ישע, או מה שידוע כתיקון 26 לחוק העונשין.

<יצחק קדמן: החוק הזה, שפשוט אי אפשר להבין איך הוא לא היה קודם, נחקק לראשונה בסוף שנת 1989.

<יצחק קדמן: עד שנת 1989, 41 שנה מאז הקמת מדינת ישראל – אני אומר את הדברים באחריות – בדקתי – לא הופיע בספר החוקים של מדינת ישראל המושג – התעללות בילדים.

<יצחק קדמן: לא היה קיים.

<יצחק קדמן: המושג הזה לא היה קיים, כאילו שאין דבר כזה.

<יצחק קדמן: לראשונה בשנת 1989, עם חקיקת החוק הזה, ושוב, תראו איזו ברכה הייתה לעבוד במשותף עם כל קצות הבית.

<יצחק קדמן: הצעת החוק הזאת נחקקה בעקבות מותה של מורן דמיאס, זיכרונה לברכה, ילדה בת 3 מטבריה, שמתה כתוצאה מהתעללות בתוך המשפחה.

<יצחק קדמן: פנו אלינו חברי כנסת אחרי מותה המזעזע ושאלו אם אפשר לעשות משהו בנושא החקיקה.

<יצחק קדמן: למזלנו הייתה לנו הצעת חוק מוכנה לעניין הזה.

<יצחק קדמן: אני אזכיר לטובה את עורכת הדין תמר מורג, שהייתה היועצת המשפטית הראשונה של המועצה.

<יצחק קדמן: אמרנו כן.

<יצחק קדמן: ומי הגיש את הצעת החוק הזאת?

<יצחק קדמן: חבר הכנסת חנן פורת מצד אחד ודדי צוקר מצד שני.

<יצחק קדמן: הם לא הסכימו בחיים שלהם על שום נושא אחר.

<יצחק קדמן: בעניין הזה הם הלכו יד ביד.

<יצחק קדמן: והפלא הגדול שהממשלה ומשרד המשפטים, שבדרך כלל באופן מסורתי מתנגדים להצעות חוק פרטיות, אמרו הנושא כל כך חשוב, אנחנו נתמוך בהצעת החוק הפרטית הזאת.

<יצחק קדמן: וכך שולבו המדינה, הרשות המבצעת, משרד המשפטים בראשם, יחד עם שני חברי כנסת משני קצות הקשת הפוליטית, יחד עם יושב הראש של ועדת חוקה דאז, שעשה עבודה נהדרת – אוריאל לין, שמגיע לו שנזכיר גם את שמו, כי הוא עבד כל הפגרה.

<יצחק קדמן: הוא אמר בעניין הזה אין פגרה.

<יצחק קדמן: והכנסת העבירה את החוק שקבע בין היתר דבר שהיום כולם יודעים – את חובת הדיווח וכדומה.

<יצחק קדמן: אבל לא עסקנו רק בעניינים גדולים ורק בחוקים גדולים, אלא גם בראייה של הילד הבודד.

<יצחק קדמן: אני תמיד אמרתי שמה שמנחה אותנו וצריך להנחות כל אחד שעוסק בילדים, זה לראות את העץ הבודד, אבל יחד עם זה לראות גם את היער כולו.

<יצחק קדמן: רק ראייה דו קוטבית כזו, של ראיית האדם הבודד, הילד הבודד ומצוקתו וראיית כלל הילדים כקבוצה וכחתך באוכלוסייה, יכולה להביא את נושא הילדים וזכויות הילדים למקום הראוי להם.

<יצחק קדמן: אז כך, בצד חוקים כמו החוק למניעת התעללות בקטינים וחסרי ישע, והרבה מכם היום כבר כמעט לא עושים בזה שימוש, אבל פעם עשו בזה הרבה יותר שימוש – אבל תיקחו, כשתגיע לידיכם קופסת גפרורים באקראי, תסתכלו מה מודפס על קופסת הגפרורים.

<יצחק קדמן: אני מניח שלאף אחד פה אין קופסת גפרורים, כי אף אחד לא מעשן, אבל כתוב שם – הרחק מהישג ידם של ילדים.

<יצחק קדמן: גם קופסאות הגפרורים שמיובאות אלינו מתורכיה, כי שם בדרך כלל מייצרים את זה, נושאות את השורה הזאת.

<יצחק קדמן: השורה הזאת הייתה פרי מפגש שלנו עם השר, אז קראו לזה התמ"ס –תעשייה ומסחר, שבא בעקבות מקרים שילדים שיחקו בגפרורים וגרמו נזקים גדולים מאד בעיקר לעצמם וחלקם גם נפצעו קשה.

<יצחק קדמן: אז גם הגפרור הקטן וגם החוק הגדול, אלה שעיצבו את העשייה שלנו ואלה כמובן רק שתי דוגמאות.

<יצחק קדמן: אני רוצה לסיים בכך שאין שום טעם, למרות שזה היה נחמד מאד לשעה קלה להתרפק על העבר ולהנות מהישגי העבר, מפני שהאבן שאנחנו צריכים לשאת אל ראש ההר, כל הזמן נופלת במדרון ואנחנו צריכים להרים את האבן ולגלגל אותה במאמץ משותף אל ראש ההר.

<יצחק קדמן: יש עוד המון דברים שהכנסת צריכה לעשות למען הילדים.

<יצחק קדמן: הכנסת בכלל, והוועדה החשובה הזאת לרשותך בפרט ובמיוחד.

יפעת שאשא ביטון: לחלוטין.

<יצחק קדמן: הן בענייני חקיקה, ואני אזכיר רק חוק אחד לדוגמא, שאנחנו מוכרחים סוף סוף להעביר אותו וזה החוק לרישוי ופיקוח על מסגרות לגיל הרך.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<יצחק קדמן: לא יכול להיות שאותם מסגרות, מעונות, פעוטונים וכדומה, בגיל הכי קריטי לילדים, הילדים הכי פגיעים, לא יהיה מוסדר בחקיקה.

<יצחק קדמן: יש ניסיון של למעלה מעשור להעביר את החוק הזה.

<יצחק קדמן: הוא עדיין לא עבר, הוא עדיין מונח כאבן גדולה ואתגרית מאד כדי להעלות אותה לראש ההר.

<יצחק קדמן: גם זה וגם נושאים אחרים, בעיקר לגבי הילדים שנמצאים בשוליים של השוליים של החברה.

<יצחק קדמן: אנחנו צריכים להמשיך לעסוק, גברתי יושבת הראש, בתופעת הילדים מקצבי הנדבות בצמתים.

<יצחק קדמן: אנחנו צריכים להמשיך לעסוק בנושא של פגיעות מיניות בילדים בכלל וברשת בפרט, ובמיוחד שזה מכה חדשה, קשה וכואבת.

<יצחק קדמן: אנחנו צריכים לעסוק עדיין בנושא שדנו בו רבות ולא נפתר, וזה נושא מחסני הילדים, בעיקר בעיר תל אביב יפו.

<יצחק קדמן: העשייה הייתה עד כה רבה ומוצלחת, אבל הדרך הרבה והארוכה עוד לפנינו.

<יצחק קדמן: אני סומך על הוועדה הזאת ועל העומדת בראשה וגם על כל אלה שנמצאים בחדר הזה ועל אלה שרצו להיות פה היום ולא הצליחו, שביחד תגלגלו את האבן הזאת אל ראש ההר ולא תתנו לה ליפול.

<יצחק קדמן: תודה רבה.

<תמי ברנע: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לד"ר יצחק קדמן על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מתחברת במיוחד לסוף דבריך.

יפעת שאשא ביטון: האבן הזאת כבדה, כבדה, כבדה, במיוחד לגבי חוק פיקוח מעונות יום שממש אני שוברת שיניים כבר כמה חודשים, רק כדי שנפתח אותו, כי כבר הגשתי אותו ממש עם כניסתי לכנסת ונושא הפגיעות המיניות בקטינים, שזה נושא שאנחנו כבר הרבה מאד זמן חופרים בו ומנסים למצוא את הדרך להתמודד עם הסוגיה הקשה הזו.

יפעת שאשא ביטון: לא פשוט.

יפעת שאשא ביטון: כאן אנחנו צריכים גם שותפים מבחוץ, שזה מערכת המשפט, שלצערי הרב, ואני בדרך כלל לא מעבירה ביקורת על מערכת המשפט, אני גם מאד משתדלת לשמור עליה, אבל שלצערי הרב בזמן האחרון היא לא נותנת לנו גיבוי עם פסקי דין שנורא קשה להבין אותם ונורא קשה להבין איך באמצעותם אפשר למגר את הפגיעה בילדים שלנו, ואני מקווה שהם ישמעו את קולנו ואת זעקתנו כדי לגלות אפס סובלנות לכל מה שקשור לפגיעה בילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שיחד אנחנו נצליח להוציא את הקול הזה החוצה ולרתום גם את השותפים שלנו מבחוץ.

יפעת שאשא ביטון: בשם הוועדה וכל השותפים, הבאנו לך מתנה צנועה, צנועה, צנועה.

יפעת שאשא ביטון: בעיקר אתגר.

יפעת שאשא ביטון: וכשיהיה לך זמן לשבת לשתות קפה עם ספר טוב, אז זה ספר שנקרא המקום הנכון של חיליק טרופר, והוא בעצם נותן הרבה תקווה למי שהאמין כל כך בילדים, כמו שאתה האמנת שאפשר לעשות ולשנות ומראה ושוזר לאורך הספר את ההצלחה שלו להוביל את האבן הבאמת קשה הזאת, וגם לו היה מאד מאד קשה והוא בסוף הצליח.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה ללכת עם הסוף של הסיפור ולהאמין שגם אנחנו בסוף נצליח.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה, יצחק.

מרדכי יוגב: אפשר מילה?

יפעת שאשא ביטון: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: הצטרף אלינו חבר הכנסת מוטי יוגב.

יפעת שאשא ביטון: תראה איזה כבוד יש לך, לומר את הסיפא של הדברים.

מרדכי יוגב: רק מילה, אבל לא לקחת.

מרדכי יוגב: פשוט ניהלתי עד עכשיו ישיבה של ועדת חוץ וביטחון.

מרדכי יוגב: הכל במקביל ויצאתי עכשיו ככה ממש בקצה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מרדכי יוגב: אז רק ללחוץ את היד ולהגיד תודה, כדי לא לעכב את כל המוזמנים.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה בסדר גמור.

מרדכי יוגב: אבל בזה שהיה חשוב לי להגיע לכאן, אני יכול להראות לך שזה מסומן בסדר היום של היום.

מרדכי יוגב: היו כל כך הרבה ועדות מקבילות, אבל זה פה עם קו.

מרדכי יוגב: אז זהו.

<יצחק קדמן: תודה רבה.

מרדכי יוגב: זה מבטא את ההערכה.

<יצחק קדמן: גם חבר הכנסת מוטי יוגב שיתף איתנו נפלא פעולה וזכינו יחד איתו להעביר חוק תיקון לחוק הפיצויים, שהוזכר קודם, שאפשר לתת למעגל הרבה יותר רחב של ילדים וילדות שנפגעו מינית, פיצויים על חשבון המדינה, גם בזכותו.

יפעת שאשא ביטון: יישר כוח.

יפעת שאשא ביטון: יפה, תודה רבה לכולכם ושנצליח כולנו, כל אחד במקומו הוא, למען הדבר הנפלא הזה שנקרא ילדים.