ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 186, 2016-05-23 11:00

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-23 במאי 2015, ט"ו באייר תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – חופשת הקיץ לתלמיד החינוך המיוחד – ישיבת מעקב.

יעקב מרגי: רבותי, תחילה הלוואי ויכולתי לקיים דיון על הארכת שנת הלימודים לכל תלמידי ישראל ולקצר סוף סוף את החופשות, את המאסה הכבדה של החופשות במערכת החינוך.

יעקב מרגי: מאחר שאנחנו עדיין לא שם, אנחנו חייבים לטפל ולוודא שאנחנו מספקים מסגרות נאותות לאותם ילדים עם הצרכים המיוחדים, ילדי החינוך המיוחד, כדי שלא להשאיר אותם תקופה ארוכה מדי ללא מסגרת וללא טיפול.

יעקב מרגי: לכן בשנה האחרונה קיימנו שני דיונים.

יעקב מרגי: הראשון היה במאי שנת 2015, השני בדצמבר 2015.

יעקב מרגי: במאי הוועדה נוכחה לדעת שאמנם משרד החינוך מספק פתרונות, אבל הפתרונות לא היו מספקים.

יעקב מרגי: בדצמבר האווירה כבר הייתה שונה והגישה הייתה אמנם יותר חיובית.

יעקב מרגי: אני רוצה לעמוד היום בחודשים מאי-יוני, כדי שנדע שאנחנו עוד פעם לא מטפלים בזה בדקה ה-90 ואי אפשר ולא מצליחים לתת את המענה.

יעקב מרגי: אני חושב שהמסגרות האלה לילדים עם צרכים מיוחדים – מה שהמשרד מספק – א' צריך להעצים אותם, וגם לספק אותם, להעניק אותם לאותם ילדים עם מוגבלויות קלות גם כן, לאו דווקא למוגבלויות הקשות.

יעקב מרגי: לפני שנשמע את נציגי המשרדים והארגונים, לתת למרכז המחקר והמידע של הכנסת לומר כמה המילים בנושא הזה.

<אתי וייסבלאי: תודה רבה, שלום לכם.

<אתי וייסבלאי: אני אציג - - -

יעקב מרגי: מי זו אני?

<אתי וייסבלאי: שמי אתי וייסבלאי, אני חוקרת מרכז המחקר והמידע של הכנסת ואני אציג לכם כמה נתונים מתוך מסמך שנכתב עבור הדיון הקודם בנושא הזה, בדצמבר 2015.

<אתי וייסבלאי: במערכת החינוך לומדים בשנת הלימודים הנוכחית 195,000 תלמידים עם צרכים מיוחדים, מהם 110,000 תלמידים המשולבים בחינוך הרגיל וכ-80,000 תלמידים שלומדים במסגרות חינוך מיוחד שונות – גני ילדים לחינוך מיוחד, בתי ספר לחינוך מיוחד, בכיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים.

<אתי וייסבלאי: חלק מתלמידי החינוך המיוחד, חלק מאותם 80,000 תלמידים, זכאים להארכת שנת הלימודים וללימודים בזמן חופשות החגים במהלך השנה ואני אפרט.

<אתי וייסבלאי: תלמידים שלוקים בלקויות שמוגדרות על ידי משרד החינוך בשכיחות נמוכה, דוגמת שיתוק מוחין, אוטיזם, הפרעות נפשיות, פיגור קשה ועוד, זכאים ללימודים בחופשות החגים ובקיץ, עד אמצע אוגוסט, ללא קשר למסגרת שבה הם לומדים.

<אתי וייסבלאי: תלמידים לקויי שמיעה וראייה זכאים להארכת שנת הלימודים עד אמצע אוגוסט, אך לא לימי לימודים בזמן החופשה, ותלמידים עם לקויות בשכיחות נמוכה, דוגמת ליקויי למידה, ילדים הסובלים מהפרעות התנהגות ותלמידים שסובלים מפיגור קל ולומדים בבתי ספר או בגני - - -

<רויטל לן כהן: סליחה, לא פיגור.

<רויטל לן כהן: מוגבלות שכלית התפתחותית.

<אתי וייסבלאי: סליחה.

יעקב מרגי: תודה על התיקון.

<אתי וייסבלאי: ולומדים בבתי ספר או בגני חינוך מיוחד, זכאים להארכת שנת הלימודים עד סוף חודש יולי.

<אתי וייסבלאי: תלמידים עם לקויות אלה, שלומדים בכיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים, אינם זכאים להארכת שנת הלימודים.

<אתי וייסבלאי: אם אנחנו מסכמים את המספרים, אז בסך הכל כרבע מתלמידי החינוך המיוחד, הסובלים מן הלקויות הקשות ביותר, זכאים להארכת שנת הלימודים עד אמצע אוגוסט.

מאיר כהן: אפשר רק רגע, ברשותך?

<אתי וייסבלאי: בבקשה.

מאיר כהן: מתוך ה-180,000 כבר בודדנו 110,000 שהם בבתי הספר, ב-20 ביולי הולכים הביתה.

<אתי וייסבלאי: הם התלמידים המשולבים.

מאיר כהן: עכשיו נשארנו עם 80,000.

מאיר כהן: עכשיו מ-180,000 תתחילי לגזור.

<אתי וייסבלאי: בדיוק.

<אתי וייסבלאי: עכשיו זה מה שאני עושה.

<אתי וייסבלאי: כ-25%, כרבע מאותם תלמידים הם לומדים עד אמצע אוגוסט.

<אתי וייסבלאי: אלה הסובלים מן הלקויות הקשות ביותר.

<רויטל לן כהן: הם לא סובלים.

מאיר כהן: הם בעלי.

<רויטל לן כהן: לא בעלי.

<רויטל לן כהן: הם לא הבעלים והם לא סובלים.

<רויטל לן כהן: יש לי ילד שמח מאד ולא בעלי - - -

מאיר כהן: איך את רוצה שנקרא לו?

<רויטל לן כהן: עם צרכים מיוחדים.

<אתי וייסבלאי: אוקיי.

<רויטל לן כהן: קארין הובילה את זה שנים.

מאיר כהן: מאה אחוז.

<אתי וייסבלאי: עם הלקויות הקשות ביותר.

יעקב מרגי: עם, עם.

יעקב מרגי: לאט לאט.

יעקב מרגי: יש חברת כנסת שמנסה לאלף אותנו להתחיל לדבר קודם כל בלשון נקבה.

יעקב מרגי: לוקח לנו זמן.

יעקב מרגי: תמיד אנחנו היינו - - -

<רויטל לן כהן: בסוף נדבר נכון וגם - - -

יעקב מרגי: לאט לאט נדבר נכון.

יעקב מרגי: גם עברית נכונה לוקח לנו.

<אבנר עורקבי: אבל אני רוצה להגיד שישנם כאלה שדוגלים במה שאתה אומר.

<אבנר עורקבי: זהו.

<אבנר עורקבי: אז כפי שאמרו את זה זה בסדר.

<אבנר עורקבי: לא צריך כל הזמן להעיר על כל הדברים האלה.

מאיר כהן: עורקבי.

יעקב מרגי: עורקבי, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אתי וייסבלאי: אז כמו שאמרתי, כרבע מאותם 80,000 תלמידים שלומדים במסגרות החינוך המיוחד עם הלקויות הקשות ביותר, זכאים להארכת שנת הלימודים עד אמצע אוגוסט.

<אתי וייסבלאי: שליש נוספים, שהם עם לקויות בשכיחות נמוכה ולומדים במסגרות חינוך מיוחד, לומדים עד סוף יולי.

<אתי וייסבלאי: 40% נוספים, שהם תלמידים עם לקויות בשכיחות גבוהה, שלומדים בכיתות חינוך מיוחד במסגרות רגילות, לא זכאים כלל להארכת שנת הלימודים.

<אתי וייסבלאי: עוד דבר בקשר לאותם תלמידים שזכאים להארכת שנת הלימודים שגם בימי החופשה, זה לא לימודים בשעות הרגילות.

<אתי וייסבלאי: כלומר, ימים קצרים יותר.

<קריאה: כמה?

<אתי וייסבלאי: זה משתנה בהתאם ללקות.

<אתי וייסבלאי: הכי מאוחר עד 14:30 אני חושבת, במקום 16:30 בשנת הלימודים.

<רויטל לן כהן: והשאר ב-12:00.

יעקב מרגי: נע בין 12:00 ל-45 - - -

מאיר כהן: הם מקבלים הקצבה של 34 שעות שבועיות בודדות.

<אתי וייסבלאי: כן.

<אתי וייסבלאי: אני אמשיך שכמו שיושב ראש הוועדה ציין, הוועדה קיימה כבר קיימה כבר כמה דיונים בנושא הזה.

<אתי וייסבלאי: הדיון האחרון היה בדצמבר 2015.

<אתי וייסבלאי: באותו דיון ציינו נציגי האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך, שהם פועלים בשיתוף השלטון המקומי ונציגי הורים, למציאת פתרון לתלמידי החינוך המיוחד בחופש הקיץ.

<אתי וייסבלאי: הם ציינו שבכוונתם להגיש להנהלת משרד החינוך מסמך בעניין הזה, עד לחודש מרס השנה.

יעקב מרגי: ואכן מרכז השלטון המקומי בדצמבר, אחרי הישיבה, אישר את הניסיונות האלה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, רחלי אברמזון, מנהל אגף לחינוך מיוחד, בואי נשמע מה המלאי, מה המצאי, יותר נכון, של האפשרויות ומה המגמות, לאן זה הולך.

יעקב מרגי: תני לנו נתונים.

<רחלי אברמזון: אז באמת כפי שאתי סקרה קודם, משרד החינוך נותן מענים להארכת שנת הלימודים לתלמידי החינוך המיוחד באופן דיפרנציאלי, בהתאם לרמות תפקוד ולצרכים.

<רחלי אברמזון: אנחנו נמצאים בשלב שבו אנחנו מובילים איזו שהיא חשיבה מערכתית בנוגע להארכת שנת הלימודים.

<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, אני רוצה לומר שבהעדר תקציב בשנת 2016, בשלב הנוכחי, לא נוכל להרחיב ולתת את המענה, אבל הנושא הזה, להרחיב מעבר - - -

יעקב מרגי: רגע, תחדדי.

<רחלי אברמזון: אני מדברת להרחיב מעבר למה שניתן כיום.

יעקב מרגי: לקיים.

<רחלי אברמזון: כן.

<רחלי אברמזון: מעבר למה שניתן היום.

<רחלי אברמזון: אני רק רוצה לסבר את האוזן.

יעקב מרגי: מה ניתן היום?

יעקב מרגי: בואי, לפני שנריב, אז תני לנו קודם כל מה ניתן היום.

<רחלי אברמזון: פנינו לא למריבה.

יוסף ג'בארין: לא, אבל היא אמרה כבר שלא יהיה שינוי בקיץ הזה.

יעקב מרגי: לא תהיה הרחבה.

יעקב מרגי: היא ענתה לי, לדברי הפתיחה שלי, אבל בסדר, בוא נראה.

יוסף ג'בארין: זה כבר חדשות לא טובות.

יעקב מרגי: תשמע, אולי המענים שהם נותנים הם אופטימאליים?

<רויטל לן כהן: זה מבחינת הגדרה.

יעקב מרגי: גברותי ורבותי, להיות בקשב.

יעקב מרגי: בבקשה, רחלי.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר שנכון לרגע זה אנחנו באמת מדברים על סדר גודל במסגרת ה-80,000 תלמידים, שדיברה קודם אתי.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לציין שאנחנו נמצאים היום עם 90,000 תלמידים כאלה, שחלקם הם תלמידים שנמצאים בתכנית השתלבות אישית, עם תקציב אישי, לא אותם ילדים שאנחנו מדברים עליהם ב-101,000 תלמידים שסקרת.

<רחלי אברמזון: אבל זה בסדר, גם להם אנחנו מנסים לבחון מענים.

<רחלי אברמזון: אני רוצה כן להדגיש ולומר שהנושא נמצא על שולחננו ואנחנו כן מביאים אותו לדיון, בדיון תקציבי 2017-2018.

יעקב מרגי: אף אחד לא שואל שאלות.

<רחלי אברמזון: ברגע זה ניתן מענה לכ-40,000 תלמידים בעלויות, או בסדר גודל שאני מדברת עליו, שנע בין 200 ל-250 מיליון שקלים ואנחנו נתקדם עם התכנית.

יעקב מרגי: גברתי, כשאת אומרת 40,000 – תגדירי אותם.

<רחלי אברמזון: אותם תלמידים שלומדים במסגרות החינוך המיוחד, עם הלקויות המאד מורכבות, השכיחות הנמוכה - - -

יעקב מרגי: מורכבות.

יעקב מרגי: והם מקבלים מענה עד אמצע אוגוסט?

<רחלי אברמזון: חלקם מקבלים מענה עד אמצע אוגוסט.

יעקב מרגי: מה זה חלקם?

<רחלי אברמזון: לא, רובם.

<רחלי אברמזון: כל הילדים ה - - -

יעקב מרגי: בואי תקשיבי, אנחנו דרוכים.

<רחלי אברמזון: אני אגיד.

<רחלי אברמזון: הילדים עם המוגבלות השכלי במסגרות החינוך המיוחד, נמצאים שם.

<רחלי אברמזון: נמצאים שם הילדים על הרצף האוטיסטי.

<רחלי אברמזון: נמצאים שם ילדים עם לקויות ונכויות פיזיות מאד קשות.

<רחלי אברמזון: נמצאים שם ילדים עם הפרעות נפשיות מאד קשות.

<רחלי אברמזון: כל הילדים שיושבים במסגרות האלה, מקבלים את המענים.

יעקב מרגי: וזה בערך כ-40,000?

<רחלי אברמזון: כן, אנחנו מדברים על משהו בסדר גודל כזה.

מאיר כהן: 58% מתוך ה-80,000.

<רחלי אברמזון: כן.

<רויטל לן כהן: זה מספר לא מדויק.

<רויטל לן כהן: זה הרבה פחות מזה.

מאיר כהן: אני בטוח.

מאיר כהן: אני יודע.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

מאיר כהן: בלי שום ספק.

יעקב מרגי: הלאה.

יעקב מרגי: מה עם השאר?

<רחלי אברמזון: אז שוב אנחנו מדברים.

<רחלי אברמזון: תלוי מי הם התלמידים שאנחנו מדברים בהם.

<רחלי אברמזון: אותם תלמידים שנמצאים בלקויות הפחות מורכבות ונמצאים בתוך המסגרות הרגילות, עדיין לא מקבלים את ההרחבה הזאת.

<רחלי אברמזון: חלקם מקבלים רק עד סוף יולי, וחלקם לא מקבלים עד אמצע אוגוסט.

יעקב מרגי: מי מקבל הארכה עד יולי?

<רחלי אברמזון: אגב, אני רוצה רגע לומר - - -

יעקב מרגי: רחלי.

<רחלי אברמזון: אני תיכף אגיד, בסדר?

<רחלי אברמזון: אני רק רוצה בבקשה לסבר את האוזן ורק לתקן נתון.

<רחלי אברמזון: התלמידים לקויי הראייה ולקויי השמיעה מקבלים עד סוף יולי ומקבלים בחופשות.

<רחלי אברמזון: מה שאין להם עדיין זה את המענה לשבועיים הנוספים בחודש אוגוסט.

יעקב מרגי: אז מי מקבל עד סוף יולי?

יעקב מרגי: תני לי פירוט כללי מי מקבל עד סוף יולי וכמה הם.

<רחלי אברמזון: בשמחה.

יעקב מרגי: זה משנה שעברה.

<רויטל לן כהן: וגם זה לא מדויק ולא נכון, כי בית ספר - - -

יעקב מרגי: אנחנו נשמע אותך, רויטל.

יעקב מרגי: תתמודדי עם הנתונים אחר כך.

<רחלי אברמזון: שנייה אחת ברשותכם, אני רוצה לדייק את הטבלה, כי אנחנו העברנו בזמנו את הטבלה עם הלקויות שמקבלות מענים ואנחנו נאמר את זה בצורה מדויקת.

<רחלי אברמזון: אני אתחיל כך.

<רחלי אברמזון: אני אומר שבגני ילדים ובבתי ספר מיוחדים, מי שלא מקבל מענה באוגוסט, זה הילדים עם המוגבלות השכלית הקלה.

<רחלי אברמזון: הילדים עם הפרעות ההתנהגות, שהן לא מוגדרות כקשות מאד.

<רחלי אברמזון: לקויי הלמידה הרב בעייתיים, בעלי המשכל הגבולי, מעוכבי ההתפתחות ומעוכבי שפה.

<רחלי אברמזון: אלה הילדים.

יעקב מרגי: רחל, הוועדה רוצה לדעת להערכתכם, לכמה תוספת תקציב אתם זקוקים כדי לתת מענה עד אמצע אוגוסט, גם לרשימה הזו שמנית עכשיו.

<רחלי אברמזון: תראו, הנושא הוא מאד מורכב, כי ישנן אוכלוסיות שמקבלות היום ואם אנחנו מדברים, והעלינו את זה בדיון - - -

יעקב מרגי: בואי אני אומר לך.

יעקב מרגי: לדעתי, ואני מאמין שיצטרפו אלי גם בוועדה, גם המוגבלויות האלה שמנית עכשיו, הן די מהותיות ומשמעותיות כדי לתת להם את ההארכה הזאת עד אמצע אוגוסט.

<רחלי אברמזון: אני מעריכה שאנחנו מדברים על מאות מיליונים.

יעקב מרגי: מה זה מאות מיליונים?

יעקב מרגי: אם ה-40,000 הם בין 200 ל-250 מיליון - - -

<רחלי אברמזון: אבל אנחנו אומרים שבתוך הלקויות האלה שאנחנו מדברים בהן, עדיין לא כולם מקבלים - - -

יעקב מרגי: עד אמצע אוגוסט, ברור לי.

יעקב מרגי: אז השבועיים האלה, כמה יעלו לי לקבוצה השנייה?

<רחלי אברמזון: רק שנייה.

<רחלי אברמזון: וחלקם לא מקבלים גם בחלק מן החופשות.

<רחלי אברמזון: זאת אומרת, שאם אנחנו רוצים באמת לעשות איזו שהיא התאמה ויישור קו, אני אומרת – זה מעבר למה שניתן היום.

יעקב מרגי: רחל, היית בדיון - - -

מאיר כהן: את ראש תחום, את לא יכולה להגיד עכשיו לוועדה, את לא יכולה להגיד לנו כמה בדיוק יעלה שכולם יהיו עד ה-15 באוגוסט?

יעקב מרגי: סליחה רחל, היינו בדיון הזה במאי והיינו בדיון הזה בדצמבר.

יעקב מרגי: מה שאומר לך חבר הכנסת מאיר כהן - הוא עמד בראש מערכות מסוימות, גם היה שר, גם ראש רשות, ניהל בית ספר – היה מתבקש, לאור הדברים שנאמרו גם בוועדות שקיימנו, שיהיה למשרד נייר.

יעקב מרגי: אם יש הצהרת כוונות חיובית, אני חייב לדעת כמה זה עולה לי, אלא אם כן הצהרת כוונות חיובית - באמפטיה, בסימפטיה – תודה רבה.

יעקב מרגי: לא באנו לזה.

יעקב מרגי: לא כילינו את זמננו לכך.

יעקב מרגי: אני ציפיתי שהיום אני אדע לפחות מה הגידול שהולך להיות בשנת הלימודים הנוכחית.

יעקב מרגי: את אמרת לי בפתיח תיאום ציפיות – לא יהיה גידול.

יעקב מרגי: לפחות תני לי ואני אדע אם בכלל הייתה לכם כוונה להגדיל, או מישהו דרש את זה.

יעקב מרגי: כמה אני צריך תוספת תקציב, המשרד צריך תוספת תקציב כדי לתת מענה עד אמצע אוגוסט.

יעקב מרגי: שלא תביני, מי שחי את ההוויה הזאת, יודע שגם בשבועיים האלה, שאנחנו מבינים שצריך חופשה, בשבועיים האלה זו אופרציה אחת לא פשוטה למשפחות ולילדים.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, במסגרת האפשרית, אני צריך לדעת מה סדרי הגודל כדי להביא את אותן מוגבלויות.

יעקב מרגי: אני מבין שזה חייב להיות דיפרנציאלי, אבל הרשימה הקטנה הזאת שהוספת אותה, כשלעצמה זו מגבלה.

יעקב מרגי: מגבלה שצריך לתת לה מענה.

יעקב מרגי: כמה הערכת התקציב?

יעקב מרגי: זה דבר בסיסי שאני הייתי צריך לקבל פה היום.

<רחלי אברמזון: אז אני אומרת שאנחנו מדברים על מאות מיליונים.

<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על סדר גודל של 400 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: לא ברור לי למה.

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: גברתי, את רוצה לדבר?

יעקב מרגי: אני לא אתן לך את רשות הדיבור כי את מפריעה לי כבר כמה פעמים.

יעקב מרגי: אני מבקש בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אני עוד לא הבנתי, אתם רוצים כבר לשנות ולשאול ולהשיב.

יעקב מרגי: רחל, תקשיבי, אלא אם כן לא הבנתי אותך.

יעקב מרגי: את אומרת ש-40,000 שמקבלים עד אמצע אוגוסט זה בעלות של 200-250 מיליון.

יעקב מרגי: אמרת זאת, נכון?

<רחלי אברמזון: כן, כולל חודש יולי.

יעקב מרגי: כולל חודש יולי.

יעקב מרגי: אז אני בא ואומר, לאלה שמקבלים עד סוף יולי, יש לי עוד תוספת של השבועיים.

יעקב מרגי: את אומרת לי שזה יותר גדול מהבסיס?

<רחלי אברמזון: אבל ישנם עדיין כ-25,000 תלמידים שמניתי קודם, שלא מקבלים לחלוטין.

יעקב מרגי: אני לא מדבר עליהם.

יעקב מרגי: לא הגעתי אליהם.

יעקב מרגי: אני אחדד את השאלה, אולי לא הסברתי את עצמי.

יעקב מרגי: אותן רשימת מוגבלויות שהקראת, שלא מקבלים את השבועיים הנוספים מסוף יולי לאמצע אוגוסט, ברור לך?

<רחלי אברמזון: כן.

יעקב מרגי: על אלה, אני יכול לדעת כמה עלות תקציבית, כדי להביא אותם לאמצע אוגוסט?

יעקב מרגי: זה לא יכול להיות כמה מאות מיליונים ולא 400 מיליון.

יעקב מרגי: זאת אומרת ברור לי שלא.

<דפנה אזרזר: בישיבות שלנו - - -

יעקב מרגי: לא, תודה.

יעקב מרגי: לא, תודה.

<דפנה אזרזר: המספרים - - -

יעקב מרגי: לא, תודה.

<דפנה אזרזר: אני יודעת - - -

יעקב מרגי: את יודעת יותר טוב ממנה?

<דפנה אזרזר: כן, היא לא זוכרת.

יעקב מרגי: אבל למה לך?

יוסף ג'בארין: לרענן את הזיכרון.

יעקב מרגי: רחלי, יש פה מישהי שאומרת שהיא זוכרת נתונים במשרד.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<דפנה אזרזר: דפנה אזרזר, מנכ"לית אהב"ה.

יעקב מרגי: מה את זוכרת מהישיבות שהיו במשרד?

<דפנה אזרזר: דובר ב-12 מיליון שקלים.

<רחלי אברמזון: על מה?

<דפנה אזרזר: על השבועיים.

<קריאה: לדעתי מה שאת מדברת עליו, מה שאת ביקשת בזמנו היה להאריך עד סוף אוגוסט.

<אבנר עורקבי: לא, לא - - -

יעקב מרגי: עורקבי, לא להפריע.

<אבנר עורקבי: אני לא מבין, אנחנו מדברים - - -

יעקב מרגי: אני לא מבין.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה, אני לא מבין.

יעקב מרגי: למה רק עם הארגונים שלכם - - -

<אבנר עורקבי: מערבבים אותנו.

<אבנר עורקבי: מה עושים פה?

יעקב מרגי: סליחה, אבנר, אני אוציא אותך, אל תצעק.

יעקב מרגי: אף אחד לא מערבב אותך.

יעקב מרגי: אנחנו מנסים להגיע לפתרון.

<אבנר עורקבי: די.

יעקב מרגי: מעניין שתמיד אתכם קשה לי לשלוט בדיון.

איציק שמולי: באנו עם רוח קרב למושב הזה.

יעקב מרגי: לא, אני לא אתן לו.

יעקב מרגי: עזוב אותך.

יעקב מרגי: סליחה, אזרזר, בבקשה.

<דפנה אזרזר: דובר בלקויות שהיא מנתה – פיגור קל, בעיות התנהגות – 12 מיליון שקלים.

<דפנה אזרזר: זה מה שרצו.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: רחל, אני מבקש לקבל תשובה על השאלה הזאת שלי.

<רחלי אברמזון: אז אנחנו נגיש הערכה תקציבית.

<רחלי אברמזון: אני ברגע זה לא יכולה להגיש לכם את זה.

יעקב מרגי: ואין במשרד מי שיודע תוך כדי?

<רויטל לן כהן: אבל אנחנו מתנהלים ככה כבר שנים.

יעקב מרגי: רויטל, את מפריעה לי.

יעקב מרגי: אני מבקש אם אפשר עד סוף הדיון לקבל תשובה.

יעקב מרגי: אם לא, אני מקבל אותה עד סוף השבוע.

איציק שמולי: אני מבקש לשאול.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: אותה התייחסות דיפרנציאלית לקבוצות השונות, מאיפה היא נולדה?

איציק שמולי: כלומר, זה משהו שהוא מבחינה נורמטיבית מקובל על המשרד, או שזה בגלל אילוצים תקציביים, או איך התפתח המצב הזה?

<רויטל לן כהן: אני אתן לך תשובה אם אתה רוצה.

איציק שמולי: רגע, סליחה, אבל אני שואל את נציגת המשרד, לא אותך.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר.

<רחלי אברמזון: בעבר התייחסו יותר לסוגי לקויות והגדירו לקויות כלקות מורכבת, אותה לקות בשכיחות נמוכה, ולקויות בשכיחות גבוהה, לקויות שנחשבו או התייחסו אליהן כלקות יותר קלה.

<רחלי אברמזון: אנחנו היום משנים קצת כיוון.

<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים היום יותר על רמות תפקוד, על צרכים של ילדים, על מענים דיפרנציאלים ושונים וההתאמה שלהם לסוגי האוכלוסייה, ולאו דווקא באופן ספציפי ללקות.

<רחלי אברמזון: כשאנחנו מדברים, שברור לנו מאד שהלקות מביאה איתה גם איזה שהוא צורך בסיסי ברמת תפקוד כזו או אחרת.

<רחלי אברמזון: ולכן ההסתכלות היום היא שונה.

<רחלי אברמזון: וכשאני דיברתי על חשיבה מערכתית ועל תכנית מקיפה שאנחנו רוצים לא כפלסטר להגיד אוקיי, אז הקיץ הזה נצא עם מענה כזה או אחר, התכנית היא הרבה יותר מורכבת, היא הרבה יותר רצינית, היא מתייחסת לאוכלוסייה הרבה יותר רחבה, ולכן המענה צריך להשתנות.

<רחלי אברמזון: אז גם הטבלאות האלה, שאתם מכירים וגם מה שהקראתי היום – צריך להילקח בחשבון.

איציק שמולי: בתוך המערכת החינוכית הפורמאלית, מה שנקרא כיתות השילוב, שלמען הגילוי הנאות, אני הייתי מורה בכיתה כזאת, איך המערכת יכולה לוודא שכאשר הילד עוזב ביולי, הוא לא חוזר בספטמבר עם נסיגה מאד מאד משמעותית מבחינה תפקודית.

יעקב מרגי: זה מדע מדויק.

<רויטל לן כהן: אנחנו יודעים שזה ככה.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר שבתוך התכנית הזאת, גם לתלמידים האלה, שנמצאים בתקצוב אישי בתוך הכיתות, ישנה התייחסות.

<רחלי אברמזון: אז גם שם - - -

<רויטל לן כהן: איזו התייחסות יש?

יעקב מרגי: מה היא ההתייחסות?

<רויטל לן כהן: הילד שלי בן 13, איזה התייחסות?

יעקב מרגי: רגע רויטל, את הבנת, אני לא הבנתי.

יעקב מרגי: איזו התייחסות יש לתלמידים שבתכנית השילוב.

<רחלי אברמזון: בתכנית שאנחנו מבקשים להגיש.

יעקב מרגי: אה, להגיש.

יעקב מרגי: כרגע אין.

יעקב מרגי: כי אמרת שהם לא נכללים.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<רחלי אברמזון: הם לא נכללים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רויטל.

<רויטל לן כהן: אני רוצה בקשה להבהיר משהו בנוגע לשאלה ששאל חבר הכנסת שמולי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רויטל לן כהן: זה ממש לא נובע ממה שנאמר פה.

<רויטל לן כהן: זה נובע מזה ששני ארגונים מאד גדולים ידעו ללחוץ על משרד החינוך – אלו"ט ואקי"ם.

<רויטל לן כהן: זאת התשובה שיש רק לאוכלוסיות הספציפיות האלה וכל מי שאומר משהו אחר הוא משקר.

<רויטל לן כהן: באמת.

יעקב מרגי: תודה.

<נועה בן צבי: אני חייבת לתקן את דבריה.

יעקב מרגי: את לא חייבת כלום.

יעקב מרגי: בואי אני אגיד לך.

יעקב מרגי: קודם כל את לא חייבת.

יעקב מרגי: אני רגיש לניסוחים.

יעקב מרגי: אבל אני כיושב ראש הוועדה, חייב לנהל את הדיון.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כן, תודה כבוד יושב הראש.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני רוצה - - -

יעקב מרגי: שנייה.

יעקב מרגי: הנוהל - מי שרוצה באמת את רשות הדיבור צריך להירשם אצל המנהלת.

יעקב מרגי: אני לא צריך לנחש.

יעקב מרגי: אתם מכירים את הנוהל.

יעקב מרגי: לא? את הנוהל הקבוע שלך של קריאות ביניים אתה מכיר טוב.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: כן, כבוד יושב הראש, האמת היא שאני רוצה להמשיך עם השאלה שלך ועם קו המחשבה שלך.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת אני עדיין לא שמעתי מנציגי משרד החינוך שיש לכם תכנית להגיע ליעד כזה שכל התלמידים בחינוך המיוחד, לרבות בשילוב, יזכו לתכניות בקיץ.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת האם זה יעד שמשרד החינוך מצהיר עליו – מכאן אנחנו מתחילים.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע אם היעד הזה קודם כל הוא בפניכם.

יוסף ג'בארין: אני מבין שלא התקדמנו מאז הדיון האחרון.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת שעם כל הדיונים שהיו – זה אולי הדיון השלישי ולא הייתה הרחבה עד כה.

יוסף ג'בארין: אני לא רואה שתהיה הרחבה כרגע ואני לא רואה שאת מבטיחה שתהיה הרחבה.

יוסף ג'בארין: אז זאת אומרת שאני מתחיל להטיל ספק אם באמת יש יעד כזה, אלא אם הוא יעד תיאורטי שהוא לא בר השגה, כפי שאתם מציעים.

יוסף ג'בארין: אז זה דבר ראשון.

יוסף ג'בארין: הדבר השני, דיברנו על כ-12 מיליון שקלים לגבי השבועיים של אוגוסט, אבל זה משאיר אותנו - - -

<רחלי אברמזון: זה דפנה אמרה.

יוסף ג'בארין: נכון.

יוסף ג'בארין: אבל זה משאיר אותנו עם כ-25,000 תלמידים ללא שום מסגרת בקיץ.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת חודשיים מלאים שאין להם מסגרת.

יוסף ג'בארין: נכון, זה המצב כרגע?

יוסף ג'בארין: ועם המצב הזה אנחנו ניגשים לקיץ כרגע והיום אין שום התעסקות בנושא, אי אפשר עוד לקדם את הנושא, לפעול.

יוסף ג'בארין: אנחנו עוד חודשיים ואני לא אתייחס לזה כמשהו אבוד, אלא אם את תגידי לי שזו העמדה של משרד החינוך, שאתם לא מקדמים את זה כרגע.

<רחלי אברמזון: בשלב הזה אני אמרתי.

<רחלי אברמזון: בשלב הנוכחי, בהעדר תקציב, לא יכולה להיות ולא תיתכן הרחבה.

יוסף ג'בארין: לא השבועיים ולא ה-25,000?

<רחלי אברמזון: לא בשלב הזה.

<רחלי אברמזון: זה כן מונח.

<רחלי אברמזון: לשאלתך לגבי התכנית, אני חוזרת, מדגישה ואומרת, זה מונח על שולחננו לדיוני תקציב ב-2017-2018, כשההתייחסות היא באמת לראות בראייה מקיפה ורחבה את המענים הנדרשים לאוכלוסיות ולאוכלוסיית החינוך המיוחד.

<רחלי אברמזון: לאותה אוכלוסיה, לאותם תלמידים עם צרכים מיוחדים.

<דפנה אזרזר: אז בשביל מה ישבו איתנו כל השנים?

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: תודה.

<רחלי אברמזון: בדיוק בשביל לתכנן ולגבש את ה - - -

<רויטל לן כהן: אבל אתם הבטחתם שה - - -

יעקב מרגי: סליחה, רויטל.

יעקב מרגי: את הולכת לדבר עכשיו.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, אתה רוצה?

מסעוד גנאים: לא, אני מצטרף למה שהוא אמר.

יעקב מרגי: בבקשה, רויטל.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך בבקשה.

<רויטל לן כהן: רויטל לן כהן, עורכת דין, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: אני תמיד נותנת את הרפרנס של הבן שלי אלעד.

<רויטל לן כהן: אלעד בן 13.

<רויטל לן כהן: אני התחלתי לפעול כשהוא היה בן 3.

<רויטל לן כהן: זה אומר שאנחנו כבר עשר שנים מנהלים את אותו דיון.

<רויטל לן כהן: כל שנה במאי אומרים לנו בתקציב של שנה הבאה, כל שנה בספטמבר אומרים לנו השנה זה יקרה ושוב מגיעים למאי ושוב אומרים בתקציב של השנה הבאה.

<רויטל לן כהן: אלעד בן 13.

<רויטל לן כהן: זה הרפרנס.

<רויטל לן כהן: עכשיו לגופו של עניין.

<רויטל לן כהן: דבר ראשון יש מוגבלויות שונות באותה מסגרת.

<רויטל לן כהן: יש לנו פניות מהורים שהילד שלהם לומד למשל במסגרת שמקבלת הארכת שנת לימודים, אבל הילד, לפי ההגדרות האלה, למרות שהוא נמצא במסגרת הזאת כי מכירים בצרכים המיוחדים המורכבים שלו, ואז נותנים לו תשובה – אתה לא.

<רויטל לן כהן: כל הילדים ימשיכו בכיתה שלך, אתה לא.

<רויטל לן כהן: ואני לא מצליחה להבין.

<רויטל לן כהן: אם אתם משרד החינוך החלטתם שזה המקום שלו, בגלל שאלה הצרכים שלו, אז איך פתאום אנחנו אומרים – הרי המסגרת ממשיכה לעבוד.

<רויטל לן כהן: זה לא משנה שנותנים לה כסף נוסף.

<רויטל לן כהן: אין תקורה נוספת, אין הוראה נוספת - - -

יעקב מרגי: העיוות הוא בהגדרה של קלות וחמורות.

<רויטל לן כהן: נכון, ברור.

<רויטל לן כהן: והדבר השני זה - - -

יעקב מרגי: ואת באה ואומרת, אם מעיקרה הילד שובץ בכיתה כזו, יחד עם אותן מוגבלויות אחרות, שכן זכאיות להארכה עד אמצע אוגוסט, זה כשלעצמו קרה בצרכים ה - - -

<רויטל לן כהן: אבל אני אומרת מעבר לזה, אין פה תוספת תקציבית.

<רויטל לן כהן: בית הספר עובד, המורה נמצאת, הסייעת נמצאת, ההסעה עובדת, אין פה תוספת של 10 אגורות.

יעקב מרגי: אז מה ההיגיון?

<רויטל לן כהן: אתה שואל את הבן אדם הלא נכון.

יוסף ג'בארין: יכול להיות מצב שרק לילד אחד מכל הכיתה יגידו לו אתה לא תמשיך?

<רויטל לן כהן: נכון, נכון.

<רויטל לן כהן: יש עוד כמה ילדים כאלה.

<רויטל לן כהן: שם ותעודת זהות אני יכולה להעביר לך עכשיו.

<רויטל לן כהן: כן.

יעקב מרגי: רגע, אני חושב שאנחנו דנים על ילדים עם מוגבלויות לא על מבוגרים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: אין פה קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לקיים דיון נורמאלי והמקהלות האלה מפריעות לדיון.

<רויטל לן כהן: שתיים, ילדים עם צרכים מורכבים מאד-מאד, מאד, נמצאים תחת הגדרות שלמישהו הם נשמעות קלות.

<רויטל לן כהן: כמו למשל עיכוב התפתחותי.

<רויטל לן כהן: עיכוב התפתחותי זה נשמע איזה משהו כזה כמו חודשיים איחור הליכה.

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: עיכוב התפתחותי יכול להיות ילד לא זז, לא מדבר, לא מתפקד.

<רויטל לן כהן: זה ילד שנחשב עיכוב התפתחותי.

<רויטל לן כהן: למה?

<רויטל לן כהן: כי הרפואה לא מצאה הגדרה מדויקת לילד.

<רויטל לן כהן: ואז הילד הזה, שלא מתפקד, שצריך לקבל טיפולים, שצריך לקבל תרפיות, שחייב שגרה מאד מסוימת, שחייו אינם חיים – הוא לא יוצא לחופש, אומרים – הוא מוגבלות קלה.

<רויטל לן כהן: הוא כולה עיכוב התפתחותי.

<רויטל לן כהן: עיכוב התפתחותי עשוי להיות מגבלה מאד מאד קשה.

<רויטל לן כהן: שנים אנחנו אומרים את זה, אתם מסכימים איתנו ואתם ממשיכים להסתתר תחת האצטלה של מוגבלויות קלות.

<רויטל לן כהן: זה לא קל.

<רויטל לן כהן: דבר נוסף, הנושא של הזנה.

<רויטל לן כהן: הילדים האלה שכן זכו, אין הזנה.

<רויטל לן כהן: אז מה הם אמורים לעשות?

<רויטל לן כהן: לרעוב?

<קריאה: חלקם.

<רויטל לן כהן: לא, לא חלקם.

<רויטל לן כהן: אין הזנה.

<קריאה: לא, לחלקם.

<רויטל לן כהן: הם אמורים לרעוב.

<רויטל לן כהן: או שההורים שלהם ישלמו, או שישלחו אוכל, או שאין.

<רויטל לן כהן: וגם אלה שאומרים אבל הם עד 13:00.

<רויטל לן כהן: אבל ב-13:00 הוא עולה על הסעה.

<רויטל לן כהן: הוא מגיע לפעמים הביתה ב-14:30-15:00.

<רויטל לן כהן: מה הוא אמור לעשות?

יעקב מרגי: תודה.

<רויטל לן כהן: רגע.

<רויטל לן כהן: הנושא של קייטנות.

<רויטל לן כהן: הילדים המשולבים, שאמורים לקבל סייעות בקייטנות – ואני ישבתי הרי בכל הוועדות האלה – למרות שהאמירה הייתה שכל קייטנה תחת פיקוח או מוכרת, ילד יוכל להשתלב בה ולקבל את הסייעת, בקייטנות של המתנ"סים – לא מקבלים.

<רויטל לן כהן: אם זו לא קייטנה של העירייה – לא מקבלים.

<רויטל לן כהן: גם אם זו קייטנה שמתקיימת בתוך הגן, ביולה, לא מקבל.

<רויטל לן כהן: גם אם זו קייטנה שיושבת בתוך בית הספר, בתוך הספרייה, בתוך העירייה, לא מקבל.

<רויטל לן כהן: ילדים שכבר לא נמצאים בגיל שיש קייטנות ועדיין חייבים - אני מדברת על אוטיסטים שכולנו למשל מסכימים שהם בקריטריונים שלכם מוגבלות קשה - ילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית בינונית וקשה, שיכולים להיות ילדים משולבים, מה אתם רוצים שהם יעשו מגיל מסוים כשאין קייטנות?

<רויטל לן כהן: אנחנו שנים מבקשים פתרונות, אנחנו אומרים שאנחנו ההורים מוכנים לייצר פתרונות בתוך הרשות העירונית.

<רויטל לן כהן: אני אומרת כחברת מועצה.

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: אין לזה סמל מוסד, זה לא מקבל - - -

יעקב מרגי: תודה, תודה.

<רויטל לן כהן: והדבר האחרון, העובדה שאין פתרונות רפואיים ואין פתרונות טיפוליים – לא של תרפיות ולא של טיפולים במשך חודשיים, יוצרת מצב שגם אתם מודים שלפעמים עד פברואר מרס אנחנו רק עוסקים בשיקום נזקים.

<רויטל לן כהן: ואז יוצא שילד בעצם מקבל מענים חודשיים בשנה.

איציק שמולי: איפה קופת החולים בקיץ?

<רויטל לן כהן: קופת החולים לא יכולה לייצר תור יש מאין לילד שהיא לא מטפלת בו, והיא בטח לא יכולה לייצר יש מאין מטפל שמבין בילד המורכב, בשביל חודשיים בילד שהוא לא מכיר.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: נעמי מורביה, בבקשה.

<נעמי מורביה: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

יעקב מרגי: אני מבקש בלי הפרעות.

יעקב מרגי: בבקשה.

<נעמי מורביה: נעמי מורביה, יושבת ראש מטה מאבק הנכים ונציגת פורום ארגוני הנכים עם חברי, במשא ומתן עם ממשלת ישראל.

<נעמי מורביה: קודם כל אני רוצה גילוי נאות.

<נעמי מורביה: הגברת רחלי אברמזון הייתה מנהלת בית הספר של בני הקטן.

<נעמי מורביה: אנחנו מכירות כבר 25-24 שנים.

יעקב מרגי: למה את מגלה לנו?

יעקב מרגי: אל תגלי לנו אורך שנים.

<נעמי מורביה: למרות שהיא נשמרת באמת, כל הכבוד.

<נעמי מורביה: אני חושבת שאם כל חטאת, הוא כפי שרויטל הסבירה בצורה הכי ברורה שיש, זו ההפרדה הזו בין הנכויות הקלות כביכול לנכויות הקשות יותר.

<נעמי מורביה: לא צריכה להיות הפרדה.

<נעמי מורביה: ברגע שעושים את ההפרדה, יוצרים אפליה קשה ומחמירים בצורה משמעותית את מצבו של אותו ילד שזקוק לכל הדברים האלה, עד לכדי כך שזה לא רק מזעור נזקים.

<נעמי מורביה: זה הרבה מעבר למזעור נזקים, מה שצריך לעשות בחודשים הראשונים של שנת הלימודים.

<נעמי מורביה: אני מקבלת כל מילה שאמר חבר הכנסת איציק שמולי, ואלה מילים באמת נכונות שבאות מבן אדם מהשטח.

<נעמי מורביה: הוא לא בא כאן לספר סיפורים.

<נעמי מורביה: זה איש שהיה מורה בחינוך המיוחד.

<נעמי מורביה: זו עדות ממקור ראשון.

<נעמי מורביה: עכשיו מה שנאמר.

<נעמי מורביה: המערכות קיימות ופועלות וישנן.

<נעמי מורביה: זה בסך הכל לקחת את אותם ילדים ולקבל אחת ולתמיד החלטה שבאה מהבטן ולא מהראש, כיוון שמהראש תמיד ירוצו לכיוון של הכלכלי – כמה זה עולה לי.

<נעמי מורביה: וזה לא נכון.

<נעמי מורביה: הילד נמצא במסגרת הזו.

<נעמי מורביה: זה החברים שלו.

<נעמי מורביה: זה הילדים שהוא רואה במילא כל יום של השנה.

<נעמי מורביה: למה לנתק אותו?

<נעמי מורביה: מה מרוויחים בזה?

<נעמי מורביה: לא מרוויחים כלום, מעבר לנסיגה המשמעותית שלו.

<רויטל לן כהן: מאד.

<נעמי מורביה: אז אני קוראת דבר ראשון לבטל את הטבלה הזאת, היא מיושנת, היא לא רלבנטית, היא פוגענית והיא גורמת לאפליה קשה.

<נעמי מורביה: והדבר השני הוא להכיל – במילא המערכות פועלות.

<נעמי מורביה: זה בסך הכל סמנטיקה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

איציק שמולי: אני שמח שזה הדיון הראשון שאני משתתף בו.

יעקב מרגי: אם היה שלישי איך היית מתפרץ עלינו עכשיו?

יעקב מרגי: באיזה תארים היית מכנה אותנו?

יעקב מרגי: לא יעילים?

איציק שמולי: אני יכול להבטיח לך שאם לא היינו עכשיו בצד הזה של השולחן אלא בצד שלך, אז היו נמצאים ה-12 מיליון שקלים, ה-400 מיליון שקלים.

איציק שמולי: אני רואה שליברמן בחמש אצבעות 2 מיליארד שקלים.

יעקב מרגי: כמה עולות הפנסיות?

<קריאה: הפנסיות?

<קריאה: 2 מיליארד.

<קריאה: 3 מיליארד.

יעקב מרגי: טוב.

איציק שמולי: אבל בנימה יותר רצינית, אני רוצה להגיד את הדבר הבא.

איציק שמולי: תראו, למערכת החינוך יש תפקיד ובעיני התפקיד המרכזי והראשון שלה זה לתת לכל תלמיד סיכוי שווה.

איציק שמולי: וקורים דברים טובים בתוך מערכת החינוך בשנים האחרונות, אבל לא תמיד אנחנו ערים לזה שהמערכת רצה קדימה ויש כאלה שנותרים מאחור, ובכל הדיונים של התקציב – ורויטל תיארה את זה פה בצורה מאד יפה על הילד שלה, אז הילדים הללו נשארים מאחור.

איציק שמולי: ואני לא חושב שאנחנו צריכים להשלים עם זה, אדוני יושב הראש.

איציק שמולי: אני חושב שיש שני דברים שאנחנו צריכים לדרוש.

איציק שמולי: הדבר הראשון – אם אכן קיימת בעיה כזאת – רויטל, כפי שאת דיווחת עליה – שיש מסגרות שממשיכות לעבוד - - -

יעקב מרגי: אתה כבר נכנס לסיכום.

יעקב מרגי: מבחינתי זה סגור.

יעקב מרגי: יהיה.

יעקב מרגי: לא יהיה – אנחנו - - -

איציק שמולי: שזה מצעד האיוולת בהתגלמותו.

איציק שמולי: כי אין פה תוספת תקציבית וזה פשוט משהו ש - - -

יעקב מרגי: ילד שכיתתו ממשיכה לתפקד ולעבוד עד אמצע אוגוסט, אין שום סיבה שהוא לא יקבל גם.

איציק שמולי: שום סיבה.

<רחלי אברמזון: זו גם ההנחיה שלנו.

<רויטל לן כהן: אבל את יודעת על המקרים האלה.

איציק שמולי: ודבר שני, אני חושב ואני אשמח לשמוע מכם רחלי, בשלוש או ארבע השנים האחרונות – כמה גדולה הקבוצה שמקבלת הארכה של שנת הלימודים עד אוגוסט.

<רויטל לן כהן: זה פשוט.

<רויטל לן כהן: אפס.

איציק שמולי: אוקיי, אז אני חושב שאם זה המצב ואתם תגידו שהיא לא גדלה – ולא במספר התלמידים, במספר הקבוצות, כי יש הרי גידול באוכלוסייה – אז אני חושב שלבוא ולפה ולהגיד לוועדת החינוך שיש יעד של הכנסה של עוד קבוצות, זה קצת לזלזל באינטליגנציה של הוועדה.

איציק שמולי: אז אני מצטרף לבקשתו של יושב הראש לקבל עד סוף השבוע דיווח, שמגובה גם בתקציב וגם בלוחות זמנים.

איציק שמולי: כלומר איך לפחות מבחינה נורמטיבית – אתם יודעים מה?

איציק שמולי: תזכרו לנו, לכנסת, את האתגר.

איציק שמולי: אתם חושבים שזה לא אפשרי מבחינה תקציבית?

איציק שמולי: תנו לנו לעזור למשרד החינוך להביא את הכסף.

איציק שמולי: עוד מעט הולך להתחיל פה הבזאר התורכי של התקציב.

איציק שמולי: ראיתם איך זה מתנהל.

איציק שמולי: תנו לנו לעזור לכם.

יעקב מרגי: אני לא מזלזל בחמש יחידות, רק התקצוב של הקמפיין.

יעקב מרגי: חנה פלוטניק, עמותת ביחד.

יעקב מרגי: אבל בקצרה, רבותי.

יעקב מרגי: תתחילו לתקתק את הדברים ולא לחזור על דברים שסיכמנו ונאמרו.

<חנה פלוטניק: אני רק אחזק את המילים של רויטל, כי אני מייצגת ילדים שהם משולבים במערכת החינוך הרגילה באופן יחידני.

<חנה פלוטניק: ילדים שיש להם מוגבלות שכלית, גם קל, בינוני, ילדים עם אוטיזם, הם ילדים שנמצאים במערכת החינוך הרגילה ונמצאים שם רק 10 חודשים, מסיימים את שנת הלימוד.

<חנה פלוטניק: ההגדרה של הילדים האלה - הם לא יכולים ללכת לתכניות איפה ששאר הילדים.

<חנה פלוטניק: אין מענה לילדים האלה.

<חנה פלוטניק: הם ילדים עם צרכים מיוחדים בכל המשמעות של זה ואין להם לאיפה ללכת.

<חנה פלוטניק: אלה שמקבלים סייעת ל-12 חודשים, אין להם דרך לצרוך את המוצר הזה של סייעת, כי אין מסגרות.

<חנה פלוטניק: איפה ששאר הילדים בכיתה הולכים לקייטנות, כשהם לא מוכרים על ידי המשרד, הם לא יכולים להצטרף הילדים האלה שהם משולבים, בסופו של דבר ההורים אומרים מה עשיתי, למה שילבתי אותו.

<חנה פלוטניק: בסופו של דבר אני נשאר עם ילד חודשיים ואין לי מה לעשות איתו.

יעקב מרגי: הערה במקום.

יעקב מרגי: עורכת הדין נועה בן צבי, אקי"ם.

<נועה בן צבי: כן, אז כדי לא לחזור על הדברים, אני אבוא עם נקודה חדשה.

<נועה בן צבי: אתמול משרד הכלכלה פרסם מחקר שהוא עשה על נתוני העסקה של הורים לילדים עם מוגבלויות במשק.

<נועה בן צבי: דובר שם על 44% מההורים, בדרך כלל אימהות, שנאלצו לעזוב את מקום העבודה שלהם.

<נועה בן צבי: 52% נאלצו להקטין את המשרה שלהם ו-93% חוו פגיעה בקידום התעסוקתי שלהם.

<נועה בן צבי: הרבה מהדברים האלה נובעים מהצורך של ההורים, מהאילוץ של הורים לילדים עם מוגבלויות למיניהן, ואני בכובע של אקי"ם אדבר על המוגבלות הקלה, שמוחרגת מהמוגבלויות הקשות יותר – ולא בצדק – כמו שעלה פה.

<נועה בן צבי: בעצם להיות עם הילדים שבעה-שמונה שבועות בשנה - שזה בחופשות, בחנוכה, בפסח ובסוכות, ובקיץ, כשאין תכנית לימודים – זה בא על חשבון כל המסגרת המשפחתית וגורמים לפגיעה מאד מאד קשה במשפחה ברמה הנפשית, הרגשית והתרבותית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אבנר.

<אבנר עורקבי: בוקר טוב, אני אבנר עורקבי, אני יושב ראש ארגון אהב"ה וחבר פורום הנכים.

<אבנר עורקבי: את כל הדיון הזה, ויודע כבודו, כבוד יושב הראש שאנחנו ביקשנו אותו מכיוון שהאיש שמוביל אצלנו בעמותה את הנושא של הנופשונים, זה קובי כהן.

<אבנר עורקבי: מפאת שהוא לא יכול היה להגיע, אנחנו נמצאים פה.

<אבנר עורקבי: יש לו דבר נוסף שהוא לא יכול להגיע.

<אבנר עורקבי: אני שואל שאלה.

<אבנר עורקבי: קובי כהן שואל שאלה.

<אבנר עורקבי: אנחנו לא מדברים על 15, אנחנו מדברים על מעבר ל-15.

<אבנר עורקבי: זו השאלה של קובי.

<אבנר עורקבי: בגלל זה התחילו הדיונים כבר מהשנה שעברה.

<אבנר עורקבי: פה אתם מדברים עד ה-15.

<אבנר עורקבי: לא.

<אבנר עורקבי: זה לא מה-15.

<אבנר עורקבי: זה כולל את כל השנה, עד ל-30 באוגוסט.

<אבנר עורקבי: פה יש לך תשובות רק עד ה-15 באוגוסט.

<אבנר עורקבי: אנחנו צועקים מה-15 כבר.

<אבנר עורקבי: כבר שנתיים-שלוש.

<אבנר עורקבי: על מה אתם מדברים?

<אבנר עורקבי: בשבועיים האלה הילד לא מקבל טיפול.

<אבנר עורקבי: יש לו נסיגה אוטומטית, על מה אתם מדברים בכלל פה?

יעקב מרגי: סליחה, השאלה - - -

<אבנר עורקבי: אתם טוחנים מים, זהו.

יעקב מרגי: סליחה, את מזמרת לי הרבה וזה מפריע לי.

יעקב מרגי: גם לי יש מוגבלות.

יעקב מרגי: זה לא יפה מצדך.

<אבנר עורקבי: טוחנים מים.

<אבנר עורקבי: זה מה שעושים.

יעקב מרגי: אם יש לך מה לומר את יכולה להירשם ולבקש זכות דיבור.

<אבנר עורקבי: מה שעושים בוועדה הזאת זה טוחנים מים.

<אבנר עורקבי: בסך הכל שנתיים טוחנים מים.

יעקב מרגי: אבנר, תודה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני בתחושה - - -

<אבנר עורקבי: מטחנת מים.

יעקב מרגי: תחושה של דה-זה-וו.

יעקב מרגי: מה שעשתה לנו פה רחלי, שמה לנו בהתחלה תיאום ציפיות, קיבעה אותנו בסוף יולי, אמצע אוגוסט ברמות האלה.

יעקב מרגי: הסוגיה שאתה נמצא פה היא לא בדיון בכלל.

יעקב מרגי: אני עוד לא הגעתי לשם.

<אבנר עורקבי: על זה ביקשנו.

יעקב מרגי: בסדר.

<דפנה אזרזר: אבל חשוב שזה יעלה ויירשם בפרוטוקול.

יעקב מרגי: לכן אני נותן לכם להביע את זה.

<אבנר עורקבי: תשובה.

<אבנר עורקבי: אני רוצה את התשובה הזאת.

<אבנר עורקבי: לא קיבלתי את התשובה.

יעקב מרגי: חבל שאין לנו אפשרות להוציא את הפרוטוקולים של הישיבות הקודמות ולהריץ לכם פה.

יעקב מרגי: אתם תראו שזה חוזר על עצמו.

<אבנר עורקבי: כן, כן.

יעקב מרגי: תודה.

<אבנר עורקבי: לא נותנים פה תשובות.

<אבנר עורקבי: אין פה תשובות.

<אבנר עורקבי: חבל על הוועדה, אני אומר.

יעקב מרגי: רונית בן דוד, בבקשה.

<רונית בן דוד: אוקיי.

<רונית בן דוד: אני חושבת שיש פה הרבה מאד לובי של הורים ואני מאד מכבדת את ההורים.

<רונית בן דוד: אני באה מהמחלקה לחינוך מיוחד בעיריית תל אביב.

<רונית בן דוד: אנחנו נותנים שירות ללמעלה מ-4,500 משפחות בעיר, על כל הספקטרומים, על כל האפיונים ועל הכל.

<רונית בן דוד: אני חושבת שמה שנדרש זה לא משהו שייתן את הארכה הזאת רק לעוד שבועיים.

<רונית בן דוד: אני חושבת שצריכה להיות רביזיה על כל הנושא.

איציק שמולי: שהיא?

<רונית בן דוד: יש כאן באמת עיוותים כתוצאה מלחץ שהיה, של קבוצות כאלה ואחרות לאורך שנים.

<רונית בן דוד: צריך לקחת את לוח השנה כולו ולראות מה צריכים, כמה צריכים ומי צריך.

יעקב מרגי: את אומרת אם נעשה - - -

<רונית בן דוד: רגע, סליחה.

יעקב מרגי: רגע, אני רוצה להבין אותך.

<רונית בן דוד: אני אסביר.

יעקב מרגי: אז אני שואל כדי להבין.

יעקב מרגי: אנחנו לא נותנים הרצאות.

יעקב מרגי: אם הבנתי אותך נכון, את אומרת אפילו אם ניקח את התקציב שמיועד לזה היום, נעשה רביזיה חשיבתית, נעשה איגום משאבים, איגום חופשות, נעשה סדר בחופשות, נוכל להגיע לפתרונות יותר גדולים ממה שהם היום.

<רונית בן דוד: אני לא יודעת, אבל אני חושבת שכן.

<רונית בן דוד: מה שאני רוצה לומר ומה שאני אומרת, אני מכירה ואני גם רואה את השטח.

<רונית בן דוד: כי להגיד להאריך את שנת הלימודים לילדים בני 16-17 בלקויות למידה, כמה שהן תהיינה מורכבות, הילדים רוצים לעבוד.

<רונית בן דוד: בואו.

<רונית בן דוד: אנחנו מחנכים אותם הרי ללכת לעבוד.

<רונית בן דוד: להגיד תאריכו את זה, זה לא נכון.

<רונית בן דוד: יש כאן הרבה – וסליחה שאני אומרת - - -

<קריאה: לא עליהם מדובר.

<רונית בן דוד: דקה, אבל לא.

יעקב מרגי: תנו לה להתבטא בבקשה.

<רונית בן דוד: אני שמעתי הרבה סיסמאות פה ואני שמה את זה על השולחן.

<רונית בן דוד: אם רוצים לעשות שינוי עומק, צריך ללכת ולבדוק לגופו של עניין גם את השטח, מה קורה בשטח, ובשטח אנחנו יודעים.

<רונית בן דוד: אני במציאות בשטח נמצאת כמעט כל יום.

יעקב מרגי: מה אומר השטח?

יעקב מרגי: את עד עכשיו דיברת בסיסמאות.

יעקב מרגי: מה?

<רונית בן דוד: השטח אומר למשל שחלק מהשעות של האוטיסטים – ההורים לא רוצים אותן עד רבע לחמש.

<רונית בן דוד: הייתה קבוצת לחץ וההורים לא רוצים והמנהלים לא רוצים.

<רונית בן דוד: ואני אתן את הזווית האחרת.

<רונית בן דוד: גם אני כמייצגת רשות מקומית, הסייעים קורסים.

<רונית בן דוד: המערכת - - -

יעקב מרגי: תעצרי כאן.

יעקב מרגי: רחל, את מכירה את הסוגיה הזו של עד חמש לאוטיסטים?

<רחלי אברמזון: זו בדיוק הנקודה.

יעקב מרגי: מה בדיוק הנקודה?

<רחלי אברמזון: זאת בדיוק הנקודה.

יעקב מרגי: שמה?

<רחלי אברמזון: שצריך לחשוב - - -

יעקב מרגי: מי צריך לחשוב?

יעקב מרגי: זה אתם, רחל.

יעקב מרגי: מה, אנחנו?

<רחלי אברמזון: אבל אנחנו - - -

<רויטל לן כהן: כמה זמן עוד צריך לחשוב?

יעקב מרגי: סליחה, רויטל.

יעקב מרגי: את לא עוזרת לי.

<רחלי אברמזון: תראה.

<רחלי אברמזון: כל ההתייחסות היא התייחסות באמת רחבה ומקיפה.

<רחלי אברמזון: אני קודם אמרתי וחוזרים ואומרים מחדש – לקויות ולקויות.

<רחלי אברמזון: אמרתי והסברתי - - - שההסתכלות היום היא על רמות תפקוד ועל צרכים.

<רחלי אברמזון: דיברנו על נושאים שנכנסו עכשיו וציינתם אתם - - -

יעקב מרגי: צריך לקבל החלטות.

<רחלי אברמזון: על הזנה - - -

יעקב מרגי: רחל, צריך לקבל החלטות.

<רחלי אברמזון: נכון.

יעקב מרגי: צריך לקבל החלטות והן אמיצות וענייניות.

יעקב מרגי: היא אומרת לך פה ואת מסכימה.

<רחלי אברמזון: אז אני אומרת שוב, על שולחן הדיונים לשנים 2017-2018 – הנושא הזה נמצא בדיון משמעותי.

<רחלי אברמזון: מעבר לזה אני לא יכולה לומר.

<רויטל לן כהן: נתתם הסכמה.

יעקב מרגי: רויטל, לא להפריע.

<רחלי אברמזון: כי באמת הדיון והחשיבה – אני רוצה לסייג אותה – היא לא רק באה מהמקום של כסף ואם יש לנו אז עושים.

<רחלי אברמזון: נכון שלרגע זה, בהעדר תקציב, אי אפשר לייצר - - -

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה התחושה שלי, רחל אברמזון?

יעקב מרגי: אני אגיד לך, אני שנה ו- בתפקיד.

יעקב מרגי: בנושא החינוך המיוחד – אנחנו עובדים רק לשימור הקיים.

יעקב מרגי: לא מתפתחים לשום כיוון.

יעקב מרגי: אני חוזר על אותן ישיבות, על אותן שאלות, על אותן תשובות, על אותן תלונות וזה מתסכל.

יעקב מרגי: מתסכל אותי כמי שמנסה לשנות ולייעל, כל שכן את המשפחות.

<קריאה: יש לנו את זה.

יעקב מרגי: מה, אני לא יודע?

יעקב מרגי: אני אמרתי בפתיחה שאני מכיר את הדיונים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

יעקב מרגי: אני אחזור אליך אם תרצי להוסיף.

רויטל סויד: קודם כל נעים לפתוח את כנס הקיץ - - -

יעקב מרגי: אני פתחתי אותו אתמול.

רויטל סויד: נעים לפתוח את כנס הקיץ היום לכולנו, לקהל הרחב שחווה אתמול משברים אחרים.

רויטל סויד: אז נעים לפתוח את כנס הקיץ בדיון כל כך חשוב.

רויטל סויד: ערב חופשת חג הפסח הגשתי שאילתה שנשמעה ונדונה במליאה.

רויטל סויד: סגן שר החינוך הגיע והיא הייתה בדיוק לגבי כל הנושא של ילדים עם מוגבלויות, איך בדיוק אנחנו אמורים להתקיים בחופשת הפסח, כאשר לחלק מהילדים יש מסגרות, לחלק אין, לחלק יש מסגרות חלקיות, וחלק נמצאים בבית וכיוצא בזה כל הבעיות שכולנו פה מכירים מצוין וכמובן עם שאלה מה בדיוק מתכוננים לעשות לחופשת החופש הגדול.

רויטל סויד: המסקנה שלי, גם מהתשובה שניתנה וגם מהדיון פה היום, היא דבר מאד מאד ברור.

רויטל סויד: בסופו של דבר מתייחסים לילדים עם מוגבלויות כילדים סוג ב' ומתייחסים לכל הצרכים של ההורים עם ילדים עם מוגבלויות, כהורים מסוג ב'.

רויטל סויד: אין מה לעשות.

רויטל סויד: ככה צריך לראות את זה.

רויטל סויד: זה מצער מאד לשמוע.

רויטל סויד: לא יכול להיות שחלק מהילדים עם מוגבלויות מקבלים מענה במסגרות מלאות וחלק מקבלים מענה עם מסגרות חלקיות וחלק מקבלים עד השעה חמש וחלק לא.

רויטל סויד: וצריך להבין.

רויטל סויד: לא יכול להיות שתהיה פה בעיית תקציב.

יעקב מרגי: לא, יכול להיות.

רויטל סויד: לא, לא לא יכול להיות, יש בעיות תקציב - - -

יעקב מרגי: צריך להתאים את זה לפי הצרכים.

רויטל סויד: יש בעיות תקציב.

רויטל סויד: לא יכול להיות שהתשובה שתינתן היא שיש בעיות תקציב.

רויטל סויד: אנחנו מדברים פה על ילדים ואנחנו מדברים פה על הורים.

יוסף ג'בארין: גם לא יודעים מה התקציב.

יוסף ג'בארין: היא לא אומרת לנו מה התקציב.

רויטל סויד: אנחנו מדברים פה על ילדים.

רויטל סויד: אנחנו מדברים בסופו של דבר על השוואה בין כולם, שכולם יקבלו את אותה מסגרת עד לאמצע אוגוסט, שכולם יקבלו את המסגרת לכל מלוא השעות, שכולם יקבלו בדיוק את אותן המסגרות, כמו שמצאו לחלק – בין אם זה בגלל שהיה להם לובי הורים מאד משמעותי וגופים מאד חזקים, ובין אם בגלל שזה - - -

יעקב מרגי: תודה.

רויטל סויד: סליחה, אני רוצה שנייה רגע לומר – אנחנו צריכים להבין.

רויטל סויד: אנחנו מדברים ולכאורה עולות פה בעיות תקציביות.

רויטל סויד: מה הן התוצאות הנלוות לזה?

רויטל סויד: התוצאות הנלוות של הורים שצריכים לקחת חופש, של הורים שלא הולכים לעבודה, של רגרסיה כל כך גדולה אצל הילדים ואחר כך הנזקים הפיזיים, הנפשיים, החברתיים שצריך לתקן, הם לעתים בלתי הפיכים וגם להם יש עלויות.

רויטל סויד: ולכן אנחנו צריכים להבין שאנחנו צריכים קודם כל דבר אחד להגיד.

רויטל סויד: לא יכול להיות שילדים עם צרכים ומוגבלויות יהיו ילדים סוג ב'.

רויטל סויד: כולם ילדים סוג א' – כולם – ולא חשוב מה העלויות – יקבלו את אותו מענה.

רויטל סויד: יש פה סרטון שאני אבקש אם אפשר יהיה להקרין אותו, של שניות, ממש דקות.

רויטל סויד: אני חושבת שיהיה בזה כדי להמחיש ילדה עם מוגבלות, ילדה עם אוטיזם – מה קרה כשהיא לא הייתה במסגרת, כשהיא הייתה - - -

<אבנר עורקבי: זה לא רק אוטיזם.

יעקב מרגי: בסדר.

<אבנר עורקבי: זה לא רק אוטיזם.

רויטל סויד: זה במקרה מה שיש.

<רויטל לן כהן: לבן שלי יש גם מוגבלות שכלית התפתחותית - - -

יעקב מרגי: סליחה, רויטל.

<אבנר עורקבי: זה גם פיזי.

<רויטל לן כהן: בוודאי.

יעקב מרגי: גם פיזית, וודאי.

רויטל סויד: ילדה עם מוגבלות פיזית – כדי שנבוא ונראה מה קורה כאשר - - -

יעקב מרגי: עכשיו מה את רוצה, שהיא תביא 18,000 סרטונים?

יעקב מרגי: יש 18,000.

רויטל סויד: ואני מבקשת שאפשר יהיה להקרין, זה דקה.

יעקב מרגי: איך תקריני את זה?

רויטל סויד: ככה.

רויטל סויד: להסריט את זה.

<רויטל לן כהן: זו הילית שמואלי.

יעקב מרגי: זה לא יעיל, רויטל.

יעקב מרגי: חבל לי על הזמן.

<רויטל לן כהן: אז אני אגיד לך יותר מזה.

<רויטל לן כהן: האמא הזאת, הילית, חטפה שבץ לפני חודש.

<רויטל לן כהן: התוצאה של ההתנהלות מול הקשיים זו האישה הזאת שקיבלה שבץ ועכשיו יושבת יחד עם הבת שלה בכסא גלגלים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לצערנו הרב.

<רויטל לן כהן: אפשר היה למנוע את זה.

יעקב מרגי: אביבית, בבקשה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה, אדוני יושב הראש.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה רגע לחזור לנתונים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, מבחינתי הדיון הסתיים, כי אני שמעתי את התשובות.

יעקב מרגי: אין לי תשובות.

יעקב מרגי: אני רק נותן לכם את רשות הדיבור, כי לתובנות כבר הגעתי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני באמת רוצה לבקש משהו מאדוני.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מהנתונים שאתי ציינה - אלה נתונים שמשרד החינוך העביר למרכז המחקר והמידע של הכנסת - עולה שיש כ-20,000 – פשוט סכמתי אותם – כ-20,000 ילדים שמקבלים מענה עד אוגוסט וכ-60,000 ילדים שלא מקבלים מענה בחודש אוגוסט.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מה שאני חושבת וזה בהמשך לדבריה של רויטל, על הילדים שבעצם הם עם מוגבלות מורכבת ומוגדרים כמוגבלות קלה, שניתן למפות בתוך ה-60,000 ילדים בדיוק את אותם ילדים שזקוקים לאותם מענים עד חודש אוגוסט, לפחות בשלב הביניים, עד שהתכנית שרחלי דיברה עליה, תקרום עור וגידים ותקבל את אישור משרד החינוך, את האישור התקציבי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אפשר להכין את זה כבר משנת הלימודים, הנוכחית לקיץ, לחופשה הנוכחית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם ייעשה המיפוי הדרוש מתוך אותה קבוצת ילדים לאותה קבוצת ילדים שבאמת זקוקה יותר מכל האחרים למענה הטיפולי הרפואי, שלא מקבל כיום שום מענה מקופות החולים במהלך החודשים יולי ואוגוסט, למענה החברתי שלא יכול לקבל מענה – כן קייטנות שמשלבות את אותם ילדים, בין אם זה מאחר שהקייטנות לא נגישות ובין אם זה מאחר שהקייטנות לא מעוניינות לקבל את אותם ילדים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: את אותם ילדים, אם ניתן יהיה למפות, אני באמת מבקשת מאדוני, אם יוכל לבקש ממשרד החינוך כן לשקול להכיל עליהם כבר השנה, בחופש הזה, את המענה, את חופשת הקיץ לאותם ילדים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לדעתי, לפחות לפי מה ש - - -

יעקב מרגי: אבל היא אומרת לך מראש שאין לה מקורות תקציב.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, לפחות לפי מה שדובר באחת הישיבות בכנסת - - -

יוסף ג'בארין: אין לה, אבל יש במשרד תקציבים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מתוך 60,000 ילדים – אני חושבת שאותה קבוצה – נכון, דובר על כ-6,000 ילדים, או אולי אפילו פחות - - -

<רויטל לן כהן: שנה שעברה, כשדיברנו על האוכלוסייה הזאת שעכשיו אף אחד לא מדבר עליה, דובר על 5,000 ילדים שהפסקת הטיפולים בהם היא קריטית.

<רויטל לן כהן: ועל ה-5,000 האלה, אגב, ניתנה לנו הבטחה על ידי רחלי ואריאל לוי, סמנכ"ל בכיר במשרד החינוך, שהשנה כבר לא תהיה בעיה.

יעקב מרגי: רחל, את מכירה את הסוגיה?

יעקב מרגי: מה את אומרת?

<רחלי אברמזון: אני מכירה את הסוגיה.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אי אפשר להתקדם עם קבוצות, כשאנחנו יודעים שעדיין ישנם ילדים נוספים, שאנחנו גם מחויבים אליהם.

יעקב מרגי: אבל אנחנו לא מתקדמים לאף אחד, לאף קבוצה.

יעקב מרגי: אוקיי, שמעתי, תודה

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה גברתי, תשלימי את דברייך.

<רונית בן דוד: אוקיי, אני חושבת שנאמרים פה הרבה מאד דברים, אבל אני הייתי מצפה שכמו שנאמר פה תהיה השוואה, אבל השוואה שתעבור איזו שהיא בקרה של לוגיקה לפי לקות וגיל.

יעקב מרגי: ברור, לפי צרכים ולפי לקות.

<רונית בן דוד: אבל אתם מדברים פה על הארכה, אני לא בטוחה שעד אוגוסט, וצריך לזכור עוד זווית.

<רונית בן דוד: צריך לזכור שהמערכת צריכה לתפעל את זה.

<רונית בן דוד: להוריד מלמעלה אמירות בחודש מאי – בחודש יוני תתפעלו את זה בבתי הספר על ידי הרשויות - - -

יעקב מרגי: גברתי, אני בפתיח, כדי שלא יהיו אמירות כמו שלך, אמרתי שהישיבה הייתה במאי 2015.

יעקב מרגי: מבחינתי הישיבה ליולי 2016 התקיימה במאי 2015 והתקיימה שוב, לתזכר, בדצמבר 2015.

יעקב מרגי: ובאתי היום לשמוע, לא באתי לדון.

יעקב מרגי: אני היום באתי לשמוע מה נעשה.

יעקב מרגי: ואני חוזר, אני נמצא באותו מקום.

יעקב מרגי: תודה.

<אבנר עורקבי: זה גם לפניך.

יעקב מרגי: אלו"ט, בבקשה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<עדי עזוז: אני רק רוצה להוסיף משהו אחד.

<עדי עזוז: שמי עדי עזוז מאלו"ט, עורכת דין.

<עדי עזוז: אני רק ארצה להוסיף לגבי המסגרות של החינוך המיוחד של הילדים שלנו.

<עדי עזוז: כיתות תקשורת - שזה בעצם חינוך מיוחד בתוך בתי ספר רגילים - לומדים עד ה-5 באוגוסט ולא עד ה-15 באוגוסט.

<עדי עזוז: לעניין זה שהורים היו רוצים שהילדים יסיימו לפני רבע לחמש, אני מטפלת במאות פניות של הורים.

<עדי עזוז: הבעיה שלנו זה דווקא שהרבה - - - לא מפעילים את המסגרת נגיד בימי שישי, הרבה פעמים המסגרת מסיימת בארבע ולא תמיד ההורים רוצים.

<עדי עזוז: לפעמים בתי הספר מחתימים את ההורים על זה שהם מוותרים והם לא רוצים לוותר מראש.

<עדי עזוז: אז גם כשאומרים את זה, זה אימרה שצריך - - -

יעקב מרגי: בוודאי שזה לא כולם, אבל יש ויש ולכן צריך לבחון.

<עדי עזוז: צריך לבחון, אבל לא - - -

יעקב מרגי: צריך ללמוד ולבחון.

יעקב מרגי: אי אפשר לתקצב בלי לפקח ולראות מה הצרכים ומה היישום בפועל.

<עדי עזוז: רק עוד משהו אחד נוסף.

<עדי עזוז: אני רק אחזק משהו שרויטל אמרה לגבי הזנה.

<עדי עזוז: חשוב להגיד שאני לא מצליחה להבין איך זה אם יש כבר את ההזנה ויש את החופשות, למה ילדים לא מוזנים בתקופה הזו.

<עדי עזוז: זה יוצר באמת נטל כבד.

<קריאה: אוטיסטים כן.

<עדי עזוז: אוטיסטים לא מוזנים.

<רויטל לן כהן: לא מוזנים.

<רויטל לן כהן: אף אחד לא מוזן.

<רויטל לן כהן: אף אחד.

יעקב מרגי: סליחה.

<דפנה אזרזר: זה מוכר שאינו רשמי ולא מוכר שאינו רשמי.

<עדי עזוז: הם לא מוזנים.

<רויטל לן כהן: לא, הם לא מוזנים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ויכוח על זה.

<נעמי מורביה: זה מגיע למצבים אבסורדיים, שילדים מקבלים אוכל והאחרים מסתכלים עליהם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חיים שטנגל, בבקשה, תדבר למיקרופון ותציג את עצמך.

<חיים שטנגל: שמי חיים, אני אבא של עמית, ילד שנמצא על הספקטרום האוטיסטי.

<חיים שטנגל: אני רק רוצה להסביר לוועדה מה הכוונה ברגרסיה.

<חיים שטנגל: הבן לומד בשנתיים האחרונות בגן תקשורת, סיים ב-15 באוגוסט.

<חיים שטנגל: בגלל שהתקדם יפה השנה, בשנת הלימודים הקרובה הוא הולך להיות משולב בשילוב יחידני בגן רגיל.

<חיים שטנגל: הוא לא יקבל יותר שעות לימוד אחרי ה-30 ביוני.

<חיים שטנגל: אני רק רוצה שתבינו מה זה רגרסיה בהקשר הזה.

<חיים שטנגל: כשהוא היה עד השנה בגן תקשורת, מה-15 באוגוסט עד סוף השנה – רגרסיה – הילד לא יודע מה לעשות עם עצמו, לא מוצא את עצמו.

<חיים שטנגל: חסרות לו שעות הטיפול ואנחנו רואים את זה.

<חיים שטנגל: ההתנהגות שלו יורדת והוא מגיע חזרה לשנת הלימודים עצבני, מתוח.

<חיים שטנגל: אחרי זה יש חגים, עוד פעם חופשה.

<חיים שטנגל: בשנה הבאה אנחנו בכלל לא יודעים מה הולך להיות.

<חיים שטנגל: הילד הולך לסיים את שנת הלימודים ביוני וזהו.

<חיים שטנגל: אין לנו שום פתרון.

<חיים שטנגל: זאת רגרסיה ואת זה אני אומר על הבן שלי ואני בטוח שיש עוד הרבה ילדים - - -

יוסף ג'בארין: אני מניח שזה מוכר בספרות המקצועית, נכון?

יוסף ג'בארין: ויש חוות דעת - - -

<קריאה: לא.

<קריאה: שבועיים לא עושים רגרסיה.

<רויטל לן כהן: תלוי למי.

יוסף ג'בארין: אבל בטח חודשיים כן.

<חיים שטנגל: בוודאי שזה עושה רגרסיה.

<חיים שטנגל: אני ראיתי על הילד שלי.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: לא דומה מקרה אחד לשני.

יעקב מרגי: רבותי, קצת צניעות.

<רויטל לן כהן: אבל אדוני - - -

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: רגע, אני עוד לא דיברתי, מה "אדוני"?

יעקב מרגי: מה, את יודעת מה אני אומר?

יעקב מרגי: אני לא בבית משפט עם ה"אדוני", "אדוני" ומתפרצים.

יעקב מרגי: לא סיפרתי בדיחה.

יעקב מרגי: קצת צניעות כשמדברים על מוגבלויות ונכויות.

יעקב מרגי: תתפלאו, לא אחת דומה לשנייה ויש המון, ויש גם כאלה שאפילו לא נרשמו בספר הנכויות של הביטוח הלאומי.

<אבנר עורקבי: ברור.

יעקב מרגי: אז בואו, אי אפשר.

יעקב מרגי: לכן יש ויש.

יעקב מרגי: אל תפסלו מיד ותקפצו אחד על השני.

יעקב מרגי: בבקשה.

<פיני קבלו: אני רק אוסיף.

<פיני קבלו: אני סמנכ"ל בשלטון - - -

יעקב מרגי: מי אתה?

יעקב מרגי: מי זה אני?

<קריאה: פיני קבלו.

יעקב מרגי: אני יודע.

יעקב מרגי: הפרוטוקול מכיר אותו.

<פיני קבלו: אנחנו באמת תלויים בעניין הזה.

<פיני קבלו: אין ספק שהחלוקה שלנו עם משרד החינוך ידועה ואפילו קצת יותר גבוהה מה-40%, אם אנחנו נוסיף את כל העלויות של החזקת בתי הספר ושירותים אחרים, ולכן משרד החינוך יצטרך בהחלטה שלו לבוא גם איתנו בדברים, בכדי שנוכל למצוא מקורות כספיים שהרשויות יוכלו לעמוד באותה החלטה.

<פיני קבלו: אנחנו בסך הכל בעד ואנחנו רוצים לתת לכל הילדים שלנו, והילדים הם גם גרים בערים - - -

יעקב מרגי: בדצמבר 2015 המרכז לשלטון מקומי כותב לחבר הכנסת יעקב מרגי, יו"ר ועדת החינוך.

יעקב מרגי: מה הוא כותב: "מרכז השלטון המקומי פועל כשגרה להסדרת מהלכים ופעולות לטיוב מערכות החינוך וצוותי - - -" - אני קופץ לסוף.

יעקב מרגי: "במסגרת הישיבות הסדורות מתוכננת בחודש הבא" – זאת אומרת ינואר 2016 – "ישיבה ייעודית בה מתעתד הצוות לבחון פתרונות לפעילויות בחופשה".

יעקב מרגי: כלומר ידידי, מר פיני קבלו, הישיבות האלה התקיימו או לא התקיימו, לא הביאו כלום מול משרד החינוך.

<פיני קבלו: משרד החינוך מודיע שאין לו כסף - - -

יעקב מרגי: הייתם צריכים לחזור, כמו שידעתם לענות לי.

יעקב מרגי: הייתם צריכים לחזור לוועדה.

יעקב מרגי: תגידו תשמע, תקשיבו טוב טוב, אם אתם מצפים לשינויים שאמרתם בסיכום, לא הולך להיות כלום, הרמנו ידיים מול משרד החינוך.

<פיני קבלו: אוקיי.

יעקב מרגי: זה לא נעשה.

יעקב מרגי: טוב, אני רוצה לסכם את הדיון.

<רויטל לן כהן: עוד הערה אחת.

יעקב מרגי: את לא תעמדי בזה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רויטל לן כהן: בחיי שכן.

<רויטל לן כהן: ד"ר הדר ירדני, שמנהלת את התפתחות הילד במשרד הבריאות, אמרה בפירוש, בישיבה שישבנו עם משרד הרווחה, כי דיברנו על פעוטות – שהילדים האלה חווים רגרסיה בשבועיים שבין 15 באוגוסט ל-1 בספטמבר.

<רויטל לן כהן: היא אמרה את זה.

<רויטל לן כהן: היא נתנה על זה מסמך.

<רויטל לן כהן: עוברים רגרסיה פיזית ונפשית.

<רויטל לן כהן: יש את זה והיא מנהלת התפתחות הילד.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: כמו שאמרתי קודם, יש מי שעובר ויש מי שלא עובר.

יעקב מרגי: לכן אי אפשר לבוא ולקבוע קביעה חד משמעית שאף אחד לא עובר בשבועיים או ביום או ביומיים.

יעקב מרגי: תודה.

<רויטל לן כהן: עמדתי בהערה אחת?

יעקב מרגי: כן, במקרה הזה כן.

יוסף ג'בארין: ויש כאלה שהם חודשיים, לא רק שבועיים.

יעקב מרגי: טוב, אני מסכם את הדיון.

<חיים שטנגל: נכון, אבל ילד שרוצה להיות מקודם, כי המערכת חושבת שהוא אמור להיות מקודם ויש לו את היכולות, צריך עכשיו לחוות חודשיים בלי מסגרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שבכל דיון בנושא החינוך המיוחד אנחנו נמצאים בתחושה שאין התקדמות, אלא שימור הקיים.

יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שלמרות הצהרת המשרד בדיון שהיה בדצמבר 2015, לא נערך המשרד להרחבת השירותים והוועדה קוראת למשרד החינוך להכליל במסגרת מקבלי המענים בהארכת שנת הלימודים עד אמצע אוגוסט, גם את התלמידים עם הלקויות הקלות על פי ההגדרה - בהגדרה שלכם כמובן קלות - אך בפועל אלה מגבלות קשות גם כן.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לאמץ לפחות את ההמלצה שגם ילד עם נכות או מגבלה קלה, שכיתתו ממשיכה לפעול עד אמצע אוגוסט, לאשר אף לילדים אלה המשך טיפול במסגרת עד אמצע אוגוסט.

יעקב מרגי: זה לא משית שום תוספת תקציב.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך, למנכ"לית משרד החינוך, להיכנס לעובי הקורה ולתת מענה לצרכים שהועלו בדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל את עמדת המשרד עד אמצע יוני השנה.

יעקב מרגי: אני לא מרים ידיים.

יעקב מרגי: אני מבקש את עמדת המשרד למענים של השר והמנכ"לית עד אמצע יוני, שנה זו.

יעקב מרגי: אני חושב שדברים כאלה יכולים לרדת לשטח ברמה של אפילו שבוע-עשרה ימים, אם מקיימים דיון רציני ואיגום משאבים וסדר בעבודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.

<קריאה: למה 30 באוגוסט?

יעקב מרגי: כשאני אקבל מענה לאמצע אוגוסט אני אתן לך תשובה.