ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 184, 2016-05-22 10:00

יעקב מרגי: אז נראה את הסרט ולאחר מכן נפתח את הדיון.

<ראובן פינסקי: אני ראובן פינסקי, ראש אגף בכיר אתרי מורשת, תכנית מורשת.

יעקב מרגי: אני יכול לומר, מי שמוציא מהכוח אל הפועל את החלטת הממשלה.

<יחיאל וסרמן: בהצלחה רבה ובמסירות רבה.

<ראובן פינסקי: תודה, אני זכיתי עוד לעבוד עם יושב ראש הוועדה כשהיה שר הדתות כשעסקנו בהר הזיתים ועשינו שם דברים יפים ביחד.

<ראובן פינסקי: היום התכנית נמצאת במשרד ירושלים ומורשת.

<ראובן פינסקי: לפחות נכון עד לבוקר ב-10:25 מסביב יהום הסער מה שנקרא, אבל אני אומר בכמה מילים.

<ראובן פינסקי: תכנית מורשת עוסקת בכ-500 פרויקטים בכל הארץ, 400 מיליון שקל ממשלתיים הוקצבו מ-2010 עד 2016, עליהם הצלחנו לגייס עוד כ-500 מיליון שקל מרשויות מקומיות ומתורמים, כמו ששמעתם פה, אריק ושילה סמסון, זו המשפחה הדרום אפריקאית שבהחלטה של ממש שעה הציגו להם את זה, התלהבו, התרגשו, הם תורמים ידועים של המדינה, סכומים כאלה הם עוד לא תרמו וממש הם הפכו להיות השוט, 'קדימה, מתי?' וזה.

<ראובן פינסקי: הצגנו להם פה לפני כמה חודשים את התכנית, מאוד מאוד אהבו.

<ראובן פינסקי: הצלחנו לעשות, אני חושב שזה קצת סטרט אפ בעולם התרומות, זה לא ייקרא בית אריק ושילה סמסון על שם העצמאות, לא יהיה פה ניימינג, אין להם כיסא אפילו בוועדת ההיגוי.

<ראובן פינסקי: הדבר הזה מנוהל מדינתית באופן מלא, יש מועצה, היא נקראת מייעצת, אבל זו מועצה שהוקמה בחוק, מנחם זלוצקי, ראש אגף שטחים פתוחים ומורשת מהמשרד להגנת הסביבה, הוא חבר המועצה, ד"ר מוטקה נאור היה יושב ראש המועצה והיום הוא בצוות האוצרות שלנו, אתם תשמעו אותו בהמשך, הוא מלא כרימון, דני אופיר, שהוא מבית התנ"ך, שישב פה עד לא מזמן, אני אומר על זה מילה תוך כדי.

<ראובן פינסקי: זה במילה על תכנית מורשת.

<ראובן פינסקי: אנחנו עוסקים בכ-500 פרויקטים, 350 מתוכם בתחום המורשת המוחשית, מארכיאולוגיה עד הציונות בעת החדשה, כל המורשת שיש לנו פה בארץ ויחד עם זה אנחנו התחלנו בפרויקט מאוד מאוד גדול של מה שנקרא המורשת הבלתי מוחשית, אתם תשמעו על זה מחר בוועדה, מפי שרינו, אבל אנחנו עוסקים מדיגיטציה של כל כתבי היד היהודיים בעולם שהתחיל בן גוריון ועכשיו יחד עם קרן פרידברג גייסנו לזה 28 מיליון שקל ואנחנו מצלמים את כל אוספי כתבי היד שבעולם, שיהיה לנו עותק בספרייה הלאומית בירושלים, עד צילום דיגיטציה והנגשה של כל הארכיונים במדינת ישראל, במטרה להביא את כל המידע הזה מגוף ראשון, מצולם, נמצא באינטרנט, נגיש לחוקרים בכל העולם ולא צריך חוקר מלואיזיאנה להכיר את החבר של ההוא מהארכיון יד יערי כי במקרה הוא עשה התנדבות בקיבוץ בשומר הצעיר אז השיגו לו.

<ראובן פינסקי: הכול יהיה ברשת וזה יכול להקפיץ את עולם המחקר בתולדות ישראל קדימה עם עובדות.

<ראובן פינסקי: כמה מילים על בית העצמאות.

<ראובן פינסקי: חוק בית העצמאות התש"ס 2010 הקים את המועצה, קצת אחרי זה אושרה תכנית מורשת.

<ראובן פינסקי: על פי החוק הגנז ממונה על החוק הזה וראש הממשלה עומד בראשו.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורן חזן.

<ראובן פינסקי: אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד שכמות המשתתפים - - -

יעקב מרגי: הממוצע ליציאה של חברי כנסת בוועדות מחוץ לכנסת הוא שניים-שלושה ח"כים.

<ראובן פינסקי: האמת שזה מרגש גם אותנו לראות שחשוב לחברי הכנסת להגיע למקום כזה.

<ראובן פינסקי: אני חושב שאני לא מביע שום עמדה למה שקרה בימים האחרונים, אבל לבוא לפה לאיזה חיזוק, כמו כשיש לך איזה צרה להגיד איזה תפילה, יש משהו בענייני המדינה, תבואו לפה, תקבלו התחזקות וכולנו זוכרים למה באנו.

אורן אסף חזן: זה שהכנסנו את שם המדינה לחוק ואת הכרזת העצמאות לחוק, אוי ואבוי אם לא הייתי בא.

<ראובן פינסקי: מועצת בית העצמאות הוקמה בחוק.

<ראובן פינסקי: אנחנו דבר ראשון הקמנו לדבר הזה מיד ת"פ המועצה, שמנו תקציב של 5 מיליון שקל לקדם את התכנון.

<ראובן פינסקי: בחוק לא אושר עד היום תקציב.

<ראובן פינסקי: קיבצנו גם את צוות האוצרות, שיחד איתם פעלה פה ועדה אקדמית מגוונת, מכל האקדמיות, בשביל לבחור ביחד מבחינה ציבורית, שאנחנו נראה שאנחנו בוחרים נכון את הסיפורים.

<ראובן פינסקי: ד"ר מוטקה נאור הוא חבר בוועדה הזאת ועוד פרופסורים מכובדים מכל האקדמיות.

<ראובן פינסקי: ביצענו תחקיר במסגרת הוועדה האקדמית, יחד עם האוצרת ד"ר נירית שלו כליפא, שהיא מיד בן צבי, והגענו למתווה אוצרותי שאושר גם הוא על ידי המועצה.

<ראובן פינסקי: כמו שאמרתי קודם, אנחנו הולכים פה ייקוב הדין את ההר מבחינת התהליך, בשביל שהדבר יהיה באמת כמו שצריך, גם מצד אחד מאוד ירגש ויחזיר את החוויה הראשונית הזאת של הנס הזה של הריבונות העברית המתחדשת בארץ ישראל, לרגש מצד אחד ומצד שני לא לפספס, שהיסטורית הכול יהיה מדויק, שזה ידבר לכולם וכולם יוכלו להגיע.

<ראובן פינסקי: במקביל אני חייב לציין, היה פה דין ודברים, אני חושב שלפחות מבחינתי מגיע מלוא הכבוד לעמותת בית התנ"ך שישבה פה, גם בחלק הזה, בכל שתי הקומות העליונות, 40 שנה.

<ראובן פינסקי: דוד בן גוריון, שהכריז פה על המדינה, גם מסר להם במובן מסוים את המפתחות.

<ראובן פינסקי: הייתה ישיבה פה בחדר על יד, עם כל הנהלת בית התנ"ך ואנוכי - - -

יעקב מרגי: כנראה דוד בן גוריון ידע מה תהיה ההתייחסות של מדינת ישראל לאתרי המורשת ואמר 'בוא נשמור על זה' ונתן להם.

<ראובן פינסקי: האמת שהוא צדק כנראה, אבל חל שינוי והם הבינו את זה בצורה באמת ראויה לכל שבח וללא שום תנאים פינו את הבניין ונתנו לנו להיכנס לעבודה ברמה אחרת.

<ראובן פינסקי: אני חושב שבזמנו הם גם היו חלק מהדיונים בוועדת החינוך על חוק בית העצמאות.

יעקב מרגי: - - - גם לבית התנ"ך, שלא ייווצר מצב של ואקום כזה.

יעקב מרגי: הייתם פה.

יעקב מרגי: זה לא יהיה מנומס אם לא נדע מה הולך להיות בחוק התנ"ך ולאחר מכן.

<דן אופיר: נשמח לעלות לירושלים להיפגש איתך.

<ראובן פינסקי: אני רק אומר את מלוא הערכתנו כמשרד ראש הממשלה וגם ברמה האישית, דניאל הוביל את זה בצורה מאוד יפה ופינו את הבית.

<ראובן פינסקי: סייענו תקופה מסוימת גם עם כניסה לבית בן גוריון, ששם מתרחשים הקורסים שלהם וכו' וכו'.

<ראובן פינסקי: עיקרי המתווה האוצרותי, ממש בכמה מילים.

<ראובן פינסקי: אחד הדיבייטים הגדולים היה, כמו בכל המקום, רוצים להכיר מי אברהם אבינו או להתחיל מ - - - כמובן שיהיה תנ"ך חלק מהאוצרות של המקום, המיקוד הוא בעצם מכ"ט בנובמבר ועד יום אחרי ההכרזה, כשהדגש על התחלה כ"ט בנובמבר, להגיע לשלושה הימים באייר, ללחץ הזה, האם נצליח להקים את המדינה, ספינת הנשק הצ'כית לא הגיעה, מה יקרה, יש שוויון בהצבעה וכו' וכו' וכו' ואז הכניסה לשם ביום ההכרזה האותנטי שהוא מאוד מאוד מרגש.

<ראובן פינסקי: ואני אומר את זה תמיד למתכננים ולמבצעים, אנחנו נצטרך להשקיע הרבה שייראה פשוט.

<ראובן פינסקי: זו השקעה מאוד מאוד גדולה.

<ראובן פינסקי: אני לא יודע אם מישהו מכם היה לאחרונה בצריף בן גוריון, הוא חודש כולו והוא נראה בדיוק אותו דבר, ראש הממשלה אמר לי 'אז מה עשיתם?

<ראובן פינסקי: ' אמרנו, 'השקענו הרבה שייראה פשוט' וזה הפך להיות הסלוגן של אגף מורשת.

<ראובן פינסקי: אז יהיה את אולם ההכרזה, אחרי זה יהיה את אולם של היכל כתבי הציונות, כשבראשו מגילת העצמאות המקורית שתובא לפה, יש על זה אישור של גנז המדינה, זה יעבור איזה שהיא החלטת ממשלה מסדרת לעניין הזה, כמובן עם כל ההגנות הרלוונטיות.

<ראובן פינסקי: מי שעושה פה את תכנית הביטחון זה אגף הביטחון של משרד ראש הממשלה, לא הקב"ט העירוני של אתרי התרבות.

<ראובן פינסקי: לטוב ולמוטב, כל המגנומטרים שיהיו פה שמחה וששון, וכמובן נושא של סמלי המדינה, ואני צריך להזכיר, זה ביתו של מאיר דיזינגוף, שהוא תרם אותו, גם פועלו בהקמת העיר ובתרומתו את ביתו, זה יודגש פה בחלק מהעניין.

<ראובן פינסקי: נמצאת איתנו כאן נילי, שהיא אדריכלית השימור של הבית.

<ראובן פינסקי: תיק התיעוד פה, ואולי, חזי, כשנרד למטה נראה להם עותק של תיק תיעוד, תראו מה זה ספר היסטוריה כמו שצריך.

<ראובן פינסקי: לפני שנוגעים בכל קיר קילפו פה טיח, לבדוק ציורים, כל דבר עם סכין מנתחים, בזהירות הראויה.

<ראובן פינסקי: אז קצת על ההתפתחות של הבית, מאוד מאוד ככה מהיר, מאחוזת בית, בית המגורים של מאיר דיזינגוף.

<ראובן פינסקי: אתם תראו, רואים חלק מהבית בקומה התחתונה, הבית עובר שינויים, מגיע לסגנון הבינלאומי 46'.

<ראובן פינסקי: אגב על פי תיק התיעוד אנחנו נחזיר את הבית למצבו הזה, היום הוא קצת שונה, סגרו פה מרפסות, כי רצו יותר מקום אז סוגרים מרפסת, אז היום אנחנו נצטרך לפרק חלק מהמרפסות.

<ראובן פינסקי: זה אחרי הסגירה.

<ראובן פינסקי: למצב הזה אנחנו נחזור.

<ראובן פינסקי: זאת ההחלטה של נילי והיא הובילה אותנו אליו.

<ראובן פינסקי: יחד איתה אורי הוא האדריכל הנוסף, צוות המעצבים אחראי על העיצוב.

<ראובן פינסקי: התכנון המוצע בעצם מחזיר אותנו אל 46', אלה הדברים שיורדים, המרפסות הסגורות והסגירה של תקרה נוספת והמדרגות החיצוניות.

<ראובן פינסקי: על זה מתווסף שטח לוגיסטי, אנחנו מוסיפים את החתיכה הזאת שתהיה כולה מזכוכית, זה בדיוק עבר תב"ע יחד עם אגף השימור בעירייה.

<ראובן פינסקי: על פי השימור הבית הזה הוא לא לשימור מחמיר, אבל אנחנו החלטנו שהוא יהיה לשימור מחמיר, מתייחסים אליו כאל תכנית לשימור מחמיר ואנחנו נוסיף פה אזור של מדרגות ומעליות.

<ראובן פינסקי: אושרה תב"ע להפקדה, עכשיו זה הולך להתנגדויות, זה תב"ע ברמה מקומית, אנחנו צופים שזה יעבור יחסית מהר.

<ראובן פינסקי: בתכנית הקונסטרוקטור, השימור, היו פה שלושה.

<ראובן פינסקי: דאגנו לא ל-second opinion, ל-third opinion, ממש צריך להסתכל על זה כעל מקום קדוש ללא דת.

<ראובן פינסקי: זאת אומרת זה מקום שאנחנו מתייחסים אליו בחרדת קודש אמיתית.

<ראובן פינסקי: אז אנחנו מוסיפים את המדרגות.

<ראובן פינסקי: אין לאף בניין ברחוב רוטשילד יסודות, אז אנחנו נשתול יסודות ובזמן ששותלים יסודות אנחנו מקבלים קומת מרתף שלמה.

<ראובן פינסקי: אנחנו לא בונים חניונים למטה ולא מחפשים לעשות כסף, רק קומת מרתף שתהיה לוגיסטית, כספות ומה שצריך פה באוספים, שירותים, לוקרים, ואז אנחנו מקבלים בעצם את כל 1,200 המטר שיש לנו בבניין לתצוגות.

<ראובן פינסקי: אנחנו גם נטפל במרחב הציבורי.

<ראובן פינסקי: צריך שמי שעובר בשדרה יבין שהוא הגיע.

<ראובן פינסקי: היום אנשים עוברים, יש דגל ושמנו באנרים וזה, מצד שני אנחנו לא יכולים להפיל את כל מה שהוקם בצדדים, אז יש לנו כמה דברים שנעשה, אחד זה אנחנו נטפל במרחב הציבורי, נסדר גם את הפסל של דיזינגוף שיהיה בדיוק מול הבית, נשים שם כנראה איזה שהוא אלמנט אחד מרכזי על השדרה, שגם בלילה יקרין באופן קבוע איזה מין מופע לילי קטן על הבית.

<ראובן פינסקי: אנחנו רוצים להבליט את המקום הזה, שינוי של ריצוף בשדרה, שינוי של ריצוף ברחוב עצמו, הסדרה של מקום לאוטובוסים להוריד בצד השני של הכביש.

<ראובן פינסקי: אז רק מה שחשוב לנו לומר זה שאנחנו מתייחסים גם לכל המסביב.

<ראובן פינסקי: לשמחתנו נבנה חניון רוטשילד שנותן מבחינת רכבים פרטיים תשובה, אוטובוסים יעמדו בפקק, לצערנו.

<ראובן פינסקי: מילה אחת.

<ראובן פינסקי: בשנה האחרונה, למרות המצב חזי וצוותו הבאמת נפלא הביאו את המקום לשיא של כל הזמנים בביקורים, כמעט 140,000 אנשים ביקרו פה, היה גידול בכמות התלמידים, היעד שלנו לגדול עוד.

<ראובן פינסקי: היה פה לפני שבוע דיון עם כל צוות התכנון והבאנו את יו"ר יד ושם, יו"ר מוזיאון הרצל, מנכ"לית מוזיאון מגדל דוד וניסינו להביא את המנכ"ל מוזיאון ישראל להתייעצות על הסירקולציה של הקהל כשההתלבטות כל הזמן היא בין מקסימום חוויה למקסימום אנשים.

<ראובן פינסקי: זאת אומרת האם אני עושה הרבה על הגעת אנשים ואז מוזיאון הרצל מכניס 70,000, לא יעזור בית דין, אי אפשר להכניס יותר, או אנחנו מביאים יותר אנשים ונותנים להם טיפה פחות.

<ראובן פינסקי: מה ה-give and take פה?

<ראובן פינסקי: הבאנו לפה את שלושת הקודקודים של המוזיאונים המוצלחים בארץ וקיבלנו החלטות שאנחנו שלמים איתן ואנחנו רצים הלאה, אבל בעצם בכל שעה יוכלו להיכנס עד 150 איש לאולם ההכרזה ולחוות אותה.

<ראובן פינסקי: אנחנו נראה לכם, זה לא העיצוב הסופי, אבל זה העיצוב של הבית כפי שהוא יהיה ומשם אנחנו נלך הלאה.

<ראובן פינסקי: רק מילה אחת, 10 מיליון דולר נתנה משפחת סמסון, נותרו לנו עוד 30 מיליון שקל שאנחנו צריכים לגייס מתקציב המדינה.

<ראובן פינסקי: החוק אומר שהמדינה תממן את הכול בכל מקרה, אנחנו מניחים שבקרוב מאוד אנחנו נגייס את התקציב הנדרש ונשלים.

<ראובן פינסקי: המיצג הלילי.

<ראובן פינסקי: תתעלמו ממוזיקת המעליות, אני מתנצל מראש, זה מה שהיה בפרזנטציה, אתם יכולים לשיר כל דבר מ'אנו באנו' עד התקווה, אבל בעצם הכוונה היא לעשות מצד אחד מופע לילי ומצד שני אי אפשר שיהיה פה פסטיבל ענק כל לילה, אזור בילוי שיהיה ברמה מאוד גבוהה, כמובן ההגרלה.

<ראובן פינסקי: אחרי זה הר הבית בטכנולוגיה של וידיאו, שאני מניח שחלק מכיר, מקרינים על הבית את החזיונות שלו עם תלת ממד ועוברים את השנים.

<ראובן פינסקי: כמובן זה ראשוני כרגע, אבל זה יצטרך להיות כנראה שקט.

<ראובן פינסקי: חשוב מאוד לדעת שהשדרה עצמה היא חלק משמעותי בביקור.

<ראובן פינסקי: זה היה סוד גדול, אבל כל תל אביב ידעה כמובן על הקמת מדינת ישראל.

<ראובן פינסקי: המבואה הראשית אמורה להיות פתוחה לקהל, כל אחד תל אביבי שמגיע לא צריך כבר בכניסה להתכרטס, הוא כן צריך לעבור איזה שהוא בידוק ביטחוני.

<ראובן פינסקי: מה שאתם רואים בשני הצדדים זה החלונות של הבית המקורי של דיזינגוף.

<ראובן פינסקי: כשאמרנו לכם שאנחנו מקלפים את הקירות אז קילפנו ומצאו את החלון המקורי.

<ראובן פינסקי: ידענו שזה שם, אבל מצאו את זה ממש ברמת השתמרות מצוינת, אתם תראו את זה.

<ראובן פינסקי: אז בשני החדרים הראשונים להעביר ריהוט מהתקופה, היה פה מוזיאון תל אביב לאמנות, אז להחזיר לאנשים את התחושה של המוזיאון, כרטוס כמובן, ואזור להתארגנות כשבחדר הראשון, לא זה, אלא בצד השני, כבר תהיה התחלה של הסיפור של הבית.

<ראובן פינסקי: מכאן המעבר הוא כבר מעבר מכורטס.

<ראובן פינסקי: כשאתה נכנס כתוב לך מתי אתה צריך להיות באולם ההכרזה.

<ראובן פינסקי: אתה בא עם קבוצות, כמעט כולם יהיו קבוצות, זו דרך לשלוט בקהל ומכורטס כתוב לך 'ב-11:30 אתה צריך להיות באולם', כל השאר חופשי, זה החלטות של לפני שבוע פחות או יותר.

<ראובן פינסקי: מהמוזיאון להכרזה אנחנו במדינה, העיתונות, כל מה שקרה באותה תקופה, להתחיל להכניס את האנשים לעניין.

<ראובן פינסקי: מכאן נכנסים לאולם ההכרזה, הנגיעה היחידה שלנו זה כנראה מסכים נגללים בצדדים, עולים ויורדים.

<ראובן פינסקי: (הכרזת המדינה) המטרה היא כשמקרינים על הצדדים, שנרגיש חלק מזה, שתהיה בפנים.

<ראובן פינסקי: כמובן קודמת לזה הדרכה מאוד מפורטת של כל הסיפור, מכניסים אותך לרגע ורק אז כמובן זה.

<ראובן פינסקי: משם עולים, זה לא יהיה בדיוק בסדר הזה, אבל סמלי הריבונות ונכנסים ישר לאולם היכל כתבי הציונות.

<ראובן פינסקי: האולם הזה השתנה, נילי בטח מורטת שערות כשהיא רק רואה את זה, זה לא תופס שימורים, באוטוקד ובפוטושופ זה עובד מצוין, אבל יש פה קירות שאנחנו לא יכולים להוריד.

<ראובן פינסקי: בכל מקרה להביא לפה את מגילת העצמאות, לשים אותה באמצע ולתת לה את המקום החשוב שלה.

<ראובן פינסקי: גם הקייס שלה יהיה הרבה יותר מפלצתי ובומבסטי לצערי מזה.

<ראובן פינסקי: אתם מכירים מה שיש בהיכל הספר, זה הסטנדרט.

<ראובן פינסקי: מיליון שקל כל זה.

<ראובן פינסקי: כאן יהיה אזור של סרט שלוקח מכ"ט בנובמבר עד ה' באייר, הוא נותן לך אובר וויו של כל מה שראית.

<ראובן פינסקי: זה בקומה שעכשיו היינו ועולים לקומה למעלה, שהיא נראית עוד יותר גרוע מזאת.

<ראובן פינסקי: היא השתנתה, אבל תהיה שם ספרייה של ספרים על בית העצמאות, אזור של חדר דיזינגוף, אזורים לקבוצות, כשבכל חדר יהיו גם מצגות אינטראקטיביות של המורים מוכנות מראש לדיונים עם התלמידים בכל מיני נושאים, ערכי המדינה וכו'.

<ראובן פינסקי: זה הציטוט שהמעצבים החליטו להכניס.

<ראובן פינסקי: השלב שלנו עכשיו זה סיימנו את התב"ע, ברגע שייגמרו ההתנגדויות והיא תקבל תוקף ניכנס להיתר בנייה, תחילת עבודות עפר ואני מקווה תוך שנתיים וחצי לסיים פה, השקעה של 70 מיליון שקל, אבל כל לירה ראויה לדעתי.

מירב בן ארי: יש התנגדויות?

<ראובן פינסקי: זה רק הופקד.

<ראובן פינסקי: אנחנו מעריכים שכמעט ולא יהיו.

<ראובן פינסקי: היו לנו הצעות מהשכנים למכור את הזכויות בניוד זכויות למקום אחר כדי לממן.

<ראובן פינסקי: אנחנו סירבנו כמובן בכל תוקף.

יעקב מרגי: במילים אחרות אמרו לך אתם תקועים לנו פה כמו עצם בגרון, אם תוכלו לזוז.

<ראובן פינסקי: כן, אם אפשר להזיז את זה לירושלים אולי.

יעקב מרגי: אז להיכנס לסיור?

מירב בן ארי: כן.

יעקב מרגי: אם אנחנו נקיים עכשיו את הדיון ולאחר מכן הסיור?

<חזי צביאל: אני מעדיף לקיים עכשיו את הסיור, ברשותכם - - -

אורן אסף חזן: יותר חשוב לו שנהיה בסיור ולא נברח.

<דן אופיר: אני זקוק לשלוש דקות עכשיו, אחר כך הכול לפי התכנית.

<דן אופיר: קודם כל הנהלת בית התנ"ך רוצה לברך את ועדת החינוך והתרבות של הכנסת שהיא המיילדת של חוק בית התנ"ך 2009.

<דן אופיר: האבא של החוק היה יושב ראש מועצת בית התנ"ך, חבר הכנסת ד"ר אפרים סנה, האמא של החוק הנהלת בית התנ"ך שהגישה את הצעת החוק לוועדה והשתתפה בשבע ישיבות של הוועדה במשך שלוש שנים.

<דן אופיר: בינתיים הממשלה נפלה והיו בחירות חדשות, אז לכן אנחנו מודים אל"ף, לוועדה שהשקיעה רבות בעיצוב החוק על פי טיוטה שאני כתבתי, כמנהל בית התנ"ך, לפי בקשתו של אפרים סנה, תודה למשרד ראש הממשלה שלקח את הבית, היהלום שבכתר, למימוש החוק, ותודה למוזיאון ארץ ישראל ולחזי, המנהל כאן, שעושים את המלאכה ביום יום.

<דן אופיר: זה דבר אחד.

<דן אופיר: דבר שני, ב-40 השנים שישבנו כאן ושמרנו שלבית לא יקרה מה שקרה לגימנסיה הרצליה, לא היה חוק שימור אתרים, אחרי שהבית נמכר לממשלה ועמד ריק במשך שנתיים, בן גוריון, כיושב ראש, כנשיא החברה לחקר המקרא, ביקש להציל את הבית ואמר 'אני כיושב ראש החברה לחקר המקרא מעוניין שבבית הזה יראו לא רק איך הוכרזה העצמאות אלא גם למה'.

<דן אופיר: החצי הראשון של מגילת העצמאות למה.

<דן אופיר: באמת בשיתוף פעולה טוב מאוד עם היכל העצמאות בקומה א' אנחנו בשתי הקומות האלה, ב-20 חדרים ואולמות, עם עשרות פריטי אמנות תנ"כית וריהוט, עד היום, זה הריהוט שאנחנו תרמנו, הרבה מאוד מהריהוט כאן אנחנו תרמנו לבית הזה ויצאנו מכאן, כמו שאמר יפה מאוד ראובן, מרצון לעזור לקיים את החוק.

<דן אופיר: אנחנו במשך 40 שנה הראינו למה בן גוריון הכריז על העצמאות, על הקשר עם העבר.

<דן אופיר: ושימו נא לב שאין בארץ ובמדינה שום מוזיאון שמראה את תולדות עם ישראל בארץ ישראל ב-3,700 שנות הגלות.

<דן אופיר: מוזיאון כזה ייפתח בעוד שנה, הוא יראה את כל ההיסטוריה של עם ישראל בארץ ישראל.

<דן אופיר: אנחנו חשבנו, כמו שכתוב בחוק, לעבור לירושלים, כתוב בחוק בפירוש שבית התנ"ך יעבור לירושלים ולהקים את בית התנ"ך העולמי בהיכל שלמה.

<דן אופיר: לצערנו זה לא קם ואנחנו מקווים שלפחות חלק מההיסטוריה של עם ישראל בארץ ישראל יוצג בינתיים בבית הזה.

<דן אופיר: תודה רבה.

יעקב מרגי: קודם כל תודה, הרב וסרמן, תודה לחזי ולראובן ומרדכי נאור וכל המוזמנים ואני חושב שזה עשה לנו, עוד לפני השחזור והשימור, את הטעימה.

יעקב מרגי: כמו שאנחנו הרגשנו סביר שכל תלמיד בישראל צריך להרגיש את זה, כל חייל, אני חושב שזה חשוב שחיילים מגיעים לכאן.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בדברי הפתיחה, אפשר להיוולד עם ציוד ולחשוב שככה נברא מששת ימי בראשית ואנשים יכולים להגיע לעמדות בכירות בלי ידע ובלי תחושה של שייכות או חיבור לדברים האלה.

יעקב מרגי: באמת זו נגיעה, לו יצוין שאנחנו היינו מקיימים את המעמד הזה לאחר מימוש כל חזונך, ראובן, וחזונכם, וכל המפעל הזה, אני חושב שהיינו מצליחים - - - כבר עכשיו הצלחנו להיות כאילו נכחנו שם באותו יום שישי, קצת, אבל אין ספק שהאם רואים את הקולות כשזה יהיה משוחזר באמת.

יעקב מרגי: רואים את הקולות, קולות שומעים, אבל כשאתה מצליח להביא את האדם לתחושה שהוא גם רואה את הקולות, אני חושב שזו ההמחשה הכי טובה ואין ספק שדבר מבורך קורה כאן.

יעקב מרגי: ברשותכם, לפני שנעשה סבב התייחסויות נשמע את חברי הכנסת.

מירב בן ארי: מרגי יודע שאני בוועדת חינוך תמיד נמצאת איתו, כבר שנה כמעט, בכל הסיורים ואני מאוד שמחה שהגענו לפה.

מירב בן ארי: מאוד מאוד מרשים.

מירב בן ארי: הייתי קצינת חינוך בצבא חמש שנים, אז עודד אמר שהוא היה אז אני מרגישה לא נעים שכשהייתי קצינת חינוך ולא הייתי כאן עם החיילים שלי, אבל זה כנראה בגלל שרוב הזמן היינו באזור ירושלים, אבל באמת מקסים, מרגש, מאוד מאוד התרגשתי כשראינו את הסרט למטה בחדר.

מירב בן ארי: אני חושבת שאתם עושים עבודה נפלאה.

מירב בן ארי: אני מסיעתו של שר האוצר, אם יש משהו שאפשר לעזור, אז נשמח, לפחות לעזור, אני לא יודע אם אני אצליח, לפחות להבטיח את עזרתי פה בעניין הזה, מעבר לזה שאני חברת ועדה.

מירב בן ארי: וכמובן להגיד לכולכם תודה רבה שהזמנתם ולימדתם אותנו ואני באמת באמת, אפילו בכלל הייתי כותבת בשם הוועדה, אנחנו עובדים הרבה ביחד, לכל חבר כנסת לבוא לפה, לפחות הציוניים שבהם, לבוא לפה ולראות ולהתרשם כי באמת אתם עושים עבודה נפלאה.

יעקב מרגי: גם הלא ציוניים, כדי ש - - -

<קריאה: אולי יהיו ציוניים.

יעקב מרגי: אבל לפחות לנרטיב שלהם, שתהיה להם איזה השלמה.

מירב בן ארי: בוא נגיד שנסת

מירב בן ארי: פק בינתיים בציוניים.

מירב בן ארי: אם כל הציוניים יבואו לפה - - -

יעקב מרגי: בוא נסת

יעקב מרגי: פק ביהודים הציוניים והיהודים הלא ציוניים ואחר כך נביא את הלא יהודים הלא ציוניים.

מירב בן ארי: תודה רבה ויישר כוח.

עודד פורר: ראשית אני רוצה להודות ליושב ראש על היוזמה וקיום הישיבה פה סמוך ליום העצמאות.

עודד פורר: אני חושב שאולי, בעיקר לאור החוויה שאנחנו עברנו פה וגם לאור העניין של שדרוג הבניין וההכרה סוף סוף, אחרי 68 של המדינה שבאמת צריך להפוך את המקום הזה למה שהופכים אותו, יכול להיות שייסדנו אולי מסורת, משום שלא יקרה שום דבר אם ועדת חינוך באופן קבוע בסמוך ליום העצמאות תעשה כינוס חגיגי, והוא יהיה יותר חגיגי כשיסתיים השיפוץ, שבאופן קבוע תתכנס פה ועדת החינוך.

עודד פורר: בהחלט זה ראוי.

עודד פורר: בשבילי היה מאוד מרגש, גם לראות את החבר'ה, חניכי חובלים, לפני 20 שנה הייתי כמוהם במדים האלה, ישבתי פה, והיום אני יושב פה ככה ושתי הערות יש לי.

עודד פורר: מה שתפס את עיניי בסרטון הראשון שראינו, שכשמדברים על מלחמת השחרור אז אין אזכור לשאר החלקים במלחמת השחרור.

עודד פורר: זה לא מוריד כהוא זה מחלקו כמובן של בן גוריון, אבל דווקא בגלל זה אני חושב שיש מקום לתקן קצת את הסרטון הזה ולהזכיר גם את האצ"ל וגם את הלח"י, כי לכולם היה חלק בעניין הזה.

עודד פורר: הערה שנייה, בשבוע שעבר יצא לי להשתתף בפאנל בהר הרצל לכבוד יום הרצל, שמצוין גם בחוק, אחת השאלות שהייתה שם, הרצל כתב את הספר שתרגמו אותו, אפשר לתרגם אותו בשתי דרכים מגרמנית, או מדינת היהודים, או מדינה יהודית, תרגמו אותו בסופו של דבר למדינת היהודים ושאלו אותנו אם אתם רואים אותו כמדינה יהודית או כמדינת היהודים.

עודד פורר: חבל שלא באתי לפה קודם, מעולם לא ייחסתי חשיבות לניואנס הזה בסוף מגילת העצמאות.

עודד פורר: אני אמרתי שהמדינה הזו היא מדינת היהודים, היא שייכת גם ליהודים שבתפוצות, אפילו שהם לא אזרחי ישראל, היא קיימת גם בשבילם, ואני חושב שדווקא הנרטיב הזה שהכניס בן גוריון בהכרזה, היא מדינה יהודית, לא צריך להתבייש בניואנס הזה, הוא חשוב והוא קריטי, יש לנו תפקיד פה ויש לבית הזה גם תפקיד חשוב.

עודד פורר: אני מקווה שהאוצר ומשרד ראש הממשלה וממשלת ישראל יידעו לשמור על התקצוב שלו.

עודד פורר: זה איזה שהיא אבן דרך שאי אפשר להזניח אותה ככה.

מנואל טרכטנברג: האמת שאחרי השבוע שחלף, לבוא לכאן ביום ראשון בבוקר ולהיחשף לערכים שהנחו אותנו בהקמת המדינה זה דבר מרענן וטוב, טוב שזה קרה.

מנואל טרכטנברג: אני הייתי במשרד ראש הממשלה כשהתחיל כל העניין של שימור מורשת, עם צביקה האוזר ואחרים, כמובן אחד האתרים הראשונים שדובר עליהם זה האתר הזה.

מנואל טרכטנברג: אתם עושים עבודה נפלאה ואני רוצה להגיד לכם, אין לנו פרספקטיבה מספקת לעתים כדי להבין את החשיבות של המקום הזה.

מנואל טרכטנברג: המקום הזה צריך להיות, תחשבו במונחים של אלפי שנה, כמו שאנחנו מתייחסים כיום, ממש ככה, לכותל, בעוד אלפי שנים, כשמדברים על עם ישראל ועם היהודי, צריך לחשוב במונחים של אלפי שנים, לא של מאות, בטח לא של עשרות.

מנואל טרכטנברג: אתה אומר שקילפתם והתייחסתם בחרדת קודש.

מנואל טרכטנברג: ככה צריך, כי זה המקום שיבואו לכאן יהודים במשך דורות קדימה וייגעו באבנים האלה ששמעו את קולו של בן גוריון מכריז על הקמת המדינה.

מנואל טרכטנברג: זה לא פחות מזה.

מנואל טרכטנברג: אני מתרגש רק מלחשוב על זה, על העתיד הרחוק שיבואו לכאן.

מנואל טרכטנברג: במדינת ישראל, בארץ ישראל, יש ישן ויש עתיק, אין ישן ישן.

מנואל טרכטנברג: במשך אלפיים שנה לא נותרו - - - כמעט שלא, אין שום דבר אחר, אבל יש לנו את מה שקרה כאן במאה השנים האחרונות ואת זה צריך לחשוב במונחים היסטוריים.

יעקב מרגי: שלא יבואו בעוד אלפיים שנה ולא נשאר כלום ממה שהיה.

מנואל טרכטנברג: נכון מאוד.

מנואל טרכטנברג: זה דבר ראשון.

מנואל טרכטנברג: דבר שני, אנחנו ועדת חינוך, לא בכדי ועדת החינוך כאן, כי למקום הזה ומה שהוא מסמל יש ערך חינוכי ממדרגה ראשונה, על כל ההיבטים של העניין הזה.

מנואל טרכטנברג: על האמונה באותו יעד של הקמת מדינת ישראל, אמונה זה מה שהחזיק את העניין הזה, זה מה שהיה צריך כדי שבאותו יום שמפציצים ויש מצור יש לך את העוז להכריז על הקמת המדינה.

מנואל טרכטנברג: אמונה, בעם היהודי, בייעוד שלו, זה קודם כל, אבל גם ערכים.

מנואל טרכטנברג: אני הייתי מאוד רוצה שהדגש בביקורים של נוער כאן ושל אחרים יהיה על חלקים מסוימים במגילת העצמאות שמדברים על ערכים, על ערכי הנביאים וכו' וכו'.

מנואל טרכטנברג: רבותיי, זה לא רק מדינה שיש לה דגל והמנון וריבונות, אנחנו רצינו להקים כאן מדינה שתהיה חברת מופת.

מנואל טרכטנברג: זה אסור לנו לשכוח לרגע.

מנואל טרכטנברג: אני אומר את זה לעצמנו גם, לנבחרי ציבור.

מנואל טרכטנברג: אני חושב על אלה שהיו כאן ב-48', אם הם היו שומעים את הקולות של נבחרי הציבור כיום, ואני לא נכנס לימין שמאל, זה לא זה, היו מתביישים שזה מה שקורה כיום במדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: אז אני אומר את זה, המורשת היא לא רק אותה אמונה וגבורה שהביאה להקמתה של מדינת ישראל, זה ערכים.

מנואל טרכטנברג: אנחנו כוועדת חינוך וכל מי שעוסק בזה צריך באמת להשקיע את כל מאודו בשביל שהערכים האלה יהיו נחלת הדורות הבאים.

<יחיאל וסרמן: אני ראשית רוצה להודות לכם על הביקור ועל היוזמה, לך, חבר הכנסת יעקב מרגי, כיושב ראש ועדת החינוך וכל חברי הכנסת שהגיעו.

<יחיאל וסרמן: הביקור שלכם חשוב והדגשתם את זה.

<יחיאל וסרמן: אנחנו גם רוצים להניע תהליך או מהלך שכל ילד במדינת ישראל יגיע לפה.

<יחיאל וסרמן: זה תהליך שדורש המון המון כסף והמון המון משאבים והרבה לוגיסטיקה, תהליך לא פשוט, ולמען האמת אני לא יודע מאיפה להתחיל אותו כי אני לא בטוח שפנייה למשרד החינוך תתחיל להניע את הגלגל.

<יחיאל וסרמן: פניתי, גם להזמין את שר החינוך כדי שיגיע לפה לביקור, אתם נעניתם.

<יחיאל וסרמן: אני חושב שיש חשיבות רבה.

<יחיאל וסרמן: המבטא שבו אתה מדבר, הפרופסור, אינני מכיר אותך, כשהגעתי לארגנטינה לקחו אותי לטוקומן ואמרו לי 'כאן נולדה ארגנטינה לפני 250 שנה', וזה מאוד הרשים אותי, אני זוכר את הבית הקטן.

<יחיאל וסרמן: כל ילד במדינת ישראל, מהיכן שלא יהיה, ללא הבדל מין, דת, גזע, מגדר, לא משנה, צריך להגיע לפה באחד משלבי החינוך כדי להבין היכן הוכרזה והיכן קמה מדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: כל התהליך.

<יחיאל וסרמן: בהחלט, אני מסכים, אני לא רוצה להרחיב את הדיבור, אבל אני חושב שצריכים להניח את התהליך.

<יחיאל וסרמן: אני העליתי את זה בפני חבריי, בפני ראובן שאחראי על כל אתרי המורשת ואני גם אעלה את זה בוועדה המייעצת בישיבה הקרובה שאם ירצה ה' תהיה.

<יחיאל וסרמן: אנחנו צריכים להניע את המהלך הזה, שביום מן הימים, לאחר שזה ייפתח בצורה של מוזיאון שבו כל ילד במדינת ישראל יבקר במקום ויבין היכן ערש מולדתו עם כל ההיסטוריה וכל התהליך שכרוך בזה.

<יחיאל וסרמן: אז אני מקווה שאתם תהיו השגרירים הטובים הראשונים בכל התהליך של חברי הכנסת ו - - -

מירב בן ארי: רק יש לי שאלה כללית, כיום כשרוב בתי הספר הם בניהול עצמי, האם בית הספר בוחר לאיזה מוזיאון הוא שולח את הילדים?

יעקב מרגי: מבחינת סל התרבות כן.

מירב בן ארי: זאת אומרת ההחלטה לאיזה מוזיאונים ללכת היא החלטה של בית הספר בלי מעורבות של המשרד?

יעקב מרגי: היה דיון אתמול, אני כבר כתבתי לא להתייחס לזה בסל התרבות כדי לא לאפשר את זה בחופשי, אלא חלק משיעור אזרחות.

<יחיאל וסרמן: אני רוצה להשלים את השאלה של חברת הכנסת הנכבדה.

<יחיאל וסרמן: כאדם שקרוב לכל המגזר הדתי פניתי לראשי המוסדות, לישיבות בני עקיבא ואמי"ת וכל אלה, הבעיה היא גם כלכלית.

<יחיאל וסרמן: להביא 100 ילדים ממטולה לפה זו עלות כלכלית וזה חלק מהעניין.

<יחיאל וסרמן: אבל כפי שאתה אומר, חבר הכנסת מרגי, בינתיים אין חובה אלא כל אחד בוחר מסל התרבות, הוא לוקח לאיזה מוזיאון שהוא קרוב ללבו וקרוב לעמדותיו ואליו הוא מגיע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אני מתנצל שלא נכחתי בתחילת הדיון.

אורן אסף חזן: אני יכול להגיד לכם שזה חסך גדול לא לבקר במקום הזה.

אורן אסף חזן: זה באמת עצוב שאנחנו לא מוצאים את הדרך לגרום לכל אחד לעבור פה.

אורן אסף חזן: אני חושב שלא רק באחד מהשלבים מהחיים, אני חושב שזה צריך לקרות גם בשלב מוקדם וגם בשלב מאוחר, כי לא בטוח תמיד שילד קטן שיגיע לכאן יכול להבין את החוויה שהוא עבר.

אורן אסף חזן: אני יכול להגיד לכם שאני ישבתי למטה, ראיתי גם את עודד פורר מזיל דמעה ואנחנו לא ילדים, לפחות לא בהגדרה.

אורן אסף חזן: יתרה מזאת, בשבילי זה היה מאוד מיוחד.

אורן אסף חזן: אני אמרתי את זה, זרקתי את זה לאוויר כשהגעתי, שהשנה העברנו את חוק שם המדינה, שקובע שהשם ישראל פירושו כפי שמועצת העם הכריזה עליו ביום ה' באייר תש"ח.

אורן אסף חזן: זו פעם ראשונה שיוצאת חקיקה בישראל שחלק מהכרזת העצמאות מקבל תוקף חוקתי.

אורן אסף חזן: זה דבר שלא היה פה אף פעם.

אורן אסף חזן: אני חושב שהמחויבות שלנו היא לעשות כל שניתן, גם כדי לסייע בשימור, גם כדי לפתח את ההיסטוריה שיוצאת מהמקום הזה וגם כדי לדאוג שכל אחד יעבור במקום הזה.

יעקב מרגי: אני יליד 60', עליתי ב-62', בשדרות רוטשילד הייתי רק פעם כשבאתי לראות את המחאה החברתית.

יעקב מרגי: אני איש הנגב.

יעקב מרגי: בגדול אני באר שבעי, אבל בעשור האחרון במושב בנגב.

<קריאה: מזל טוב על האליפות.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני הדוס, הילד שלי שאב את כל המשפחה.

יעקב מרגי: אתמול לא יכולתי לדבר עם אף אחד מבני משפחתי.

יעקב מרגי: הייתי בחו"ל בשבוע שעבר, רציתי לשאול מה העניינים, כולם מרותקים, אמרו 'או שתבוא לפה', ונאלצתי גם אני להניע את הרכב, ללכת לשבת איתם לראות את זה.

יעקב מרגי: אני לא מקנא באוהדי כדורגל, הוציאו להם את הנשמה לאט לאט, אבל זכו באליפות.

יעקב מרגי: באמת מגיע לבאר שבע.

יעקב מרגי: מדברים על חלוצים וציונים, להיות בנגב, לכתך אחריי במדבר.

יעקב מרגי: למה אמרתי שאני יליד 60'?

יעקב מרגי: אני עוד מעט בן 56 ואני מעורב, שירתי בצבא ועברתי סדרות חינוך, למדתי בבתי ספר הממלכתיים, לא הישיבתיים, ואני לא קיבלתי את זה, לא בסיורים, ודאי לא - - - לא ביליתי פה.

יעקב מרגי: שדרות רוטשילד בשבילי זה היה, אם אתם שואלים אותי, עד לאחרונה זה איפה הייתה המחאה החברתית.

יעקב מרגי: ואני מקצין את זה ואומר שאני חושב שזה חסך, אבל חברי אורן אמר חסך, זה חור בהשכלה, כי זה חלק מהיסודות ההיסטוריים שלנו.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על היסטוריה, אנחנו בני 70 עוד מעט והדור הצעיר חייב לחוות את זה.

<מנחם זלוצקי: שמי מנחם זלוצקי, אני איש המשרד להגנת הסביבה וגם אצלנו במשרד אני ראש אגף שעוסק גם במורשת בנושא של אתרי שימור לאומיים.

<מנחם זלוצקי: אבל לפני זה אני רוצה להגיד שגם אני, כמי שמלווה את הפעילות, גם של האגף של ראובן פינסקי וגם את הבית הזה, עושים כאן באמת עבודה מקצועית לעילא ולעילא ויישר כוח בכל המובנים.

<מנחם זלוצקי: הדבר השני, כפי שכולם אמרו וחוו, אין ספק שהבית הזה הוא לא רק אתר לשימור, המורשת, ההיסטוריה, אלא זה האתר הלאומי, אתר ראשון.

<מנחם זלוצקי: יש לנו במדינת ישראל חוק שבמסגרתו מוכרזים אתרים לאומיים והאתר הלאומי מספר אחת במדינת ישראל זה קודם כל הבית הזה.

<מנחם זלוצקי: אני חושב שבהזדמנות הזאת שעכשיו מחדשים, משקמים את הבית, צריך להכריז עליו כאתר לאומי לכל דבר.

<מנחם זלוצקי: זה לא רק אתר לשימור, למרות שזה אתר מקומי של הכרזת המדינה, אני חושב שזה לא יגרע אלא זה יעצים וזה ייתן מודל לחיקוי גם במקומות אחרים.

<מנחם זלוצקי: אני פונה ומבקש לקדם את התהליך באופן פורמלי.

<דן אופיר: סיפרנו לתלמידים שהראשון שהקים מדינה יהודית בארץ ישראל ובירתה ירושלים היה דוד בן ישי והעצמאות שלו החזיקה מעמד 400 שנה עם ירושלים הבירה, והשני שהכריז על עצמאות והחתים את נציגי העם על מגילה היה נחמיה, השלישי שהביא לנו עצמאות בתוך 2600 שנות שעבוד, מהכיבוש האשורי ועד הכיבוש הבריטי, היה יהודי המכבי.

<דן אופיר: יש לנו יום עצמאות של יום אחד והוא נתן לנו חג עצמאות של שמונה ימים, חג החנוכה.

<דן אופיר: לכן מצאנו שבן גוריון היה השמיני שהכריז על עצמאות בארץ הזאת.

<דן אופיר: אנחנו מקווים שמשהו מזה יושג בבית הזה.

יעקב מרגי: אנחנו מקווים שזו תהיה האחרונה.

עודד פורר: שלא נצטרך עוד אחת.

<דן אופיר: שמינית ואחרונה, אבל נזכור את אלה שבזכותם יש לנו את השמינית.

יעקב מרגי: ודאי, אין ספק.

יעקב מרגי: השמינית היא מעל הטבע, מי שמדבר על שמיניות, ובאמת מה שקרה כאן זה מעל הטבע.

<דן אופיר: בעזרת ה'.

<מרדכי מוטקה נאור: אני רק רוצה להגיד דבר אחד, אנחנו חיים את זה כבר המון שנים, אני ואחרים.

<מרדכי מוטקה נאור: אני מקווה שאתם תצטרפו לעגלה הזאת, יש מה לעשות.

יעקב מרגי: תודה.

<זוהרה יניב: אני יושבת ראש הנהלת בית התנ"ך, לא מכבר נבחרתי.

<זוהרה יניב: הייתי בת 10 כשהעניין קרה והייתי בחוץ, כך שההיסטוריה הזאת מאוד סגירת מעגל.

<זוהרה יניב: בכל אופן הרעיון הוא נפלא, והחשיבות, אין מה להגיד, ואני מאוד מקווה שגם התנ"ך יוצג פה, כמו שדני אומר, שיתחברו לעבר.

<זוהרה יניב: ביום שישי בערב היו לנו אורחים מלימודים שפעם ראשונה ביקרו בארץ, שאלנו אותם מה הדבר הכי מרגש אז הם אמרו היסטוריה בת אלפיים שנה, הכי מרגש.

<זוהרה יניב: גם מה שעשינו, גם המדינה וגם כל ההישגים של 68 השנים שעברו, אבל ההתחברות לעבר הרחוק ריגשה את כולם.

<זוהרה יניב: היו 12 איש, כל אחד התרגש מהעבר שאין להם באמריקה, אין להם התחברות כזו לעבר.

<חזי צביאל: ראשית תודה על הכבוד שהענקתם לנו והענקתם לבית הזה.

<חזי צביאל: בהמשך לדבריו של הרב יחיאל, קצת לסבר לכם במספרים, שנת 2015 סיימנו כאמור עם 130,000 מבקרים, אבל ברובם תיירות חו"ל.

<חזי צביאל: זאת אומרת אני מודה שאחד היעדים שהציב ראובן לפני כמעט חמש שנים, זה היה להביא לכאן ולשווק את המקום הזה.

<חזי צביאל: הצלחנו בכל הפרמטרים, כמו חיילים, כמו תיירות חו"ל, אני מודה ומתוודה, בנושא תלמידים הגרף מטפס לאט מאוד.

<חזי צביאל: אם אנחנו מדברים על 130,000 כמות התלמידים שהגיעה אלינו - - -

יעקב מרגי: אני אכנס לתוך דבריך, אולי זו נחמת טיפשים, אבל זה חוזר על עצמו, בצער, הרבה מקומות ואתרי מורשת חשובים בהוויה הישראלית ובהוויה היהודית מלינים על אותו דבר.

יעקב מרגי: לחשוב, מתוך הלאו לאן כן לוקחים אותם, מי שולט בדבר הזה.

יעקב מרגי: אמנם קיימנו דיון בוועדה, העצמאות הזו היא מבורכת מצד אחד, מצד שני צריך הכוונה כלשהי.

<חזי צביאל: אני מודה שאנחנו עושים הרבה מאוד בעניין הזה מבחינת שיווק, גם לבתי ספר, גם השתלמויות מורים, המספרים עולים, אנחנו רואים קבוצות שמגיעות הרבה יותר וגם לפעילות משלימה, פרופ' טרכטנברג דיבר על ערכים, באמת זה השלב הבא שאנחנו עושים אותו פה בבית, אבל אנחנו לא מצליחים לפרוץ את המספרים הגדולים של מה שנקרא חובה להגיע לתל אביב לבית העצמאות.

<חזי צביאל: זה סוג של תקרת זכוכית שאני מודה שאני - - - המספרים, אני יכול להראות לכם גרף שהולך ועולה, אבל לא מספיק.

<חזי צביאל: אם תוכלו לעזור לנו להביא לכאן את תלמידי עם ישראל זה יהיה דבר פנטסטי, כי תלמידי התפוצות מגיעים לפה.

<משה אשכנזי: אני דווקא נמצא בצד של התלמידים, אני יו"ר נציגות ההורים של בתי ספר.

<משה אשכנזי: ללא כל ספק נחשפנו למקום עם משמעות, מקום שהוא לב ליבה של המדינה, של מקורותיה, של משמעותה, נחשפנו לאנשים שעושים עבודה מבורכת, אבל ללא כל ספק, כאחד שחותם בתור יו"ר נציג נציגות הורים על תשלומי ההורים, תשלומי ההורים, אני יכול לומר לכם שאם היינו נחשפים לפה אני חושב שגם לוועדת החינוך יש מקום לעבודה, יש מקום של עשייה, כי אני לא חושב שהדברים האלה מכוונים על ידי משרד החינוך.

<משה אשכנזי: אני לא יודע מה הכתובת, אולי הכתובת היא משרד התרבות, אולי כתובת אחרת, אבל ללא כל ספק אם מנהלי בתי ספר ונציגויות ההורים יהיו מעורבים אני חושב שאנחנו כן נהיה מעוניינים להוציא את דור הנוער מהמסכים, מהמשחקים הווירטואליים, מגוגל, מווטסאפ ורשתות חברתיות, מהתעסקות בעולם הווירטואלי ולחבר אותו לשורשיו.

<משה אשכנזי: אני חושב שזה סיור חובה.

<משה אשכנזי: העלויות, אם אפשר, צריך לחשוב על סבסוד כלשהו מגורם כלשהו.

יעקב מרגי: אנחנו נתעסק בזה, תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ממש לקראת סיום, אבל אני רוצה, ראובן, שתתייחס להצעה.

יעקב מרגי: מה זה אומר?

יעקב מרגי: מה ההבדל?

<ראובן פינסקי: אני אתייחס גם להצעה ועוד מילה אחת, קצר, לעניין של הסרט.

<ראובן פינסקי: הסרט הוא זמני, עשינו איזה שהוא שדרוג קטן, העניין של התנ"ך נמצא בחוק ונמצא במתווה האוצרותי, הדברים יהיו, אבל המקום הזה הוא המוזיאון של הכרזת המדינה, לא מוזיאון התנ"ך.

<ראובן פינסקי: יהיה בו איך הגענו להכריז דווקא פה את המדינה והכול מבוסס על שורשים בתנ"ך והכול יהיה פה.

<ראובן פינסקי: אנחנו נערכים שהאתר הזה, לא יהיה ילד שיוכל לוותר עליו.

<ראובן פינסקי: הוא צריך להיות האתר הכי טוב במדינת ישראל ואז להשקיע משאבים גדולים מאוד בשיווק באתר המשוחזר.

<ראובן פינסקי: אנחנו כמעט בקצה גבול היכולת שלנו לקלוט מבקרים כרגע.

<ראובן פינסקי: 150,000 איש יכולים להיכנס בתצורה הזאת בשנה, שני חדרים, אולם, החוצה, שני חדרים, אולם, החוצה.

<ראובן פינסקי: אנחנו נערכים ליותר.

<ראובן פינסקי: זה דבר אחד.

מנואל טרכטנברג: ואחרי השיפוץ?

<ראובן פינסקי: אנחנו מעריכים שזה יהיה באזור ה-200,000, כולל הערכת שעות שכבר עשינו ופותחים גם ביום שישי.

<ראובן פינסקי: לגבי הנושא של אתר לאומי.

<ראובן פינסקי: למקום הזה יש חוק ששם אותו במקום יותר גבוה מאתר לאומי.

<ראובן פינסקי: בית הביטחון בצאלים הוא אתר לאומי, בית העצמאות יש אחד, הכנסת הישנה יש אחד.

יעקב מרגי: אתה יודע לכמה אתרים לא הוציאו חוק מיוחד?

<יהודית גידלי: הכנסת החדשה יש כבר.

<ראובן פינסקי: אני מתכוון מוזיאון הכנסת, יש אחד, יש לו חוק.

<ראובן פינסקי: לכן התכבדה הכנסת וחוקקה חוק מיוחד, אני לא רואה שום דבר שזה ייתן, רק צרות, יהיו עוד שרים שמעורבים, בעיות, עוד התעסקויות.

מנואל טרכטנברג: מילה אחת.

מנואל טרכטנברג: כל שנה נולדים במדינת ישראל, ברוך ה', 170,000 תינוקות, כלומר כל מחזור זה 170,000, אם אתה רוצה להביא אותם לכאן, את כולם, המצב הזה הוא בלתי אפשרי.

מנואל טרכטנברג: אתה אומר שיש לך 50,000-60,000 מחוץ לארץ, שגם אותם חשוב מאוד להביא, וגם מבוגרים.

מנואל טרכטנברג: מה שאני אומר, צריך פה לחשוב להביא את בית העצמאות לבתי הספר ואז אתה יכול להגיע להרבה יותר אנשים.

מנואל טרכטנברג: תחשוב על הסרט שראינו, תחשוב על לצלם בצורה טובה את אולם ההכרזה וכו' ולהביא את זה לבתי הספר, כך שתוכל להגיע להרבה יותר.

מנואל טרכטנברג: עד שלא נמצא פתרון אחר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בימים אלה, כשהדיון על ערכים וערכיה של מדינת ישראל בסמיכות ליום העצמאות ה-68 של מדינת ישראל, ועדת החינוך בחרה להתכנס כאן בבית העצמאות כדי לחוש ולהתחבר לתהליכים ולתחושות שהיו אז, שהם לא מהמובן מאליו.

יעקב מרגי: כאן בבית הזה התגשמו חלומות של חולמים רבים.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את מדינת ישראל ומשרד ראש הממשלה על ביצוע הפעולות בבית העצמאות, הוועדה מתרשמת מעבודתם היסודית של כל הגורמים הנוגעים בדבר ומברכת על כך.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלה לפעול להשלמת השיקום והשחזור בהקדם האפשרי ולהרחיב ולהעמיק את כל המשאבים הנחוצים לנושא.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך, לשר החינוך, להכניס את בית העצמאות לתכנית הסיורים הלימודיים במסגרת שיעורי האזרחות שלה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לכל ראשי הוועדות לדורותיהם של ועדת החינוך לכנס את הוועדה בסמוך ליום העצמאות בבית העצמאות מתוך ראייה של חיבור ושייכות אל הלא מובן מאליו של כל מה שקרה כאן על ידי מקימי המדינה, טרום הקמת המדינה ובהקמת המדינה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לכל חברי הכנסת ולראשי הוועדות לקיים ביקור בבית העצמאות מתוך ראייה החשיבות של מה שכתבנו לעיל.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה ואני מודה לכל מי שהשתתף.