הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 71, 2016-05-23 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת על האיחור הקל, אבל הדרכים הן בלתי צפויות.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה כמה אני אקדים בבוקר, בסוף מגיעים באותו זמן.

יפעת שאשא ביטון: אין דבר יותר כייף לפתוח איתו גם את הבוקר וגם את המושב, מאשר ישיבה כמו שלנו, שבעצם מסכמת תהליך של עבודה מאד רציני ואינטנסיבי, ושותפות שהיא באמת לא מובנת מאליו מבחינת כל הגורמים וכל השותפים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני בהחלט שמחה לפתוח את הדיון בוועדה בנושא של פיקוח ואכיפה על עבודת נוער בכלל ובקיץ בפרט.

יפעת שאשא ביטון: התגבשה פה תכנית במהלך החודשים האחרונים, ומה שאנחנו נעשה היום זה נציג את התכנית במלואה, נראה את החלק של כל אחד מהשותפים בתוך הפסיפס הזה שבנינו כאן ויישאר לנו לצאת לדרך וליישם את זה הלכה למעשה.

<תמי ברנע: יש לי הערה לא קשורה לזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<תמי ברנע: יש עכשיו מערכת חדשה שהותקנה פה לשידורים.

<תמי ברנע: רואים את כולם באיכות HD באתר האינטרנט.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, תבואו מתוקתקים.

<תמי ברנע: בדיוק.

<תמי ברנע: דברו יפה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אנחנו פותחים.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל איתך, הדר, כי אני חייבת לומר מילה טובה על השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: גם זה לא מובן מאליו, לא כי אתם לא עושים את העבודה שלכם, אלא כי באמת הייתה פה הירתמות יוצאת דופן שלך כביכול כאן, אבל הצלחת לרתום גם את כולם מאחורי הקלעים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו ראינו את כל המכתבים שיצאו ואת ההתארגנות של כולם.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נפתח איתך ואני אשמח לראות את החלק של השלטון המקומי, בבקשה.

<הדר אליהו: אוקיי.

<הדר אליהו: מתחילתו של התהליך, בעצם אני כנציגת המרכז לשלטון מקומי, בחרתי לעבוד בשני ערוצים.

<הדר אליהו: האחד הברור מאליו מבחינתי – זה שמרכז השלטון, נקרא לזה יניע את כל ראשי הרשויות לכדי בראש ובראשונה מודעות שלהם, וכנגזרת מזה, להרחיב את המודעות של הקהילה שלהם, לא רק של בני הנוער, אלא גם של הוריהם ובטח ובטח של בני הנוער ושל הצוותים החינוכיים.

<הדר אליהו: כדי לעשות את הדבר הזה אנחנו הוצאנו מכתב מבחינתי בשיטת מניפה, לראשי הרשויות, שבעצם קורא להם באמצעים מאד ברורים, שנתנו גם דוגמאות, אם זה בפייסבוק, באתר העירוני וכו', להעלות את המידע והמידע העדכני, אותו קיבלתי מאילון, שותפי לעניין, לצד עוד שותפים - תיכף נדבר גם עליהם - ממשרד הכלכלה.

<הדר אליהו: ובעצם קיבלתי חוברת סדורה, עם לינק לאפליקציה.

<הדר אליהו: זאת אומרת זה ממש מבשל את הדברים בכדי לשים בכפית לראשי הרשויות, ומשם הם התבקשו להעביר את זה לבעלי התפקידים הרלבנטיים.

<הדר אליהו: אני מבחינתי לא הסתפקתי בזה.

<הדר אליהו: גם העברתי את זה ישירות לשני יושבי ראש של איגודים מאד חשובים לעניין הזה, אחד זה אביב קמינסקי, יו"ר איגוד מנהלי מחלקות חינוך, והשני זה יו"ר האגודה למנהלי יחידות נוער, שזו ליאת מוסרי.

יפעת שאשא ביטון: שהתייעצנו איתם תוך כדי תנועה, כי הבנו את החשיבות והמשמעות של השותפות שלנו.

<הדר אליהו: כן, בדיוק, נכון.

<הדר אליהו: כי באמת בסופו של דבר מי שנמצא און ליין וקרוב לשטח, ברמת הניהול אני אקרא לזה, אלה מנהלי יחידות הנוער ומנהלי אגפי החינוך.

<הדר אליהו: אז זה ברמה הזו.

<הדר אליהו: במקביל אני הייתי שותפה לאי אילו מהלכים שנעשו על ידי משרד החינוך, שהדרה כמובן תציג אותם.

<הדר אליהו: אני רק אגיד עוד משפט.

<הדר אליהו: מבחינתי, גם ברמת התפקיד שאני נושאת וגם ברמה האישית, אני חושבת שהמהלך הזה הוא מהלך נכון, הוא מהלך ערכי, באמת ממדרגה ראשונה.

<הדר אליהו: הוא עוטף בתוכו הרבה מאד רבדים של שינויים חברתיים שאני הייתי רוצה שיקרו בחברה שלנו ואני שמחה לקחת בזה חלק ואני מודה לך על זה.

<הדר אליהו: מה שמיוחד פה שזאת עשייה הלכה למעשה.

<הדר אליהו: בעצם לרתום הרבה מאד גופים לבוא ולעשות מעשה כאן ועכשיו ולא איזה שהוא תהליך חקיקתי שלוקח שנים.

<הדר אליהו: לא חלילה שאני מזלזלת בזה, ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מסכימה איתך.

<הדר אליהו: אני חושבת שאנחנו לא יכולים להישען רק על הדברים האלה, אלא יש מספיק ידע ואנשים טובים בשטח שיכולים לעשות את הדברים כאן ועכשיו מהיש, עוד לפני שאנחנו שואפים ליצור עוד.

<הדר אליהו: עד כאן.

יפעת שאשא ביטון: יפה, תודה רבה הדר.

יפעת שאשא ביטון: רק אם פספסתי פה, כי דיברו איתי תוך כדי, העניין של שליחת האגרות דרך הארנונה יקרה, נכון?

<הדר אליהו: אנחנו ביקשנו לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: ביקשתם מראשי הרשויות?

<הדר אליהו: ביקשנו לעשות את זה.

<הדר אליהו: העניין הוא שיש היום רשויות או שמפיצות חלק וחלק מודפס ולא מודפס, יש רק אינטרנטי.

<הדר אליהו: זאת אומרת שהעבודה שלנו היא גם ללחוץ הרבה על המדיות ולהעלות את זה בכמה שיותר אתרים.

<הדר אליהו: בפייסבוק העירוני, בדברים שהם מאד מאד נגישים, כולל התכוננות לטווח שהוא כמה שיותר קרוב לחופשת הקיץ.

יפעת שאשא ביטון: חשוב מאד באמת לעשות איזה שהוא פולו-אפ, ושמישהו שם ילחץ ויראה שאנחנו באמת התכוונו.

<הדר אליהו: נכון.

<הדר אליהו: ברמה התודעתית הזמן הזה הוא מספיק, אבל בפועל, לבני הנוער, זה רחוק.

<הדר אליהו: כך שאני בהחלט מסכימה שצריך להיות עם יד על הדופק וכל הזמן לעשות רענון.

<הדר אליהו: אפילו ברמת האתרים.

<הדר אליהו: כל הזמן להעלות את זה למעלה, מה שנקרא.

יפעת שאשא ביטון: נכון, שזה יהיה למעלה.

יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה הדר.

יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה, אילון.

<אילון גולדשטיין: שלום.

<אילון גולדשטיין: טוב, אז אנחנו יש לנו את האכיפה ואת ההסברה.

<אילון גולדשטיין: מבחינת אכיפה אנחנו ממש מחממים מנועים.

<אילון גולדשטיין: הכוונה היא להתחיל באכיפה מוגברת אחרי ל"ג בעומר, כשבעצם בני נוער חוזרים לעבוד באולמות אירועים, ששם אנחנו מתכוונים למקד אכיפה.

<אילון גולדשטיין: אז זה מבחינת האכיפה.

<אילון גולדשטיין: מבחינת הסברה, יושבת לידי הדוברת.

<אילון גולדשטיין: אחד ממערך - - -

יגאל גואטה: איך אתם מתנהלים עם הנושא הזה, כשאתה מדבר על אולמות אירועים, כשכולנו יודעים שהאירוע לא מסתיים לפני שהשעה 23:00, לכל המוקדם.

יפעת שאשא ביטון: היום יש אפשרות עד שתים עשרה גם בחוק, ויש - - - נוהל עד אחת.

<אילון גולדשטיין: יש אפשרות עד שתים עשרה בחופשת לימודים, אם המעסיק דואג להסעה הביתה.

<אילון גולדשטיין: דואג להסעה – זה לא מעלה אותו לאוטובוס בקווי לילה.

יגאל גואטה: צריך לטפל גם בנושא של ההסעות, כי בדרך כלל זה לא קיים.

<אילון גולדשטיין: כן, אז אוכפים את זה.

יגאל גואטה: תאכפו גם את הנושא של הסעות.

<אילון גולדשטיין: כן, בוודאי.

<אילון גולדשטיין: זה גם נכנס כתיקון לחוק עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יגאל גואטה: כמה פקחים יש לעניין הזה בארץ?

<אילון גולדשטיין: באופן כללי, אמרתי את זה בעבר - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, יש 200 פקחים ואנחנו נראה איך אנחנו מרכזים מאמץ בקרב ה-200 האלה, כדי שבאמת יתנו את הפוקוס על עבודת הנוער.

<אילון גולדשטיין: נכון, הדר אומרת משהו מעניין.

<אילון גולדשטיין: באמת בעבר היו מעט מאד פקחים.

יפעת שאשא ביטון: כן, כבר דיברנו על סוגית הפקחים ואיך תהיה החלוקה.

<אילון גולדשטיין: אז זה בנוגע לאכיפה.

<אילון גולדשטיין: אז בנוגע להסברה, כפי שאמרתי יש מערך הסברתי מאד מקיף.

<אילון גולדשטיין: דבר ראשון יש את האפליקציה שעשינו תיקון.

<אילון גולדשטיין: מסתבר שתיקונים הרבה יותר מורכבים ממה שחושבים, אפילו אם מדובר בתיקונים קטנים.

<אילון גולדשטיין: אז עשינו תיקון לאפליקציה והאפליקציה מוכנה ואנחנו נוציא הודעה כדי לקדם אותה ונקדם אותה גם באמצעות רשתות חברתיות וכו'.

<אילון גולדשטיין: יש סרטון שאנחנו עובדים עליו, סרטון שאני לא רוצה לגלות שום דבר.

<אילון גולדשטיין: הוא עדיין לא באוויר, הוא פורץ דרך.

<אילון גולדשטיין: הוא כאילו משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר אנחנו עוד נופתע.

<אילון גולדשטיין: אתם תופתעו.

<אילון גולדשטיין: אני הייתי מאד מופתע כשראיתי מה מתבשל.

יפעת שאשא ביטון: אילון, איך אתה יכול עכשיו להשאיר אותנו במתח.

<אילון גולדשטיין: א' אני גם סקרן.

<אילון גולדשטיין: אני ראיתי איזה רבע טיזר, אבל זה מעניין.

<אילון גולדשטיין: זה משהו אחר.

<אילון גולדשטיין: אני רק יכול להגיד שזה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: ומתי זה עתיד לפרוץ, כמו שאתה אומר?

<אילון גולדשטיין: אנחנו מכוונים לתחילת יוני.

<שירה קוה: את כל הפעולות לתחילת יוני.

<אילון גולדשטיין: את כל הפעולות, כפי ששירה אמרה.

<אילון גולדשטיין: אגב, שירה קוה, דוברת המשרד.

<אילון גולדשטיין: כל הפעולות אמורות להתחיל בתחילת יוני.

<אילון גולדשטיין: עוד דבר שאנחנו עושים זה גם פעילות יח"צ – אנחנו – בעיקר הדוברות – פעילות יח"צ יזומה.

<אילון גולדשטיין: אנחנו כמשרד.

<אילון גולדשטיין: אני פשוט צריך לתת קרדיט למי שעובד מאד קשה.

<אילון גולדשטיין: פעילות יח"צ יזומה, שזה בעצם לתת מידע לעיתונאים, לנסות לגרות אותם בכל מיני מידעים ובעצם לנסות ממש לדחוף להם אייטמים.

<אילון גולדשטיין: בסוף האייטמים האלה מגיעים לכל מיני עיתונים ובני הנוער מסתכלים, ולא פחות חשוב – ההורים שלהם קוראים את זה וזה מגביר את המודעות.

<אילון גולדשטיין: בנוסף יש את יום ההסברה, שאנחנו מבחינתנו ערוכים.

<אילון גולדשטיין: בכנות, אני לא יודע אם זה ייצא לפועל, אבל אנחנו מבחינתנו ערוכים.

<אילון גולדשטיין: רק הבוקר נודע - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על יום ההסברה שדיברנו עליו בשיחת ועידה, לגבי יציאה למוסדות חינוך.

<אילון גולדשטיין: כן, לגבי ההסברה הזאת.

<אילון גולדשטיין: אנחנו ערוכים, המצגת מוכנה.

<אילון גולדשטיין: הבוקר נדב, שעובד איתי, חזר מבית ספר תיכון גונן, דנמרק, סליחה, זה אחד ליד השני.

<אילון גולדשטיין: אוקיי, אז דנמרק, ושם ערכנו איזו שהיא הרצאת פיילוט, קיבלנו משוב מהנערים כדי לדעת מה עוד צריך לכייל במצגת ובהרצאה.

<אילון גולדשטיין: מבחינתם אנחנו מוכנים לזה.

יגאל גואטה: סליחה, ההסברה פונה בעיקרון להורים ולילדים, או גם למעסיקים עצמם?

<אילון גולדשטיין: זהו, אז ההסברה – באופן כללי המנהל מנהל הסברה גם למעסיקים וגם לנערים.

<אילון גולדשטיין: אנחנו בקיץ הזה מתמקדים יותר בנערים, והתחושה היא שאם יש כתבה בעיתון – כולם קוראים אותה, גם מעסיקים.

<אילון גולדשטיין: בהסברה באופן כללי התחושה היא שאתה פונה לערוץ אחד ובדרך כלל זה מגיע לערוץ אחר.

<אילון גולדשטיין: בדרך כלל המעסיק – יש הורים שהם גם מעסיקים – קרי לאט לאט זה מחלחל לערוצים הנכונים.

יגאל גואטה: היא נחשבת לחלק - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו ביקשנו שגם המעסיקים.

יגאל גואטה: כי לפי דעתי באמת הרבה מעסיקים לא יודעים מה הם צריכים, מה הם לא צריכים.

יגאל גואטה: כמו שצריך לשמור להביא אישור רפואי של ילד.

יגאל גואטה: אין להם מודעות בכלל.

יגאל גואטה: מדבר איתך בן אדם שהוא מעסיק 30 שנה.

<שירה קוה: זה נכון.

<שירה קוה: יש מגוון פעולות.

<שירה קוה: אילון נתן איזו סקירה כללית, אבל אנחנו כמובן נעשה המון פעילות גם בפייסבוק בפרט, בניו מדיה בכלל, שזו פעילות יותר ממוקדת, שמאפשרת לנו להגיע לקהלים שאנחנו מחליטים.

<שירה קוה: אז כמובן שאנחנו נתמקד גם בקהלים שהם בני הנוער וההורים, אבל נתמקד גם במעסיקים, הם יקבלו.

<שירה קוה: כל החומר ערוך בצורה כזאת של סוגי מדריכים של שאלות-תשובות, אז כמובן שגם מעסיקים, שיבינו עד איזה שעות מותר להעסיק ובאיזה גילאים, יבינו מה מותר ומה אסור.

יגאל גואטה: איך זה אמור להגיע אליהם?

<שירה קוה: בדיוור ישיר.

<שירה קוה: גם באמצעות הניו-מדיה וגם סרטונים וגם פניות של חוברות והעברות.

יפעת שאשא ביטון: זה מאד מאד מקיף.

יגאל גואטה: ההרגשה היא שהתהליך הוא - - -

<שירה קוה: יש מגוון של פעולות.

<שירה קוה: אנחנו לא מטיבים בכלים, אנחנו משקיעים בפרסום כסף.

<שירה קוה: אנחנו דיברנו על זה בדיונים הקודמים, כדי שינתרו לנו במיוחד את הקהלים שאנחנו מגדירים אותם מראש כקהלי יעד, בהם גם מעסיקים ואנחנו גם נגיע אליהם, לא רק לבני הנוער.

<שירה קוה: לבני הנוער יש את הפלטפורמות המאד ייעודיות להם, דרך העברת המסרים שרלבנטית אליהם, אנחנו נגיע גם לקהלים אחרים.

<אילון גולדשטיין: אני רק אומר שאנחנו עובדים הרבה פעמים בשיתוף פעולה עם איגוד לשכות המסחר ונשיאות הארגונים העסקיים והחוברת הזאת תועבר גם אליהם לקראת הקיץ.

<אילון גולדשטיין: זאת אומרת יש המון קשר עם הארגונים העסקיים, והם - - -

יגאל גואטה: צריך לעשות משהו מאד ישיר, כמו שאמרה יושבת הראש מקודם, שאתם לדוגמא תפרסמו - - -

יפעת שאשא ביטון: יהיה דיוור ישיר.

יגאל גואטה: שתשלום המע"מ של החודש הזה או בתשלום הביטוח הלאומי, שיוסיפו להם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יגאל גואטה, אתה הצטרפת ואני מברכת על זה, כי הנוכחות שלך היא חשובה, אבל אחרי סדרה שלמה של דיונים שנגענו בזה.

יגאל גואטה: מה לעשות שלא הייתי חבר כנסת אז?

יגאל גואטה: אני ממש מצטער.

יפעת שאשא ביטון: כן, הטיימינג, אתה יודע.

יפעת שאשא ביטון: היית צריך להקדים, אבל אני מבינה לגמרי את מה שאתה אומר, כי זו סוגיה שכן נדונה כאן ואנחנו אפילו לקחנו עוד צעד קדימה ואמרנו שאנחנו נשקול לתת תו תקן של מעסיק שמעסיק בצורה הוגנת בני נוער, תו תקן חברתי, כדי שלמעסיקים תהיה גם איזו שהיא מוטיבציה באמת לשמור על הזכויות של בני הנוער, כי הם יידעו שמי שייכנס לבית העסק שלהם, יוכל לראות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז תיכף הם יפרטו על זה.

יפעת שאשא ביטון: שווה לחכות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק בתחילת הדרך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אילון, משהו נוסף?

<אילון גולדשטיין: לא.

<שירה קוה: כן.

<שירה קוה: דיווחנו בישיבה הקודמת על הסקר שאנחנו עושים במקביל וקיבלנו גם – מי העביר לנו את הנתונים של הסקר - - -

יפעת שאשא ביטון: הנוער העובד והלומד.

<שירה קוה: נכון, והוספנו אותם לסקר שלנו.

<שירה קוה: כל מיני תובנות שבדקו ביחידת המחקר של לפ"מ.

<שירה קוה: התוצאות של הסקר יהיו בימים הקרובים ואז כמובן שאנחנו נשתמש גם בסקר למרות יח"צ והעלאת המודעות.

<שירה קוה: כמובן נשתף אתכם בתוצאות.

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו נשמח.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל את זה ברגע שזה יוצא, ואם יהיה צורך, נקיים פה דיון כדי ללמוד ממנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שירה ואילון.

יפעת שאשא ביטון: הדרה, משרד החינוך.

<הדרה רוזנבלום: אוקיי, אז קודם כל שיהיה רבעון מוצלח.

<הדרה רוזנבלום: איך קוראים לזה?

יפעת שאשא ביטון: מושב.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי, אמן.

<הדרה רוזנבלום: כן, מושב.

<הדרה רוזנבלום: ובאמת הדר נתנה פוש בסיפור של המכתב שלה, וזה נפלא.

<הדרה רוזנבלום: אני רוצה לומר משהו באופן אישי.

<הדרה רוזנבלום: אני יושבת, אני חושבת, 10 שנים כל שנה בנושא הזה ופה פעם ראשונה-.

<הדרה רוזנבלום: בהתחלה כל הזמן דיברנו על זה.

<הדרה רוזנבלום: אנחנו התחלנו עוד כשהיו 6 מפקחים ארציים שלהם.

<הדרה רוזנבלום: אז כל הזמן דיברו על זה שצריך להכפיל, צריך להכפיל, והפעם באמת זו כבר קבוצה מכובדת.

<הדרה רוזנבלום: אני מוכרחה לומר שפעם ראשונה שבאמת יש משהו מעשי, משהו שמדליק את כולם ובאמת כל הכבוד.

<הדרה רוזנבלום: אני לא אספר על כל הצהרת הכוונות, אבל פה אנחנו ממש מרגישים, שלא לדבר על זה שבאמת כולם התגייסו.

<הדרה רוזנבלום: מנהלי מחלקות הנוער אצלנו אחראים כל קיץ על הנושא של ערי ילדים ונוער.

<הדרה רוזנבלום: אז ראשית, הכנסנו לכל החוברות שלהם והספרים שלהם וכל הדברים שלהם מידע וחומרים שהם צריכים להפיץ ולהוסיף בכל הנושא של זכויות הנוער העובד.

<הדרה רוזנבלום: דבר נוסף, לכל המרכזים החברתיים שלנו בקיץ, ואני מדברת על יותר מ-1,000 רכזים חברתיים, שיש להם בקיץ גם השתלמויות וגם הכשרות וכל מיני דברים מהסוג הזה.

<הדרה רוזנבלום: העברנו חומרים והעברנו דברים והעברנו הצעה להפעלה.

<הדרה רוזנבלום: עם מועצות התלמידים והנוער, את כיבדת אותנו השבוע בהשתתפותך בוועידה, אבל גם שמנו לכל המשתתפים בתיקים, ותיכף אלמוג תספר.

<הדרה רוזנבלום: לאלמוג יש היום בחינת בגרות במתמטיקה, ובכל אופן היא החליטה שהיא מגיעה, כי היא מוכרחה להביא את הדברים, כי יש פה התקדמות.

יפעת שאשא ביטון: היא באה לקבל מאיתנו ברכה באופן ישיר.

<הדרה רוזנבלום: תעודה.

<הדרה רוזנבלום: פתק מהוועדה.

יגאל גואטה: רגע, אנחנו יכולים גם לתת לך ציון?

<אלמוג בן משה: רצוי, רצוי.

<הדרה רוזנבלום: בכל אופן, באמת יש כאן תחושה שמשהו הולך לזוז.

<הדרה רוזנבלום: הפוסטרים, אני מאמינה שעד ה-5 ביוני יגיעו לכל מחלקות הנוער, מרכזי הנוער, מרכזי התעשייה, לא יודעת מה.

<הדרה רוזנבלום: אתה הזכרת משהו לגבי המעסיקים, אז אנחנו באמת בונים על סיירת, ואני בכוונה משאירה לאלמוג שהיא תספר על הסיפור הזה, אבל בהחלט יש איזו שהיא תחושה לגבי הקיץ הזה, שזה לא היה בקיצים הקודמים.

<הדרה רוזנבלום: אולי גם כי קצת הגיעו מים עד נפש ואולי גם מפני שיש תחושה שכל כך – סליחה על הביטוי – מסדרים את הילדים – אז כולם החליטו לחבור ביחד ולפחות שבמחלקה הזאת תהיה לנו פחות רעה חולה אחת בארץ.

<הדרה רוזנבלום: בקיצור, מאד מאד משמעותי ופה אני גם רוצה להגיד תודה לחברה מהנוער העובד.

<הדרה רוזנבלום: הסיפור הזה של שיתופי הפעולה הוא סופר חשוב.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<הדרה רוזנבלום: אין פה שום עניין של אגו, יש פה טובת הילדים, הצלחת הסיפור.

<הדרה רוזנבלום: אני גם נפגשת עם ארגון בטרם – וגם שהם יחזרו הביתה בשלום.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לציין שארגון בטרם שותף למהלך והוא עוסק בעצם בכל הצד של הבטיחות בעבודה של בני הנוער.

יפעת שאשא ביטון: הם פשוט כרגע לא נמצאים, אבל הם לחלוטין חלק מהמיזם הזה.

יפעת שאשא ביטון: אלמוג, בבקשה.

<אלמוג בן משה: טוב, ככה, אז באמת המועצות עבדו השנה על הנושא הזה בכל הכוח.

<אלמוג בן משה: כמה דברים שקרו כבר ממש עכשיו: קודם כל אתמול 'סליחה באיזו זכות' – הפרויקט שלנו שבעצם עסק עד אתמול בזכויות התלמידים, גם בנושא של העלאת המודעות באמצעות הרשתות החברתיות וגם בנושא של אכיפה ומתן מענה, מוקד פניות בווטסאפ, בפייסבוק, בעצם התרחב אתמול גם לזכויות נוער בעבודה.

<אלמוג בן משה: אתמול הייתה הזכות הראשונה, כבר התחילו לפנות אלינו בנושא.

<אלמוג בן משה: זה כמובן נעשה אחרי שיתוף פעולה עם הנוער העובד והלומד, אחרי שהוועדה האתית משפטית במועצה עברה הכשרה בנושא.

<אלמוג בן משה: דבר נוסף, יש לנו במועצה מין ניו-אתר כזה, שמגיע לכל מי שאחראי על כל הנושא של זכויות בני נוער בתוך המועצות הרשותיות.

<אלמוג בן משה: קוראים לי קוראים לי אתי - - -

<הדרה רוזנבלום: אתי מהמילה אתיקה.

<אלמוג בן משה: מהמילה אתיקה, כן.

<אלמוג בן משה: קוראים לי אתי, ובעצם גם שם אנחנו שמים דגש מאד מאד גדול - החודש ובחודש הבא, עד סוף הקיץ בעצם, על כל הנושא של זכויות בני נוער עובד.

<אלמוג בן משה: ועוד משהו שלדעתי הוא הכי הכי מרגש, כל הנושא של סיירות בני הנוער.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שזה מרגש.

<אלמוג בן משה: חכי, את עוד לא יודעת.

<אלמוג בן משה: אתמול נסגרה ההרשמה.

<אלמוג בן משה: הגענו ל-56 רשויות שנרשמו - - -

יפעת שאשא ביטון: מדהים.

<אלמוג בן משה: מקריית שמונה עד מצפה רמון, ערים בדואיות, ערביות, דרוזיות – הכל.

<אלמוג בן משה: ממש.

<אלמוג בן משה: חיפה, תל אביב, ירושלים, ערים גדולות, ערים קטנות.

<אלמוג בן משה: מדהים.

<אלמוג בן משה: מדהים.

<אלמוג בן משה: היענות מטורפת.

<אלמוג בן משה: ובעצם עכשיו אנחנו מתחילים להפוך את זה להיות בפועל.

<אלמוג בן משה: עכשיו אנחנו מרכזים את השמות של חברי הסיירות, קובעים תאריך להכשרה וזה כבר הולך לצאת לפועל.

יפעת שאשא ביטון: כשהתפקיד של סיירות הנוער זה בעצם שבני הנוער עצמם יסיירו בקרב עסקים שמעסיקים בני נוער, מתוך איזו שהיא גישה שלבן נוער או לבת נוער הרבה יותר קל לגשת ולדבר עם קבוצת השווים שלהם והם יעשו את העבודה.

יפעת שאשא ביטון: זה נוער למען נוער בצורה הכי טהורה.

<הדרה רוזנבלום: כמו תעודת כשרות, יהיה תעודת עסק עובד.

<אלמוג בן משה: בתי עסק שבע

<אלמוג בן משה: צם בני הנוער מגלים שפגעו בנוער או עברו על - - -

יגאל גואטה: נותנים איזו תעודה שמזהה אותם?

<אלמוג בן משה: כמובן, כמובן.

יגאל גואטה: יפה מאד.

<אלמוג בן משה: אז הם בעצם ידווחו למשרד הכלכלה, ובתי עסק שבאמת שומרים על הזכויות, יצויינו לשבח, תעודת כשרות וכל מה שבעצם נלווה.

יפעת שאשא ביטון: יש לזה אפילו יותר משמעות מהפיקוח עצמו, של מי שבא ומפקח ואינסטנציות והכל.

יפעת שאשא ביטון: יש פה משהו חברתי, אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר שלא להתגייס, אחרי שנכנסת אליך סיירת נוער, שבאה לבדוק שהילדים באמת מקבלים את הזכויות שמגיעות להם, שבית העסק מתנהל בצורה הוגנת, ואני חושבת שזה יעשה את שלו בשטח.

יפעת שאשא ביטון: יישר כוח ענק.

יפעת שאשא ביטון: זה באמת מרגש ואני באמת לא ידעתי כלום.

יפעת שאשא ביטון: אני ידעתי שזה יצא וכשקראתי רק את הכרזה, את הקול הקורא שהזמין את הילדים לבוא ולהצטרף, אז כבר התרגשתי ועכשיו כשאת אומרת לי שיש 56 רשויות, אז בכלל וואו.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שזה ילך וידביק גם את האחרות שטרם הצטרפו ויישר כוח ענק, גם לך וגם לכל החברים ששותפים.

יפעת שאשא ביטון: אליאב, שליווה אותנו פה ולא נמצא ובאמת כל הכבוד.

<אלמוג בן משה: כולם בבגרות.

יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון.

יפעת שאשא ביטון: ואני מאחלת להם מפה הצלחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: מחזקת אותם.

יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה אלמוג, ואם את צריכה לצאת כדי להספיק, אז בשמחה.

<אלמוג בן משה: לא, יש עוד זמן.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הנוער העובד והלומד.

יפעת שאשא ביטון: מי מכם?

יפעת שאשא ביטון: אורי?

<אורי מתוקי: שרית תיתן לנו סקירה ואני אוסיף בסוף.

<שרית אולשביץ: אני אתחיל מלהגיד שעכשיו באמת זאת העונה.

<שרית אולשביץ: אנחנו נכנסים לבתי הספר.

<שרית אולשביץ: עכשיו כל בית ספר ש - - -

יפעת שאשא ביטון: זה המאני טיים.

<שרית אולשביץ: כן.

<שרית אולשביץ: האמת היא שבאמת לקראת הקיץ, אז כל בית ספר שמוכן להכניס אותנו להרצאות, אז אנחנו נכנסים.

<שרית אולשביץ: אנחנו מגיעים למאות הרצאות, גם בבתי ספר, גם בארגוני נוער, בתנועות נוער.

<שרית אולשביץ: בעצם כל מי שמוכן לפתוח את דלתותיו אז אנחנו מגיעים עם מצגת ממוחשבת ועכשיו זה מרכז הפעילות שלנו.

<שרית אולשביץ: חוץ מזה הזמינו אותנו ל-16 ירידי תעסוקה, שאנחנו משתתפים בהם, פותחים דוכן, מעבירים את חומרי ההסברה, עושים פעילות הכשרה בירידי התעסוקה.

<שרית אולשביץ: זאת אומרת שבני נוער שבאים למצוא עבודה, על הדרך גם יעברו 20 דקות או חצי שעה של הכשרה ויקבלו איזה שהוא אישור, איזה שהוא דף עם זכויות.

<שרית אולשביץ: העברנו לוועדה האתית משפטית הכשרה, שאחרי זה הם הלכו והעבירו את זה הלאה למועצות תלמידים.

<שרית אולשביץ: העברנו את כל חומרי ההסברה ואני יודעת שהם חולקו.

<שרית אולשביץ: מבחינת הקשר שלנו עם משרד הכלכלה, אנחנו ממשיכים להעביר בצורה רציפה, כל פעם שיש לנו איזה שהוא תיק או איזה שהוא מעסיק שאנחנו יודעים שהוא מעסיק שיש עליו פניות חוזרות ונשנות, אז אנחנו מעבירים את המידע גם למשרד הכלכלה, שאני יודעת שהם עושים עבודה רצינית ומהגזרה שלהם נותנים את הסנקציות הפליליות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: הקו החם שלכם מפורסם?

יפעת שאשא ביטון: הוא נכנס לתוך הפוסטרים ולתוך חומרי ההסברה?

יפעת שאשא ביטון: יש את 'סליחה באיזו זכות' וגם את הקו החם של הנוער העובד והלומד, נכון?

<שרית אולשביץ: כן, ברור, ברור.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אורי מתוקי: אני אוסיף שתי מילים.

<אורי מתוקי: אז קודם כל באמת מורגש שיש היערכות יותר נרחבת.

<אורי מתוקי: אנחנו גם נערכים ליותר פניות, מתוך הנחה שעוד הסברה תיצור - - -

יפעת שאשא ביטון: ככל שיודעים יותר, נכון.

<אורי מתוקי: הפניות מגיעות, אגב, בדרך כלל בסוף הקיץ.

<אורי מתוקי: זאת אומרת אחרי שעובדים, באזור ספטמבר, כשאמורה להיכנס המשכורת, שם מתחילות הבעיות.

<אורי מתוקי: אנחנו כמובן גם נמשיך את ההסתובבות שלנו.

<אורי מתוקי: אנחנו נשמח מאד להעמיד לרשות כל סיירת כזאת שתפעל, סיוע, בן אדם שיוכל לסייע ולעזור בלהבין בדיוק את הדקויות.

<אורי מתוקי: יש לי נקודה נוספת שחשוב להגיד.

<אורי מתוקי: זאת אומרת בסופו של דבר פרסום, יחסי ציבור ודברים כאלה הם מאד מאד חשובים מבחינת הצפת העניין.

<אורי מתוקי: אחד הדברים הכי חשובים שאנחנו ראינו זה הצלחות.

<אורי מתוקי: אז כל ילד שמקבל כסף אנחנו מפרסמים את זה, אבל אנחנו הולכים במסלול משפטי, זה מסלול שלוקח זמן.

<אורי מתוקי: אני מבקש, אם זה אפשרי, אני לא מכיר את החוקים מה מותר ואסור, אבל משרד הכלכלה און ליין יוכל להגיד עסק כזה או אחר נקנס, או להיפך.

<אורי מתוקי: ראינו שדברים חיוביים זה מעודד אנשים תוך כדי ואת בני הנוער להבין רגע, אם הוא קיבל, אולי גם לי מגיע וכן הלאה.

יפעת שאשא ביטון: זה מפורסם, נכון אילון?

יפעת שאשא ביטון: הבנתי שבדרך כלל זה עולה ברצינות.

<אילון גולדשטיין: כן, - - - מפורסמים באתר.

<אילון גולדשטיין: לא על כל עיצום כספי יוצאת הודעה לתקשורת.

<אילון גולדשטיין: זה לא ברמה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא ננסה שעיצומים כספיים על עבודת בני נוער כן ייצאו, כדי שזה יהיה חלק מהעלאת המודעות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהתקשורת תאהב את זה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה מדבר על לגייס את התקשורת בעצם לעזור לנו בפרסום הזכויות וזה שאנחנו פועלים, מאד יכול להיות שזה יסייע.

<אילון גולדשטיין: אז חלק מההודעות עכשיו שאתם תראו בעיתון, ילוו בנתונים על עיצומים כספיים בנושא הזה.

<אילון גולדשטיין: אני אבדוק את האפשרות של להוציא יותר הודעות.

<אילון גולדשטיין: שוב, להוציא הודעה על הכל, זה 270 הודעות בשנה.

<אילון גולדשטיין: כאילו, זה קצת להציף יותר מדי.

<אילון גולדשטיין: המטרה היא באופן כללי לבחור תיקי דגל, דברים שהם יותר משמעותיים ואיתם כן לצאת.

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: זהו?

<אורי מתוקי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גם לכם, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אתם נכנסתם אחרי הפתיחה שלי, אז אני באמת שיבחתי את שיתוף הפעולה של כולם, שזה לא מובן מאליו ויש לכם חלק מאד משמעותי בזה.

יפעת שאשא ביטון: רויטל שמר, בבקשה ואחר כך עיר ללא אלימות.

<רויטל שמר: קודם כל אנחנו מרגישים גם כן את ההיערכות הזאת שנמצאת גם בבתי הספר.

<רויטל שמר: יש אדים לזה.

<רויטל שמר: פחות מורגשת ההיערכות מול ארגוני מעסיקים, אולי בגלל שזה לא מגיע לעיתונות.

<רויטל שמר: שם צריך לתת איזה שהוא מאמץ שיהיה דומה – אולי לא באמצעים שלו – אבל ברמת האינטנסיביות שלו מול מעסיקים.

<רויטל שמר: ארגונים מקצועיים יכולים להיעזר בזה ולקדם את האכיפה.

<רויטל שמר: גם האכיפה הפלילית, נראה לי שזה לא היה מספיק בשנים הקודמות ואם יש עכשיו סיירת נוער, אז אפשר להרים את זה יותר.

<רויטל שמר: אני רוצה לחבר את הנושא הזה לנושא אחר שהתעסקנו בו לא מזמן, זה המסיבות אפטר פרטי וכו', שם בני הנוער מועסקים במקומות ובנושאים שהם על גבול הפלילי, אפילו לא רך.

<רויטל שמר: אז יש פה הזדמנות גם בממשק הזה, ליצור גם אכיפה וגם אולי סיירות ההורים.

<רויטל שמר: סיירות הנוער, סליחה.

<רויטל שמר: אולי צריך גם סיירות הורים וההורים לא יישמעו כמו הנוער.

<רויטל שמר: ולייצר מצב שבו מונעים שימוש בבני הנוער כאמרגנים כדי להביא את המסיבות האלה, לפעמים אפילו גם בלי שכר.

<רויטל שמר: זאת אומרת לא רק בלי תנאים, אלא גם זה צינור הניצול של הנוער.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: מצ'פרים אותם או בכניסה חינם או באיזה משהו אזוטרי כזה.

<רויטל שמר: נכון, כדי שהם יביאו את המסיבה שבעצם אנחנו מייצרים פה איזה שהוא פתח גם לעשייה אחרת, פלילית, פחות מוצלחת.

<רויטל שמר: אז יכול להיות שהכניסה של בני נוער ליותר מקומות, תסייע באופן כללי באכיפה ובנושאים אחרים של חינוך, וזה ממשק שיכול לעזור.

יפעת שאשא ביטון: זו באמת סוגיה ויכול להיות שאנחנו נפרק אותה בנפרד, כי גם הרבה פעמים קשה לאתר אותם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת את מגיעה למסיבת נוער שכביכול יש בה מפיק פורמאלי ואת לא תמיד נחשפת למפיקים, לשוליות שאספו אותם בכיתה, בעיר, בכל מיני מקומות שככה הם נגישים להם ויכול להיות שנצטרך לקיים גם על זה דיון וגם לראות מה קורה במסיבות הנוער האלה, בסופו של דבר, כי הן מוגדרות נוער ואמורות גם למלא את יעודן כמסיבות נוער, ולפעמים יש שם כל מיני חריקות.

יפעת שאשא ביטון: נושא שבהחלט שווה אולי אפילו לדון בו בפני עצמו, אנחנו נרשום את זה.

<הדרה רוזנבלום: אנחנו במנהל חברה ונוער עשינו בשנתיים האחרונות – השנה לא נעשה את זה – 'יורדים בטוח לאילת', ואנחנו יצאנו באוטובוסים בלילה, שיצאו בשתים עשרה מתל אביב, חיפה, ירושלים ושוחחנו עם נוער שירדנו איתו לאילת.

<הדרה רוזנבלום: זה היה אירוע מתאים, זה היה בערך 300 אוטובוסים בשבוע.

<הדרה רוזנבלום: יצאנו בחמישי ובמוצאי שבת.

<הדרה רוזנבלום: זה היה פשוט מקסים.

<הדרה רוזנבלום: אבל, כשאתה מגיע לאילת אתה פשוט מתחלחל, כי אתה רואה - - -

יפעת שאשא ביטון: את מה שקורה שם.

<הדרה רוזנבלום: בארבע בבוקר ילדות בכיתה ח' לדעתי, חצי לבושות ומביאות לך כרטיסים לאיפה לשכור חדר ואיפה יש מסיבה ואיפה אפשר לאכול, ובאיזה חוף להיכנס כך וכך.

<הדרה רוזנבלום: אנחנו עמדנו הכי מזועזעים ממה שיכול להיות ואין אכיפה, אין משטרה, אין סדרנים, אין כלום.

יפעת שאשא ביטון: בטוח היה רק באוטובוס עד שהגיעו לאילת.

<הדרה רוזנבלום: עד שאנחנו ישבנו ושוחחנו איתם על הסוגיה.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רויטל.

יפעת שאשא ביטון: עיר ללא אלימות.

יפעת שאשא ביטון: גונן, בבקשה.

<גונן ירום: כן, אנחנו נמצאים עכשיו בתקופה שכל הרשויות שלנו בעצם נערכות לקיץ.

<גונן ירום: בעצם הסוגיה של תעסוקת בני נוער – אני חייב להגיד – היא לא הסוגיה המרכזית בתחום של עיר ללא אלימות, אבל במסגרת ההיערכות לקיץ שאנחנו עושים, אולי אני אגיד בעצם מה עיר ללא אלימות בכלל עושה בתחום החינוך הבלתי פורמאלי, או הפנאי, שלשם בעצם הנושא הזה נכנס.

<גונן ירום: אנחנו בעצם מספקים לבני הנוער ביחד, לא לבד כמובן, ברשויות המקומיות, עם הרבה מאד שיתופי פעולה ברשויות המקומיות, תנועות נוער וכו' – בעצם מסגרות אלטרנטיביות או חיזוק כוחות מקומיים שפועלים, כדי בעצם לספק לבני הנוער אלטרנטיבות, בין אם זה מגרשים מוארים, בין אם זה חיזוק מועדוני נוער, מדריכי נוער שמסתובבים במקומות בילוי של בני נוער, מפעילים סיירות הורים וכו'.

<גונן ירום: מה שאנחנו עושים עכשיו זה שמנהלי התכניות מנהלים עכשיו ועדות מקומיות ברשויות, כדי בעצם לבנות את תכנית העבודה לקראת החופש הגדול.

<גונן ירום: זה נעשה דרך אגב כל השנה, לא רק בחופש הגדול, אבל אנחנו מרכזים מאמצים עכשיו, לקראת תחילת החופשה הגדולה, כי זה באמת הזמן העיקרי שבו יש את הצורך שמאות אלפי בני נוער מסתובבים בעצם חסרי מעשה.

<גונן ירום: בתקופה הזאת אנחנו רוצים למצוא ולרכז את רוב המאמצים ולשם גם אנחנו מפנים בדרך כלל, אם אני מסתכל על התקציב השנתי של תחום הפנאי בעיר ללא אלימות, אז רוב התקציב בדרך כלל מופנה ומנוצל בתקופה הזאת.

<גונן ירום: ומה שאנחנו עושים בתחום הזה, זה שאנחנו בעצם נותנים דגש עם התחום הזה, כדי בעצם להעצים את בני הנוער ולתת חיזוקים כדי שבני הנוער יידעו את הזכויות שלהם.

<גונן ירום: ואיפה שיש פגיעה בבני הנוער, בתחום הזה, אז כדי שכל הגורמים שקשורים, יידעו כל אחד בתחום שלו איך להפנות ואיך לטפל.

<גונן ירום: הרי בסופו של דבר מה זה עיר ללא אלימות?

<גונן ירום: הרי אנחנו לא מחליפים באמת את משרד החינוך, אנחנו לא מחליפים באמת אף משרד אחר.

<גונן ירום: היתרון של עיר ללא אלימות זה בעצם בחיבור של כל הגורמים ברמה המקומית, כדי להתמודד עם התופעות השונות.

<גונן ירום: אבל זה לא שאנחנו באים לבית ספר, למשל בחינוך, ומחליפים הגורמים הרשמיים.

<גונן ירום: או בתחום הרווחה, אנחנו לא מחליפים בעצם את משרד הרווחה, אבל הכוח שלנו בעצם בזה שאנחנו מתכללים את הטיפול ברמה המקומית יחד עם כל הגורמים.

<גונן ירום: אני חייב לציין שגם אגף מצילה, ויושב פה יהושע סגן ראש אגף מצילה, גם הרכזים או הרמ"י זה נקרא, ברשויות של מצילה, גם הם עושים בעצם את אותו היערכות בתקופה הזאת של השנה ובעצם גם הם פועלים ברשויות המקומיות ברמת שיתופי הפעולה, כדי להעצים את בני הנוער בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מצד אחד אתה אומר שיש פה איזה שהוא תהליך של העצמה של בני הנוער על ידי זה שיש הסברה על הזכויות שלהם, ומצד שני אנחנו יכולים להיות רגועים שמי שלא עובד, אז לפחות אתם נמצאים שם בשטח, כדי לראות שלא קורים דברים לא טובים גם ברחובות.

<גונן ירום: נכון.

<גונן ירום: תראו, אנחנו היינו רוצים באמת להגיע למצב שכל בן נוער בכל רחבי המדינה, בכל הרשויות המקומיות, בעצם ימצא, כמו שאת אומרת, אלטרנטיבה.

<גונן ירום: אנחנו לא שם.

<גונן ירום: אנחנו לא שם בעיקר בגלל מגבלת המשאבים, אבל אנחנו כן מנסים, עם מה שיש ובמסגרת שיתופי פעולה, לקחת את המעט שיש וליצור מסגרות ולהפנות כמה שיותר בני נוער, שמי שלא עובד או מי שאין לו קייטנה, או מי שאין לו איזו שהיא מסגרת, שימצא את מקומו באיזו שהיא פעילות שמתקיימת ברשות המקומית.

<גונן ירום: וגם מי שלא, דרך אגב, לא יפנה - - -

יפעת שאשא ביטון: שהוא יהיה בטוח איפה שהוא בפינה של הקבוצה.

<גונן ירום: בדיוק, גם שיהיה בטוח וגם שלא יפנה את הזמן הפנוי ואת השעמום לטובת הוצאת השעמום או הפגת המתחים, או כל מה שיש בתקופה הזאת, לכיוונים לא נורמטיביים.

<גונן ירום: זאת אומרת אנחנו מנסים לנטר ולעקוב ולהיות בכל פינה שצריך להיות, כדי להבטיח שהתקופה הזאת עוברת בצורה רגועה ובצורה שלווה - גם למי שיש תעסוקה וגם למי שאין תעסוקה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני מיד אתן לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין שהצטרפה, אני רק רוצה להתייחס פשוט לאמירה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק עניין של תקציבים.

יפעת שאשא ביטון: אסור לנו לשכוח שאנחנו מדברים על גיל שהוא מאד מאד מאתגר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לשפוך הרבה מאד כסף על פעילויות כאלה ואחרות.

יפעת שאשא ביטון: יש איזה שהוא שלב בגילאים האלה שהם רוצים להיות לבד, הם רוצים להיות בפינה שלהם והם רוצים לנהל את החיים של עצמם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להיות משהו כמו – אני לא אגיד האח הגדול, כי היום זה כבר מילה מגונה – אבל להיות שם כדי לוודא שהם באמת מנתבים את הרצון הזה ואת העצמאות למקום טוב ולא למקום שיוצר איזו שהיא בעייתיות.

יפעת שאשא ביטון: אז חשוב שנזכור את זה.

יפעת שאשא ביטון: אין לנו את האחריות כל הזמן רק לדאוג להם שתהיה פעילות, אלא להתמודד באמת עם האתגרים שהם מזמנים לנו.

<גונן ירום: אני תמיד אומר, דרך אגב, כשהילדים שלי אומרים לי בבית – אבא משעמם לנו – אז אני אומר שהיכולת להשתעמם, היא יכולת חשובה.

<גונן ירום: זאת אומרת הרבה פעמים אנחנו שוכחים שלהשתעמם זה דבר - --

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שהקרקס בדרך.

<גונן ירום: להשתעמם זה לא דבר שלישי.

<גונן ירום: צריך גם לדעת להשתעמם לפעמים.

איילת נחמיאס ורבין: כשהבן שלי היה בן שלוש, הלכתי איתו לאיזו מסיבת יום הולדת של ילד שהוא לא נורא נורא הכיר, אז הוא אמר לי – אמא, אני נורא אשתעמם שם.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי לו להשתעמם זו בחירה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת החלטה להשתעמם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מחליט להשתעמם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יכול גם לבחור לא להשתעמם.

יפעת שאשא ביטון: אני בוחרת.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה למצוא לי איזה פינה בזמן ליישם השעמום?

איילת נחמיאס ורבין: אני אעזור לך.

איילת נחמיאס ורבין: את רוצה לדבר איתי על שעמום?

איילת נחמיאס ורבין: כי אני חושבת שכל מי שיודע מאיזו מפלגה אני, יודע שמשעמם לא היה לי.

<גונן ירום: רף הגירוי הוא פשוט כל כך גבוה היום.

<גונן ירום: זאת הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: זאת הבעיה הכי גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: שאלה לי אליך.

איילת נחמיאס ורבין: כשאתה מדבר על הניטור, מעניין אותי במספרים, אתם יודעים להגיד כמה?

איילת נחמיאס ורבין: אני כרגע מדברת על בני נוער שאינם מועסקים בחודשי הקיץ.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים להצביע על כמה בני נוער אתם מנטרים ומצליחים לעזור להם, או לארגן אותם?

<גונן ירום: זה תלוי.

<גונן ירום: זה מאד משתנה.

<הדרה רוזנבלום: מועסק לא משתעמם.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני חושבת שהוא מבין על איזה בני נוער אני מדברת.

איילת נחמיאס ורבין: תיכף אני גם אתייחס לזה.

<גונן ירום: תראי, אנחנו מתעסקים בעצם עם מגוון רחב של בני נוער.

<גונן ירום: גם בני נוער בסיכון וגם בני נוער שהם לא בסיכון.

<גונן ירום: זאת אומרת אנחנו תמיד אומרים – עיר ללא אלימות היא לא תכנית שמטפלת רק בבני נוער בסיכון.

<גונן ירום: אנחנו בעצם באים ברשות מקומית, בעצם מטפלים בכל המגוון הרחב של האוכלוסייה ולא רק בבני נוער בסיכון.

<גונן ירום: זה משתנה - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל בכל זאת.

<גונן ירום: התשובה היא שזה מאד משתנה.

<גונן ירום: עוד פעם, כמו שאמרתי, עיר ללא אלימות – אנחנו הרי לא מנהלים את הרשויות המקומיות.

<גונן ירום: אנחנו באים ועובדים יחד הרשות המקומית ומייצרים ארגז כלים לרשות המקומית, כדי לספק פתרונות, ובכל רשות זה מתבצע בהיקפים אחרים.

<גונן ירום: למשל באילת, אנחנו מרכזים שם מאמץ מאד גדול בקיץ.

יפעת שאשא ביטון: לא, כי גם כל בני הנוער מאזורים אחרים זורמים לשם.

<גונן ירום: נכון.

<גונן ירום: אם תלכי לקדומים - שגם שם אנחנו פועלים - אז את תראי שם היקף פעילות מסוים.

<גונן ירום: ואם את תלכי לבת ים, אז את תראי שם היקף פעילות אחר.

<גונן ירום: בכל מקום היקפי הפעילות הם שונים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל זה מהותי להבין.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיב, זה קשור, סליחה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה לא הנושא.

יפעת שאשא ביטון: למרות שזה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת – זה משלים את מה שאנחנו בעצם מנסים לטפל בו, אבל עיקר ה - - -

<גונן ירום: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה לדעת שהדברים נמדדים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת שאתם יודעים בתכנית.

איילת נחמיאס ורבין: זה נורא מהותי לדעת - - -

יפעת שאשא ביטון: יש מערך מדידה בעיר ללא אלימות.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אני יודעת, אבל - - -

<גונן ירום: יש לנו מערך מדידה.

<גונן ירום: בדרך כלל מה שאנחנו עושים בסוף פעילות, אנחנו בעצם מודדים את מספר בני הנוער שהשתתפו בפעילויות השונות שלנו.

<גונן ירום: אם זה סיירת הורים, אז אנחנו בודקים בכמה בני נוער נתקלה סיירת ההורים.

<גונן ירום: אבל עוד פעם, אם אנחנו מקיימים אירוע גדול - - -

יפעת שאשא ביטון: לאילת חשוב לשמוע מספרים ואני חייבת להגיד לך משהו, למרות שיש פה מערכת חדשה ואני מצוטטת עוד יותר טוב, גם לא תמיד המספרים האלה משקפים משהו, כי הרבה פעמים הולכים למקום של בני הנוער שנדרשים לצורך העניין לטיפול הזה.

יפעת שאשא ביטון: לא תמיד יודעים בסופו של דבר אם הם הגיעו, והרבה פעמים גם מגיעים להרבה ילדים אחרים שהם לא בהכרח הוגדרו כנוער בסיכון, והם רגע לפני מצליחים בעצם להציל.

יפעת שאשא ביטון: ככה שההתנהלות של עיר ללא אלימות בתוך הרשויות המקומיות, היא משהו קצת יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה איתך.

איילת נחמיאס ורבין: אלמנט המדידה - - -

<הדר אליהו: מדידה - - - על בסיס נתונים היא לעולם מקצועית.

<הדר אליהו: יחד עם זאת, הסתכלות דרך פריזמה כזו - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא רק.

<הדר אליהו: רק שנייה.

<הדר אליהו: בסופו של דבר לדעתי, זה פוגע במציאות הנתונה ואנחנו, כמו שאמרה פה הדרה מקודם, מי שעובד, מי שעסוק בעבודה, לא בטוח מתעסק, אם יורשה לי.

יפעת שאשא ביטון: שהוא לא משועמם.

<הדר אליהו: זה לא אומר שהוא לא משועמם, זה לא אומר הרבה מאד דברים.

<הדר אליהו: יחד עם זאת, יש חברה שהם לא עובדים ועם מלח הארץ.

<הדר אליהו: יש מכל וכל ויש חברה שבאמת נמצאים ללא עורף משפחתי, נקרא לזה - - -

יגאל גואטה: אבל כן ילד שעסוק הוא פחות משועמם.

יפעת שאשא ביטון: יש לו פחות זמן לפרק את השעמום שלו בצורה לא חיובית.

<הדר אליהו: אין ספק.

<הדר אליהו: זה גם לא אומר שהנתונים של עיר ללא אלימות, שהם עושים עבודה ראויה ויש להם אחוזים כאלה ואחרים, זה לא אומר שזה לא עובד, זה לא אומר שזה כן עובד, זה לא אומר האם כולם הגיעו.

<הדר אליהו: המצב פה הוא כל כך מורכב, שאני חושבת שאנחנו נדרשים להסתכל באיזו שהיא נקודת מבט, לתפיסתי, של רשת ביטחון אני קוראת לה – אמרתי את זה בין לבין – רשת ביטחון חינוכית-ערכית, שהיא צריכה גם להסתכל על הדברים מהבית, הדברים שאנחנו כחברה מחויבים, שבסופו של דבר אותו ילד, שבא לו להשתעמם.

<הדר אליהו: גם לי בא להשתעמם לפעמים.

<הדר אליהו: אז שיהיו לו את הכלים והמיומנויות להתמודד עם הסיטואציות.

<הדר אליהו: וזה בעצם הפלח אולי המקביל או המשלים של הדיון הזה.

<הדר אליהו: למרות שגם זה שהולך לעבודה יש לו את זמן השעמום, שגם בו הוא צריך כלים.

<הדר אליהו: זה באמת נושא הרבה יותר מורכב ויש המון השפעות על למה נוער מתנהל בדרך זו או אחרת ואיפה המחויבות שלנו כמבוגרים, וגם המחויבות שלהם לקחת אחריות.

<הדר אליהו: אפרופו.

יפעת שאשא ביטון: נושא חשוב ומרתק כשלעצמו, ואנחנו נחזור ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם לפרימה של הנוער העובד והלומד, כשהוא לומד, אבל עכשיו הוא בעיקר עובד בחודשי הקיץ.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יגאל גואטה רוצה להתייחס, בבקשה.

יגאל גואטה: כפי שאמרה יושבת הראש, אני הצטרפתי לנושא הזה מהיותי חבר כנסת חדש רק ממש בסוף, אבל באמת ברכות ליושבת הראש על העלאת הנושא הזה למודעות ועל ההיענות של כל הגופים.

יגאל גואטה: זה משמח אותי מאד שנציגי הנוער בעצמם באמת לוקחים את הנושא הזה בידיים וזה ממש משמח.

יגאל גואטה: אני בכל זאת מבקש מהפיקוח, תשימו קצת דגש בפיקוח על נושא השכבות החלשות, כי בדרך כלל זה הולך ביחד.

יגאל גואטה: ילד חלש משכבה חלשה הוא יותר מנוצל בדרך כלל.

יגאל גואטה: אז אם אפשר לשים שם דגש על הנושא הזה.

יגאל גואטה: אין ספק שיש קשר לתעסוקה של נוער, תעסוקה של כל אדם – לנושא אלימות.

יגאל גואטה: הרי חכמים אמרו - בטלה מביאה לידי שעמום ושעמום בסופו של דבר מביא לידי חטא.

יפעת שאשא ביטון: איך רואים שלא היית פה לפני כמה חודשים, אבל בסדר.

יגאל גואטה: אבל אמרת לי את זה.

יגאל גואטה: את צריכה להגיד לי את זה 15 פעם?

יפעת שאשא ביטון: לא, להיפך.

יפעת שאשא ביטון: שהיה מישהו שיחזק אותנו קצת.

יגאל גואטה: אני מחזק אותך תמיד, את יודעת.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה עשה המשפט הזה כשאמרתי אותו במליאה?

יגאל גואטה: מה עשה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נראה לך את זה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: יגאל, נראה לי שיהיה לנו לילה ארוך תודות לחברינו שם באופוזיציה, אז יהיה לי מספיק זמן לספר לך.

יגאל גואטה: טוב.

יגאל גואטה: בכל אופן, אז זה דבר שהוא ברור שבסופו של יום הבטלה מביאה לידי חטא ובחלק מהחטאים זו אלימות.

יגאל גואטה: באמת ברכות לכולם.

יגאל גואטה: אני באופן אישי באמת לא תרמתי כלום לנושא הזה, אבל אני ממש שמח וזו באמת דוגמא איך אפשר לעשות דברים בלי לעשות חוקים גדולים ובלי להסתובב בכל מיני ועדות עם הצעת חוק וקצת כותרות.

יגאל גואטה: אז הנה הכותרת הגיעה גם בלי כותרת ויישר כוח לכולם.

יגאל גואטה: בהזדמנות זו אני מאחל בהצלחה רבה לכל בני הנוער בבחינות הבגרות היום ושיהיה בהצלחה לכולם.

יגאל גואטה: אני מתנצל.

יגאל גואטה: אנחנו היינו כבר בשעות של הבוקר, אז אני הולך כי יש לי עוד ועדה.

יגאל גואטה: תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: את שלך עשית, אני מבטיחה לך.

יפעת שאשא ביטון: תקבל הסבר גם כשנישאר במליאה היום.

יגאל גואטה: בשמחה.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תימור, מהמועצה לשלום הילד, בבקשה.

<תימור שילו: אז טוב, לגבי עניין הפיקוח והאכיפה, באמת אנחנו עוסקים בזה רבות.

<תימור שילו: ציינו כאן את העניין של החוק, אז החוק כבר קיים מבחינת שינויי החקיקה והכל.

<תימור שילו: מה שנותר זה שזה לא יהיה לאות מתה ושלא ייתרו את הסעיפים.

<תימור שילו: פה יש לנו את ההגבלה של השעות, הפסקות, איסור העבודה.

<תימור שילו: אז זה לעניין האכיפה והפיקוח.

<תימור שילו: מהצד השני יש את העניין גם של תמרוץ המעסיקים.

<תימור שילו: אז דיברתם על תו תקן הוגנות, יום מעסיקים, שכל זה צעדים נורא חשובים וראויים, ומבחינת המועצה, יש גם את העניין של תמרוץ כלכלי בדמות אולי פטור ממס מעסיקים, כי צריך לזכור שהיצע המקומות הוא מאד מוגבל מבחינת מעסיקים והביקוש לעבוד הוא אדיר מבחינת ילדים, בעיקר בחודשי הקיץ.

<תימור שילו: אפרופו מה שהזכרת בעיר ללא אלימות, איך להעסיק אותם מעבר רק לתכניות שהן חברתיות.

<תימור שילו: הרבה ילדים בגיל הזה רוצים לעבוד ואולי גם כדאי לתגמל מעסיקים שרוצים להעסיק וכמובן שגם באופן הוגן ולפי החוק, אבל בכלל עצם ההעסקה עצמה היא חשובה ואולי במובן הזה כדאי לתמרץ אותם גם כלכלית.

<תימור שילו: זו הוצאה כלכלית כמובן, אבל צריך לזכור ש - - -

<אורי מתוקי: אני יודע שבחוק יש תמרוץ כלכלי מעצם זה שמשלמים שכר נמוך יותר.

יפעת שאשא ביטון: נמוך, נכון, זה מה שרציתי לומר.

<אורי מתוקי: זו מין מערכת גומלין שאומרת אתה צריך לתת יותר תנאים, ומצד שני מותר לך לשלם פחות.

<אורי מתוקי: התמריץ קיים.

<תימור שילו: נכון, ועדיין הביקוש הוא אדיר מבחינת תלמידים לעבוד.

<תימור שילו: צריך לזכור שתלמידים שלא עובדים, בסופו של דבר, אפרופו העניין הכלכלי והקצאת משאבים, זה ילדים שהרבה מהם פונים אחר כך לפעילויות שליליות שגם דורשות הקצאת משאבים כלכליים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<תימור שילו: וזה בהיבט הזה.

<תימור שילו: זה הכל.

יפעת שאשא ביטון: טוב שאמרת.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש שמחה על החיזוקים ברעיון.

<אורי מתוקי: אני אשמח להתייחס, רק כי זה עלה כמה פעמים.

<אורי מתוקי: חשוב להגיד פה את עמדתי בעניין הזה.

<אורי מתוקי: אני חושב שעבודה היא לא האמצעי הכי טוב להעביר את הזמן בגילאי נעורים.

<אורי מתוקי: זאת אומרת יש ערך חיובי בעבודה, בוודאי בנוער העובד והלומד אנחנו רואים ערך בללכת לעבודה, אבל צריך להודות על האמת.

<אורי מתוקי: מרבית העבודות שבני נוער היום הולכים אליהן הן עבודות – לא רוצה להגיד - - -

<תימור שילו: לשטוף כלים במקדונלדס.

<אורי מתוקי: אני לא רוצה להגיד סווצ'הופ, אבל כבר לא רחוק מזה.

<אורי מתוקי: זאת אומרת אם ההיגיון הזה, שהיה פעם בחוק החניכות, של מערכת שבה אתה לומד מקצוע תוך כדי לימודים - - -

איילת נחמיאס ורבין: או לעודד חינוך טכנולוגי - - -

יפעת שאשא ביטון: ערבות המקצוע.

יפעת שאשא ביטון: יפה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: לבוא מתחילת הדיון, ל - - -

<אורי מתוקי: פשוט חשוב לי להדגיש את העניין הזה.

<אורי מתוקי: בסופו של דבר, גם אם זה מסייע קצת להעביר זמן וגם אם יש בזה גם ערבים חיוביים, גם בלשטוף כלים בבורגר ראנץ' יש בזה ערכים חיוביים שאתה למד, שאני לא נגד זה, אבל צריך רגע להבין - - -

יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין של התמדה.

יפעת שאשא ביטון: חברה, היום הנוער שלנו קצת, באמת, הוא נוער טוב ומי כמוכם יודע כמה אני מפרגנת והכל, אבל בתוך העניין של כל המתירנות וקצת פרצנו גבולות והכל כביכול נורא קל ונורא באינסטנט, אין לכולם את ערך ההתמדה והאחריות, וזה דברים שגם צריך לשים אותם פה על השולחן.

איילת נחמיאס ורבין: ערך לכסף.

יפעת שאשא ביטון: ערך לכסף, בכלל אין על מה לדבר.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אורי מתוקי: אני מסכים מאד.

<אורי מתוקי: אני רק צריך להזכיר שבסופו של דבר בני הנוער הולכים לשוק עבודה מאד, לצערנו ועל כך דיברנו כל כך הרבה פעמים, מאד פרוץ, שבו בסופו של דבר הצד הערכי-חינוכי שלו מאד מאד יורד לטובת נקודות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: ופה האחריות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא מתמודדים, זה לא אומר שאנחנו מוותרים, להיפך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה הכל כדי שאת הילדים שלנו לא ינצלו הקיץ.

<אורי מתוקי: חד משמעית ולא רק במובן של זה.

<אורי מתוקי: חשוב לי רק להגיד, אני רואה בזה בסופו של דבר כמדינה - זה לא תחומה של הוועדה הספציפית הזאת - צריכים למצוא עוד כלים להעביר את הזמן מעבר לעבודה, ובעיקר צריך שמערכת שוק העבודה, באמת תעשה עבודה משמעותית בעניין הזה ויהיה באמת מקום שהעבודה מהווה מקום יותר טוב, כי אני מתקשה קצת עם האמירה הזאת שאומרת כאילו זה דרך להעביר זמן.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה לא רק בשביל להעביר זמן, אבל יש לזה משמעות וכן אנחנו יודעים מה לעשות כשיש גילאים, ואתה יודע – אם כבר פותחים את זה, דווקא בגילאים הצעירים, דווקא גיל הביניים הזה, שבין היסודי לבין התיכון - בחטיבת הביניים - שזה בדיוק השלב שהם לא ילכו לקייטנה והם לא ישתלבו בשום פעילות.

יפעת שאשא ביטון: זה הקטע שהם רגע רוצים להשתחרר.

יפעת שאשא ביטון: זה מזכיר לי קצת את פורים.

יפעת שאשא ביטון: יש שלב שאנחנו מתלהבים, מתחפשים, שלב שאנחנו מתביישים, זה כאילו לא בשבילנו כי גדלנו, ופתאום כשאנחנו גדלים עוד, אז זה כבר אִין לחזור להתחפש.

יפעת שאשא ביטון: אותו עניין של להשתתף בפעילויות המאורגנות, אל מול רגע לשחרר לחץ וללכת הצידה.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה איפה אנחנו פה מגייסים אותם נכון, אולי לא רק לעבודה, אבל גם לעבודה.

יפעת שאשא ביטון: זה שבעולם התעסוקה ניצלו אותם עד היום, זה לא אומר שאנחנו מוותרים על זה.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שאנחנו נלחמים על זה, כי התפקיד שלנו הוא באמת לוודא שהנוער שלנו לא ינוצל, וככל שאנחנו נקפיד – אתה יודע מה – אפילו על 80% מכל מה שעלה כאן – אני חושבת שאנחנו נצליח לשנות את התמונה ממה שהיה אז.

יפעת שאשא ביטון: אבל בואו נראה, העבודה האמיתית עוד לפנינו.

<שירה קוה: חייבים להגיד שיש גם דברים חיוביים בשינוי.

<שירה קוה: א', בני הנוער הרבה יותר מודעים והיכולת להגיע אליהם בשנים האחרונות הרבה יותר גבוהה ממה שהיה פעם והמודעות שלהם הרבה יותר גדולה להמון דברים, לא רק לסוגיה הזאת.

<שירה קוה: דבר שני, חוקי העבודה היום הם הרבה יותר טובים ממה שהיה פעם, וגם האכיפה של הרשויות.

<שירה קוה: שוב, כשאני עבדתי מגיל 15, אני לא בטוחה שמישהו אמר לי מה הזכויות שלי, אם היו לי, ודאג לאכוף אותם.

איילת נחמיאס ורבין: לא היו לך.

איילת נחמיאס ורבין: לא רק שלא היו לך, אלא גם לעובדים אחרים, בואי נאמר למבוגרים יותר, לא בהכרח היו זכויות.

<שירה קוה: נכון, נכון.

<שירה קוה: זה נכון, אבל דווקא בחוקי העבודה יש שינויים בייחוד מאז שנת 2012, עם חוק הגברת האכיפה, אז אנחנו במקום יותר טוב מהבחינה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אבל החיים שלנו פה, אתם יודעים.

איילת נחמיאס ורבין: מי שמגיע לפה הרבה יודע שאנחנו נודדים בין ועדה לוועדה.

יפעת שאשא ביטון: "ואצלנו במפלגת העבודה בכלל".

יפעת שאשא ביטון: סתם.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא נודדת ממפלגה למפלגה, אני נודדת מוועדה לוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: אני 25 שנה בפוליטיקה, יקירה, באותה מפלגה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה לומר משהו בנושא הנוער בסיכון, כי אני נורא מוטרדת מהעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאת גם במהלך הפגרה ביקרת בכמה מוסדות ואני הייתי בכמה מפתנים.

יפעת שאשא ביטון: כן, שמעתי בביקורים שלי במפתנים מסוימים על הביקורים שלך במפתנים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו מקום גדול למוסדות האלה בבטן וצריך להגיד משהו.

איילת נחמיאס ורבין: רוב המפתנים, מעבר לזה שהם מצויים בסכנת סגירה כל הזמן - - -

<קריאה: זה ספורט לאומי.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט ספורט לאומי, זה בדיוק ההגדרה הנכונה.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט ספורט לאומי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאד מאד מוטרדת מזה שברוב המפתנים אין פתרונות לחודשי הקיץ.

איילת נחמיאס ורבין: וכשהם באו, המפתנים בעצמם ויצרו פתרונות מטעם עצמם, אז באו וסגרו להם את השאלטר, אגב מסיבות מוצדקות כאלה ואחרות, כי יש שם כל מיני עניינים סיבוביים של איך מעסיקים אותם לא כדי לפגוע בבני נוער, אלא כל מיני סידורים בגלל שלא מקבלים משאבים מהמדינה כדי לוודא שהנערים והנערות האלה מאורגנים בצורה טובה לחודשי הקיץ.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט תקציבים מינימאליים ואני חושבת שאת ואני אולי נצליח לעשות אפילו משהו בחודש הקרוב בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת איתך על תקציבים של כל נוער המפתנים – 3 מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט נשמע לי הזוי.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני יודעת שאת ואני מסתובבות בוועדות וכל דבר פה זה שלושה מיליון שקלים ופה זה ארבעה מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: מה, זה רק מיליון וחצי שקלים, זה כלום.

איילת נחמיאס ורבין: והבוקר שמעתי אותך בעניין הקשה ההוא שאת מתעסקת בו.

איילת נחמיאס ורבין: כל דבר זה כאילו טוב, אז הציבור.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכבדת, באמת, יש לי הערכה, כבוד וערך לכל שקל ושקל.

איילת נחמיאס ורבין: גם עבדתי תמיד, גם כנערה, אנחנו מוכרחות למצוא איזה שהוא פתרון לעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ופה זה לא רק העניין של הפיקוח.

איילת נחמיאס ורבין: אלמנט הפיקוח הוא מאד מאד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: חשוב שבני הנוער יידעו את הזכויות שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מוכרחים לראות איך, ובגלל זה אני ניסיתי להתעקש על הנוער בסיכון ועל מה אתם יודעים על הנוער בסיכון, כי אני מנסה להבין מה היקף הבעיה כדי לראות איך אנחנו בכל זאת מייצרים מסגרות רלבנטיות.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו יודעים שלא כל הנוער בסיכון יכול לעבוד במסגרות רגילות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: ועל כן צריך לדאוג לו למסגרות רלבנטיות - - -

<הדר אליהו: אני חושבת שיש לנו אפשרות לחשוב להתחבר לתעשייה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, ולא רק.

יפעת שאשא ביטון: אני פגשתי ילדים נפלאים במפתנים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו איזו שהיא תפיסה לגבי מה זה נוער בסיכון ואני רוצה להגיד לכם שזה לא בתוך התפיסה הזאת, וראינו ילדים שיכולים להשתלב ברדיו ובתקשורת, ובכל מיני עבודות והם לא - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

<הדר אליהו: בתעשייה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפרק את הסטיגמה.

איילת נחמיאס ורבין: את צריכה להבין משהו.

איילת נחמיאס ורבין: בבית שלי אני פרקתי מוצרים מגיל אפס כי אבא שלי בנה מפעל מכלום.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני יודעת מה זה להיות בן אדם כזה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון שזה היה בית מלאכה קטן, לאט לאט הוא צמח להיות מפעל.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת מה עושה תעשייה לילד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק היום, לקח לי שנים להרגיש שיש לי זכות בכלל לקרוא לעצמי תעשיינית.

איילת נחמיאס ורבין: את צודקת בעניין הזה שיש משהו בלייצר מוצר, לעבוד עם האדמה, לעבוד בקטיף, לא משנה במה.

איילת נחמיאס ורבין: יש משהו - - -

<הדר אליהו: להוציא את התלמידים לקטיף.

<הדר אליהו: זה היה לא מזמן.

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק העניין.

איילת נחמיאס ורבין: יש בזה משהו.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נכין אותם ללקט.

איילת נחמיאס ורבין: אפרופו נוער עובד, זה בדיוק הדברים שאתה מחפש.

איילת נחמיאס ורבין: זה מצד אחד ההתמדה שאת מחפשת ומצד שני איזה שהוא ערך לעבודה, שהוא יותר מאשר לעשות בייבי סיטר או שטיפת כלים, מבלי לזלזל בכלל במשימות האלה.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: כל עבודה שהם יוכלו להתמיד ולגלות בה אחריות, היא בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל יש משהו בתעשיית החקלאות שהוא באמת מייצר אצלך באמת.

איילת נחמיאס ורבין: היכולת לראות עגבנייה גדלה - ואני לא צוחקת - הוא משהו בכל זאת אחר.

<הדר אליהו: המוצר - - - את הנראות.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני אומרת שזה נכון גם מה שאנחנו אומרות על המשתנים, כאשר אנחנו רואות את הקונדיטוריה שיודעים לעשות שם.

<הדר אליהו: קמח לעוגה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לדיון מחר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה לא רק בחינוך הטכנולוגי, זה בדיוק העניין.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא רק בעולמות של החינוך הטכנולוגי, זה בעולמות שבהם אנחנו מחליטים שאנחנו לא מוותרים על הציבור שבאופן טבעי לא בהכרח ימצא את עצמו בבורגר ראנץ' או באחת מהחברות האלה, ואיך אנחנו מייצרים להם פתרונות שהם רלבנטיים להם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו צריכות לראות אם אנחנו יכולות לעשות עם זה משהו בזמן שנותר לנו עד הקיץ.

<אורי מתוקי: חשוב לי להעיר ורק להדגיש בעניין הזה.

<אורי מתוקי: אני לא דיברתי רק על הפנים של הניצול, הדברים הברורים שהם העבירה על החוק וכל הדברים האלה.

<אורי מתוקי: אני אומר שיש גם עניין של אווירה.

<אורי מתוקי: אני מאד מתחבר למה שאמרת ואני יכול להגיד שזה לא חייב להיות תעשייה או חקלאות, שזה באמת מקומות שבהם גם היסטורית יש יותר קשר לעבודת נוער.

<אורי מתוקי: את חוק החניכות הזכרתי.

<אורי מתוקי: אני יכול להגיד תראו, בורגר ראנץ' ופיצה האט הן שתי רשתות שבהן יש הסכם קיבוצי.

<אורי מתוקי: המעסיקים, כל הסטייט אוף מיינד שלהם רואה בנערים יותר מאשר רק עובד שאמור לתת לי תפוקה מסוימת ביום מסוים.

יפעת שאשא ביטון: מה גם שגם זה בניגוד לתפיסה הרווחת בחוץ וזה משהו שצריך לקבוע.

<אורי מתוקי: אז זהו, אני בכל מקום מדגיש את המקומות האלה ויש עוד מעסיקים כאלה.

<אורי מתוקי: לא בכולם יש הסכם קיבוצי, אבל בוודאי איפה שיש הסכם קיבוצי, שם ההסתכלות על העובד היא גם, למשל איך יוצאים למסע לפולין ביחד עובדי בורגר ראנץ', עובדי פיצה האט ואיך יוצאים לפעילות חינוכית.

<אורי מתוקי: ובקיץ, בסמינרים של הנוער העובד, חלק מהחניכים שמגיעים הם חניכי התאגדויות העובדים.

<אורי מתוקי: זאת אומרת עובדי מקדונלדס מגיעים כקבוצה בנוער העובד וזה חלק מהעניין.

<אורי מתוקי: זאת אומרת לחפש את מקום העבודה ככזה שייתן איזה ערך מוסף.

יפעת שאשא ביטון: לתת ערך מוסף, נכון.

<אורי מתוקי: ועל זה דיברתי, להבדיל ממקום, ולצערי אנחנו רואים את זה.

<אורי מתוקי: גם אם בסוף הוא קיבל את כל זכויותיו על פי החוק, עדיין היחס אליו הוא מאד מאד אינסטרומנטלי וחסר את המימד הזה.

<אורי מתוקי: בגלל זה אני אומר, אני לא רואה בזה בהכרח את האקט החינוכי.

<אורי מתוקי: צריך להכיר בעובדה, הרבה בני נוער עובדים, צריך לטפל בזה קודם כל בפן של הניצול, אבל אני אומר שחלק מהסיפור זה גם להבין שזה לא קייטנה, בקיצור, או פעילות מן הסוג הזה.

<תימור שילו: אבל לא לכל אחד יש את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, גם לא מחפשים את הקייטנה בגיל הזה.

<תימור שילו: זה לא אחד על חשבון השני.

<תימור שילו: זה פשוט עוד אופציה לחודשי הקיץ.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: עוד מישהו רוצה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הדר.

<הדר אליהו: שלושה דברים בקצרה.

<הדר אליהו: אחד, לעניין הסרטון שאמרת, אילון, אני אשמח לעזור להפיץ אותו, כנ"ל בכל הערוצים שעובדים לרשותי.

<הדר אליהו: הדבר השני, אני באמת לא בקיאה בכל ענייני חידוש רישיון עסק.

<הדר אליהו: דובר כאן לפני - - - שאולי אחד מהתהליכים שבעל עסק שמחדש רישיון עסק זה איזה שהוא מידע שהוא יקבל ברשות המקומית, הצהרה שהוא מתחייב ודברים קטנים.

יפעת שאשא ביטון: רעיון טוב, לא?

איילת נחמיאס ורבין: אני מתחננת בפניך, תעזו, תעשו לי טובה.

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

איילת נחמיאס ורבין: מבלי לפגוע לשנייה אחת חס וחלילה בבני הנוער, זה פשוט חוסר הבנה מטריאלי למה דורש חידוש רישיון עסק במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי ש - - - מעלה את זה.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, זה מזעזע אותי.

איילת נחמיאס ורבין: לא רק כתעשיינית - - -

יפעת שאשא ביטון: זה עסקים קטנים ובינוניים.

יפעת שאשא ביטון: הדר, בבקשה.

<הדר אליהו: הדבר השלישי והאחרון והוא החשוב, שאני רוצה לתת פה איזו שהיא דוגמא של שיתוף פעולה בין משרדים, שלא קראו לילד בשמו, אבל זה זה.

<הדר אליהו: משרד החינוך ממש לאחרונה, להערכתי לפני שבועיים, במסגרת עבודה מאד רחבה - - - החליט להוסיף התניה בקול הקורא של בתי הספר של החופש הגדול – כיתות א'-ב', ש-20% מצוות ההדרכה מוקצה למד"סים.

<הדר אליהו: מי שלא יודע, עד שנה זו, זה היה רק - - - ברור.

<הדר אליהו: הייתה עדיפות מוחלטת לאיש חינוך מורה.

<הדר אליהו: אם לא היה כזה, בכל מקרה היה מלווה - - -

איילת נחמיאס ורבין: הילדים שלנו - - -

<הדר אליהו: האמירה הזו מבחינתי היא גם אמירה שאני אמרתי ששאלו את דעתי, אפרופו הוועדה הזאת, שבזה שנותנים ל-20% מבני נוער, שגם כך משרד החינוך משקיע בהם והוא רוצה שהם יעבדו ורוצים שיתרמו וכו' וכו', אז קודם כל תנו להם אתם מקום.

<הדר אליהו: אבל מעבר לזה, יש פה בעצם הנפקה של משרד במדינת ישראל, של מקום עבודה בטוח מכבד, שלא יפגע בזכויות של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: - - - החונכות שדיברנו עליו.

<הדר אליהו: למה אני נותנת אז כדוגמא?

<הדר אליהו: קודם כל שאפו למשרד, בהחלט מגיע.

<הדר אליהו: זה ראוי, זה נכון וזה בעצם ממקסם את העשייה החינוכית.

<הדר אליהו: אבל מעבר לזה, אנחנו רואים פה דוגמא שבא משרד שבעצם משרת סוג של תפיסה שלנו בוועדה הזו, ומקצה מקומות עבודה.

<הדר אליהו: כשאני אמרתי תעשייה, בעצם התכוונתי למשהו קצת יותר רחב.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: התעשייה באמת זה משהו הרבה יותר רחב ממה שאנחנו - - -

<הדר אליהו: בשיתוף פעולה של משרדים שונים, ואני איד יותר מזה.

<הדר אליהו: זה יכול להיות אפילו בני נוער שהם חברים במועצת התלמידים, שיכולים לעזור למשרד הכלכלה לעשות הרצאות.

<הדר אליהו: יש לנו כוח אדם.

<הדר אליהו: יש את המקומות שאפשר ואני לא יודעת איך הדברים עובדים, אני בסך הכל איש חינוך, אבל החיבורים האלה - - -

יפעת שאשא ביטון: בסך הכל איש חינוך?

איילת נחמיאס ורבין: לא הייתי אומרת דבר - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם.

<ורד בכר: שמי ורד בכר, אני נציגה של ארגון מעורבות, זה פעילות חדשה של ארגון בסוג הפעילות של המשמר האזרחי – ייצוג של חרדים, התמקדות של נשים חרדיות בוועדות הכנסת.

<ורד בכר: אני הייתי גם בדיון הקודם כאן, ואני חושבת שכל העניין של המגזר החרדי זה דיון בפני עצמו, אז זה סוגיות אחרות לגמרי.

<ורד בכר: הדבר שהכי בלט לי זה כשנכנסתי, אמרתי בכלל אנחנו מדברים על מגזר שלא מדבר על שיח של זכויות.

<ורד בכר: זאת אומרת המושג הזה בכלל לא קיים כלפי בני נוער.

<ורד בכר: מזה הכל מתחיל.

<ורד בכר: מזה הכל נגזר.

<ורד בכר: אני חושבת שצריך לתת את הדעת בכלל אולי אוכלוסיות גם מהמגזר הערבי שבדיון הקודם הוזכר בצורה מאד מינורית.

<ורד בכר: המגזר החרדי בכלל, אין אף נציגים.

<ורד בכר: גם חבר הכנסת גואטה שדיבר על זה באופן - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל יש שיח מאחורי הקלעים לגבי שילוב והנוער העובד והלומד נכנס לעובי הקורה, כי זה באמת דורש התייחסות ייחודית.

יפעת שאשא ביטון: גם לא שכיח שיוצאים לעבוד במגזר החרדי.

<ורד בכר: כן, אז א' זה מאד שכיח, אבל מסיבות אחרות.

<ורד בכר: זאת אומרת אנחנו לא מדברים על דמי כיס.

<ורד בכר: אנחנו מדברים לפעמים על ממש כסף קיומו, של מימון לימודים בסמינרים.

<ורד בכר: אנחנו מדברים על זמנים שונים בין בנים ובנות.

<ורד בכר: בנות יוצאות לחופשת קיץ של חודשיים, בנים יוצאים לשלושה שבועות.

<ורד בכר: אנחנו מדברים על סוגי עבודה שונים.

<ורד בכר: אנחנו לא מדברים כמעט על מלצרות, אבל כן על המון קייטנות, ארגוני חסד.

<ורד בכר: זאת אומרת כל דבר הוא שונה לגמרי ואני חושבת שזה מבקש ממש התייחסות נפרדת, וכל שכן פיקוח, שזה בכלל אין על מה לדבר.

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני מסכימה איתך ואני מברכת על כך שהעלית את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון שזה שיח שהוא כביכול נעדר מהשולחן, אבל הוא לא נעדר מהשיח הכולל.

יפעת שאשא ביטון: הנוער העובד והלומד נמצא בתוך זה גם, מתוך אפילו איזו שהיא חשיבה ארוכת טווח, שבני נוער שהתנסו בעבודה וכו', יהיה להם יותר קל גם להשתלב אחר כך בשוק העבודה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה חשיבה באמת לטווח ארוך.

יפעת שאשא ביטון: אם הנוער העובד והלומד רוצה להתייחס, אז בבקשה.

<שרית אולשביץ: אני אתייחס קצת למה שאת אמרת.

<שרית אולשביץ: באמת נניח מבחינת בתי ספר במגזר החרדי, לא מכניסים אותנו לצערנו הרב.

<שרית אולשביץ: אני גם מאד מבינה את זה.

<שרית אולשביץ: זאת אומרת כל מנהל או מנהלת של בית ספר אומרים לנו שהחברה שלהם לא עובדים.

<שרית אולשביץ: מצד שני, יש לנו פניות של נוער חרדי שכן עובדים.

<שרית אולשביץ: בנות עובדות המון במלצרות ובנים בהרבה מאד דברים.

<שרית אולשביץ: הרבה פעמים כשאנחנו נפגשים, הרי כל נער ונערה שפונים אלינו, אנחנו נפגשים איתם.

<שרית אולשביץ: מבחינתנו זה עניין חינוכי.

<שרית אולשביץ: זה לא רק עניין טכני.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<שרית אולשביץ: והרבה פעמים מבקשים להיפגש לא במשרד, אלא במקום קצת אחר,

<שרית אולשביץ: כדי שהם לא יצטרכו להגיע ולהיכנס לתוך המשרד.

יפעת שאשא ביטון: להיחשף, כן.

<שרית אולשביץ: כן.

<שרית אולשביץ: יש את השלט.

<שרית אולשביץ: קודם כל, לפחות בני הנוער שמגיעים אלינו, נוער מדהים, לפחות מי שמגיע אלינו בערכיות, ברצון לצדק, ומי שמגיע בעיני הוא באמת מאד אמיץ, ואנחנו הולכים איתם לבתי הדין לעבודה.

<שרית אולשביץ: הרבה פעמים זה גם נתקל בקשיים, כי רוצים לפתור את זה בבית הדין הרבני, או אצל הרב הזה או האחר, אבל שוב, זה מקרים מאד ספציפיים.

<ורד בכר: כן, צריך להכיר את הנוער העובד בשביל - - -

יפעת שאשא ביטון: וצריך לראות איך מגייסים את הקהילה לדבר על זה ולא בחדרי חדרים.

<שרית אולשביץ: כן, צריך גם חשיבה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אתגר, אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: זה אתגר.

<שרית אולשביץ: צריך להכניס והיו לנו כל מיני מחשבות לעשות זאת כחלק מהשירות הלאומי, לנסות להכניס מדריכים שהם לא שלנו, מדריכים מהמגזר.

איילת נחמיאס ורבין: מתוך הקהילה.

<שרית אולשביץ: כן, מתוך הקהילה.

<שרית אולשביץ: ושוב, זה ניסיונות מאד מאד ראשוניים.

<שרית אולשביץ: אני מקווה שזה יצלח, כי אני יודעת שזו אוכלוסיה שעובדת, רק שלא מדברים על זה.

<שרית אולשביץ: לא בבתי הספר ולא בשום מקום אחר, וכמובן אני מאד מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: עוד מישהו רוצה להתייחס סביב השולחן?

יפעת שאשא ביטון: טוב, אז ברשותכם אני מסכמת את סדרת הדיונים הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמה שעמד פה במרכז החדר לאורך כל התקופה הזו, שאנחנו לא ניתן שבני הנוער שלנו ינוצלו.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אין מצב שמעסיקים יחשבו שהנה להם כוח עבודה זול והם יכולים לעשות איתו מה שהם רוצים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין של לחזק את בני הנוער.

יפעת שאשא ביטון: דיברו פה על העצמה של בני הנוער בזה שאנחנו נשים בידיים שלהם את הכלים ואת המידע הדרוש כדי שגם הם יוכלו לעמוד עליו, וגם ההורים שיהיו שם ברגע ויידעו למה הורים שלהם זכאים לו, וגם מעסיקים שיידעו שאנחנו נהיה שם ונדע להעריך כאשר הם יתנהגו בצורה הוגנת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אחזור על הכל.

יפעת שאשא ביטון: רשמתי פה את כל מה שאתם הצגתם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר את זה רק בראשי פרקים.

יפעת שאשא ביטון: אז באמת השלטון המקומי יעסוק בעיקר בנושא של הסברה, אם זה דרך יחידות הנוער, שהן במפגש, שהן בעצם נמצאות בקצה עם בני הנוער שלנו ויוכלו להעביר את ההסברה בצורה ישירה; ואם זה להורים, דרך מוסדות החינוך ודרך הנושא של הארנונה.

יפעת שאשא ביטון: ראשי רשויות מעורבים בסיפור הזה, אז אני רוצה להאמין שגם הם יתנו את הבנפיט שלהם.

יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה, שבאמת עשה עבודה יוצאת מן הכלל גם בהירתמות, בשיחות.

יפעת שאשא ביטון: זה מעבר למה שישבנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: היו גם הרבה שיחות ועידה מאחורי הקלעים שארגוני את הכל.

יפעת שאשא ביטון: אז באמת, אמרתם שאחרי ל"ג בעומר אתם תיכנסו בצורה מוגברת ותמקדו בעיקר את העיסוק בנושא של אולמות, שאנחנו יודעים ששם יש חולה רעה אמיתית.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שכשאני כבר נמצאת בחתונה, אני כבר לא נהנית מהחתן, מהכלה, אני תמיד תופסת אותם שם ושואלת – תגידו, אתם מקבלים כך וכך?

יפעת שאשא ביטון: מתי אתם באים?

יפעת שאשא ביטון: מתי אתם הולכים ואם יש לכם בעיות תפנו לכך וכך.

יפעת שאשא ביטון: יבואו לדבר אתכם בקיץ, אל תפחדו.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני כבר מכינה את השטח.

<הדרה רוזנבלום: גם אני.

<הדרה רוזנבלום: כבר אמרו לי שאני אקבל מכות.

יפעת שאשא ביטון: אז שתדעו, הנוער מחכה לכם שם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ממה שהם לפחות מספרים לי, הם מחכים לכם שם.

יפעת שאשא ביטון: הם מחכים שמישהו יבוא ויראה באמת מה קורה ואיך עוזרים להם.

יפעת שאשא ביטון: אני מחכה לסרטון המבטיח שאמרת.

יפעת שאשא ביטון: אתה משאיר אישה סקרנית, זה לא הכי בריא.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שבתחילת יוני זה צפוי להיות או סביב תחילת יוני.

יפעת שאשא ביטון: גיוס התקשורת הוא באמת חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה כל הזמן לגרות אותם לפרסם עוד משהו, כדי שדרכם אנחנו נוכל להעביר להמונים – זה לא רק ילדים והורים – זה גם מעסיקים, זה גם אזרחים בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים, הרבה פעמים ערנות של אזרחים יכולה להאיר סוגיות שונות וחשוב שכמה שיותר יהיו מעורבים ויבינו שזה נושא שהוא חם הקיץ.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה עם חבר הכנסת גואטה - ואמרנו את זה – יש לראות איך אנחנו מרחיבים את ההסברה למעסיקים.

יפעת שאשא ביטון: אז אתם ציינתם שנשלח להם מידע בדיוור ישיר ואני רוצה להאמין שגם העסיקו של סיירות הנוער שיסתובבו והנושא של תו תקן חברתי, גם הוא יעשה את שלו.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, שהתגייס במניפה רחבה בכל מקום שבו רק אפשר לשלב מידע על נוער עובד, אז אכן זה היה, וגם בכנס של יושבי ראש מועצת התלמידים, אנחנו ראינו את זה.

יפעת שאשא ביטון: הפוסטרים שאני מקווה שייתלו בקרוב כדי שיהיו אפקטיביים לקראת הקיץ, ובכלל, כל תהליך ההסברה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שתמצאו את הדרך או לפחות להשתמש בכוח האדם שמעמיד לרשותכם משרד הכלכלה, ואם לא, אז בכוחות שלכם, יחד עם מועצות התלמידים לעשות את ההסברה בתוך בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: מועצת התלמידים – 'סליחה באיזו זכות' – ההסברה שלכם גם אינטנסיבית.

יפעת שאשא ביטון: שוב, אני חייבת להגיד, כשאני ראיתי את הקול הקורא שלכם, מאד מאד התרגשתי, ולשמוע שיש 56 רשויות – אז זה בכלל מרגש ואני מקווה שזו רק התחלה.

<אלמוג בן משה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אז תמסרי לכולם תודה ענקית על ההירתמות, ותזכרו שאנחנו רק עכשיו מתחילים את העבודה.

יפעת שאשא ביטון: עד עכשיו אנחנו רק התכוננו.

יפעת שאשא ביטון: הנוער העובד והלומד, ששותף גם בהסברה, גם במסד הנתונים שהעברתם, שהוא מאד מאד חשוב, כי אני חושבת שאחד הדברים היותר בולטים במחקר שאתם ערכתם זה העניין שהנוער שלנו לא יודע מה הזכויות שלו, ולכן זה גם אפשר לנו להתמקד ככה במה שבאמת צריך, לפחות בשלב הראשון.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה ענקית על כל שיתוף הפעולה וכמובן על הקשר שלכם עם המשרד.

יפעת שאשא ביטון: אני מכוונת אליכם בני נוער שטוענים שמעסיקים אותם ומספרת על התהליך, אז בהצלחה גדולה.

יפעת שאשא ביטון: עיר ללא אלימות – גם החלק הזה של ההעצמה, אפילו שהוא קטן והוא לא החלק הארי, הוא משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: כי כל מקום שאנחנו נצליח לטפטף את זה, במיוחד לנוער שהוא מורגש מוחלש וצריך באמת את הכוח, אני חושבת שזה מאד משמעותי,

יפעת שאשא ביטון: אז לא לוותר על זה, אפילו שזה לא הארד קור של התכנית.

יפעת שאשא ביטון: שני נושאים שאני לוקחת איתי הלאה ואיך אנחנו מקיימים דיון, אחד זה הנושא של מסיבות בני הנוער, ההפקות למיניהן.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מסיבות בני נוער כמסיבות, אלא הפקות שאנחנו מכירים בחלק מהיישובים.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים גם מגייסים יישובים למקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבקריית שמונה יש התארגנות וזה אוטובוסים, וזה באמת הפקה שלמה כדי להביא אותם לאיזה שהוא מקום, אם זה בחיפה, אם זה בטבריה, או איפה שהוא שם, וצריך לראות באמת מה עומד מאחורי הסיפור הזה ולאן הילדים שלנו מגיעים.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר על דברים שקורים בתוך המסיבות, שאני לא מאד מאד אוהבת ואני חושבת שצריך להיכנס אליהן, וזה ככה מתוך מה שמספרים לי בני הנוער בעצמם.

יפעת שאשא ביטון: בני נוער באילת, גם זו סוגיה שצריך לדון בה ולראות איך אנחנו שמים שם פוקוס.

יפעת שאשא ביטון: והסוגיה של בני הנוער בחברה החרדית, זה אתגר.

יפעת שאשא ביטון: האתגר הוא קודם כל לגייס אותם לשיח בנושא הזה וצריך לחשוב איך עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לשיח ציבורי, אני מתכוונת, כי בחדרי חדרים – כמו שאת רואה – דברים קצת נכנסים פנימה ואנחנו נחשוב איך עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: בהצלחה רבה לכולנו, ואנחנו נהיה שם.

יפעת שאשא ביטון: גם אני אהיה שם בשטח.