הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 70, 2016-05-19 11:00

יפעת שאשא ביטון: מאוד רלוונטי להיום, בלי מתכונים זה לא עובר פשוט.

<אילת שחק: אין משפחה ואין שורשים.

<דן תדמור: אז אמרנו תערוכות, אמרנו מאגרי חינוך, אמרנו מאגרי מידע והדבר האחרון הוא שאנחנו עוסקים בתרבות יהודית.

<דן תדמור: כמעט בכל יום בשבוע יש כאן איזה שהיא פעילות תרבותית.

<דן תדמור: מי שהיה בארצות הברית מכיר את המושג של JCC, שזה Jewish Community Center, ובארץ זה קצת מוזר, יש לנו community centers, שהם מתנ"סים נפלאים, אבל הם לא מרכזי תרבות יהודיים, הם לא עוסקים בתרבות יהודית, הם עוסקים בכל מיני דברים אחרים.

<הדרה רוזנבלום: אבל יש גם התחלה של ה-JCC בירושלים.

<דן תדמור: פה ושם יש גופים שעוסקים בתרבות יהודית, בית אביחי בירושלים עוסק בתרבות יהודית וגם אנחנו.

<דן תדמור: תרבות זה הקרנה של סרט דוקומנטרי, זה ערב קהילה, זה הקראת שירים וכל פעילות תרבותית, הופעות, יש לנו שני אודיטוריומים שאנחנו עושים בהם הופעות, אנחנו עוסקים בתרבות יהודית.

יפעת שאשא ביטון: זה גם משהו שקורה במתנ"סים קהילתיים, שבתוך זה משלבים עוד דברים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא לחלוטין נעדר משם.

<דן תדמור: אחד האתגרים הגדולים, שכולנו התבלבלנו לגבי מה ההבדל בין דתיות לבין תרבות יהודית, ולכן בכל מיני מקומות יש דחייה של תרבות יהודית, מתוך זה שחושבים שמישהו מנסה להחזיר בתשובה.

<דן תדמור: לפעמים זה גם נכון.

<דן תדמור: אחת המשימות של בית התפוצות זה לעמוד על העובדה שיש זהות יהודית גם כשהנושא הדתי לא בתמונה ולחזור ולהזכיר לאנשים כמה דברים מאחדים אותנו, גם תרבותית, גם כשהם לא תכנים דתיים פרופר.

<דן תדמור: כל תחומי העיסוק של בית התפוצות נמצאים בשנים האחרונות בתנופת פיתוח, אבל אני אשים את הדגש על השניים העיקריים והכי משמעותיים.

<דן תדמור: האחד, מאגרי המידע של בית התפוצות, שזמינים עד כה רק לאנשים שפיזית באים לכאן, במהלך השנה הזאת עולים לאינטרנט.

<דן תדמור: זו תוצאה של עבודה מאוד מאומצת של שנתיים וחצי של צוותים.

<דן תדמור: מתנהל פה בעצם איזה סטרט אפ, אפילו לא קטן, סטרט אפ בינוני של עשרה אנשים שלוקח את המפלצת הזאת של שישה מיליון פרטי מידע ומעלה אותם לאינטרנט ומנגיש אותם לכולם, בכל עת, בכל מקום ובחינם.

<דן תדמור: אמרתי שזה יקרה במהלך השנה הזאת, למרות שמבחינה טכנית זה כבר קרה, את הסוויץ' כבר הרמנו, אבל עוד לא הודענו על זה לעולם משום שממשק המשתמש עדיין נמצא בפיתוח ואנחנו עוד לא חושבים שזה משהו שאנחנו רוצים שהציבור הרחב יתחיל לעסוק בו.

<דן תדמור: אבל אנחנו מאוד מקווים שעד סוף השנה הזאת אנחנו כבר נשיק את מאגרי המידע און ליין בגרסת ביתא.

<דן תדמור: אבל הפרויקט הכי גדול שאנחנו עושים זה בעצם מחדשים את מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות.

<דן תדמור: מי שביקר בתצוגת הקבע שלנו, שעדיין פתוחה ועדיין מושכת כ-200,000 מבקרים בשנה, בוודאי שם לב שהיא מעט מיושנת.

<דן תדמור: היא מיושנת פיזית, היא מיושנת טכנולוגית, ובמידה מסוימת היא מיושנת גם רעיונית.

<דן תדמור: העבודה הנפלאה שנעשתה פה על ידי דור המייסדים לפני 40 שנה, הגיע הזמן לעדכן אותה.

<דן תדמור: מה שאתם תראו בסיור באגף החדש זה שלב א' של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות כאשר שלב ב' הוא שדרוג מוחלט של תצוגת הקבע.

<דן תדמור: בעבודה על הגרסה המעודכנת של המוזיאון שמנו דגש על כמה שינויים מאוד דרמטיים בנרטיב.

<דן תדמור: האחד, אנחנו אימצנו תפיסה לגבי 4,000 שנות ההיסטוריה היהודית כתקופה שבה עם כל הכאב על הפרעות, ההשמדה וההרג, זה לא סך ההיסטוריה של העם היהודי.

<דן תדמור: ברוב 4,000 השנים הללו אנחנו שגשגנו, הצלחנו, תרמנו והשפענו.

<דן תדמור: אילו רק שרדנו, אז לא היינו 14 מיליון יהודים ברחבי העולם ואני חושב שסך התרומה היהודית לעולם לא הייתה כל כך דרמטית אם כל מה שהיינו עושים זה לעסוק בהישרדות.

<דן תדמור: שינוי פרדיגמה שני נוגע לפלורליזם מכל הבחינות.

<דן תדמור: מי שמסתובב היום בבית התפוצות, אל"ף, רואה רק אורתודוקסיה ולא רואה זרמים אחרים ביהדות, לא רואה לא קונסרבטיבים ולא רפורמים, הוא רואה גברים לבנים אורתודוקסים ובכל אחד משלושה הממדים הללו בסיבוב הזה אנחנו עושים תיקון.

<דן תדמור: אני חייב לומר, כדי להיות הגון, שבהתחשב בעובדה שבית התפוצות הוא מוסד שנפתח ב-78' המייסדים עשו עבודה לא רעה בכלל, בטח לגבי הגיוון העדתי ועדיין זה היה שנות ה-70.

<דן תדמור: אנחנו בגלגול הנוכחי נוודא שכל הגוונים הנפלאים של העם שלנו, בין אם זה מגדר, בין אם זה קהילה ומוצא עדתי ובין אם זה זרם דתי, כולם מיוצגים.

<דן תדמור: מוזיאון העם היהודי חייב לנטוע בקרב המבקרים בו תחושה שהם מיוצגים.

<דן תדמור: מי שמרגיש שהוא מגיע לשמוע את סיפורו של העם היהודי אבל הסיפור שלו לא נשמע לא יתחבר.

<דן תדמור: הסיסמה שלנו היא אתם חלק מהסיפור וצריכים את הסיסמה הזו להגשים הלכה למעשה.

<דן תדמור: לפעמים זה לא פשוט.

<דן תדמור: אני אתן לכם דוגמה, עניין מגדר למשל, נשים הודרו לאורך השנים, גם מעשייה היסטורית ובוודאי מתיעוד היסטורי ולכן כשאנחנו רוצים עכשיו להגיע למצב אידיאלי של שוויון מגדרי וייצוג יש אתגר אמיתי, איפה אתה מוצא נשים שכולם מכירים, שיש להן הישגים מתועדים שכולם מכירים.

<דן תדמור: איינשטיין, אם אני מראה לכם את התמונה שלו כולכם מזהים, אבל רוזלין פרנקלין, שפענחה את הדנ"א, אני מראה לכם תמונה, נגיד שאפילו מישהו מכיר את השם, ואני לא הכרתי לפני שעשינו את התערוכה, לא מכירים לא את השם ולא את התמונה.

יפעת שאשא ביטון: יכירו, הזדמנות מצוינת, חלק מהערך המוסף שהמקום הזה ייתן.

<דן תדמור: אז באמת בגלריות שלנו הפעם, כשנלך לאזור המוזיקה, אז כן יהיה שם גרשווין ולאונרד ברנשטיין, אבל גם יהיו האחים אל כווייתי ותהיה חביבה מסיקה ותהיה זוהרה אלפסיה, וכשאנחנו נגיע לאזור ה - - -

יפעת שאשא ביטון: פגשתי את הבן שלה בשליחות האחרונה שלי בארצות הברית, לפני חודש.

יפעת שאשא ביטון: הוא אירח אותנו לארוחת הערב הראשונה החגיגית.

<דן תדמור: מדהים.

<דן תדמור: וכשנגיע לאזור של זוכי פרס נובל אז כן אנחנו שוב נפגוש את איינשטיין ודומיו, אבל גם את טנוג'י ובן אסרף, שהם זוכי פרס נובל יהודיים בפיזיקה, צרפתים יהודים, אבל ממוצא מרוקאי, והדברים האלה חשובים מאין כמוהם.

<דן תדמור: אנשים חייבים להבין שהם מגיעים למקום של כולם וזה חייב להתבטא בכל מה שאנחנו עושים, אחרת פספסנו את הייעוד שלנו.

<דן תדמור: ויש עוד כהנה וכהנה שינויי פרדיגמה.

<דן תדמור: למשל אנחנו נקראים בית התפוצות, בין היתר מסיבות היסטוריות וגם מסיבות חוקיות, החוק שמתוקפו אנחנו מקבלים את הסיוע מהמדינה הוא חוק בית התפוצות, אבל באנגלית אנחנו כבר לא משתמשים במושג דיאספורה, אלא קוראים לעצמנו the Museum of the Jewish People משום שהאני מאמין של המקום הזה הוא לא מתיחת הקו בין יהודים שלמים שעשו עלייה לבין יהודים לקויים שגרים במקומות אחרים.

<דן תדמור: אנחנו לא מחלקים ציונים לאף אחד ולא משאירים אף אחד מחוץ לגדר, אנחנו שמים את הדגש על מה שמשותף לכולם.

<דן תדמור: כל השינויים הנרטיביים הללו לצד הדברים הנפלאים שטכנולוגיה מודרנית מאפשרת לנו, אני מקווה שיאפשרו לנו לתת חוויה משמעותית למבקרים של המוזיאון.

<דן תדמור: אמרתי, מגיעים היום לבית התפוצות כ-200,000 איש, המטרה שלנו היא להכפיל את הכמות הזאת, 400,000 איש זה כמות משמעותית.

<דן תדמור: בית התפוצות מיוחד בזה שהוא לא מגדל שן, אסור לו להיות, אנחנו צריכים לגעת בהמון אנשים, לגעת בהם פיזית באמצעות ביקורים כאן, לגעת בהם באמצעות יוזמות האון ליין שלנו והיוזמות שלנו שחוזרות לקהילה בכל רחבי העולם.

<דן תדמור: אם אנחנו לא ניגע בהמון אנשים אנחנו חוטאים למטרה שלנו.

<דן תדמור: אנחנו לא גוף אליטיסטי, אנחנו לא גוף שמוציא פה אנשים עם תארים, לא יוצאים מפה לא עם בי.

<דן תדמור: איי.

<דן תדמור: ולא עם PHD, ייצאו מכאן, אני רוצה להאמין, אנשים עם תחושת שייכות מחוזקת באמצעות עוד ידע.

<דן תדמור: ידע מחזק תחושת שייכות, אנשים צריכים לדעת מאיפה הם באו, אנשים צריכים לדעת על העם שלהם.

<דן תדמור: זו תחנה ראשונה, שנייה ושלישית במסע.

<דן תדמור: אנשים ירצו להמשיך את המסע במקומות אחרים?

<דן תדמור: נפלא, התרומה שלנו זה לתת דחיפה.

<דן תדמור: אחת התערוכות שאתם תראו היום שתיפתח בעוד שבוע היא תערוכה במלאות 30 שנה למבצע משה, להעלאת יהודי אתיופיה.

<דן תדמור: אני מעלה את הסוגיה הזאת כאן כדי לדבר על נקודה אחרת.

<דן תדמור: אם לא נדאג שיגיעו לכאן בעיקר צעירים ובעיקר מהפריפריה אנחנו נחטא לתפקידנו.

<דן תדמור: זה נחמד מאוד שסוף סוף יש תערוכה ליהודי אתיופיה והם מרגישים מיוצגים במוזיאון העם היהודי, אם לא נדאג שהם יגיעו לכאן אנחנו נחמיץ.

יפעת שאשא ביטון: זה שאתה אומר צעירים ומהפריפריה זה מחבר את זה לאתיופים?

יפעת שאשא ביטון: כלומר כולם מודעים פה לחלוקה הגיאוגרפית ש - - -

<דן תדמור: אני אגיד לך, יש במדינת ישראל גם פריפריה של אזור המרכז, לכי לרמלה וללוד.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת בתפיסה שלנו זה ברור, יש גם מזרחים בפריפריה של תל אביב, אבל זה ברור לכולנו איך הייתה החלוקה של ההון האנושי בתוך מדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני רק מציבה את זה, שנזכור שזה יושב פה איפה שהוא.

<דן תדמור: אני אספר לך משהו מאוד מתסכל.

<דן תדמור: כשלוקחים את מפת מדינת ישראל ומלבישים עליה את מפת הביקורים בבית התפוצות מקבלים אדום אחד באמצע ונקודות ממש ממש ממש ספורדיות בצד.

<דן תדמור: הבעיה היא לא בבית התפוצות, הבעיה היא תחבורה.

<דן תדמור: הבעיה היא שאנחנו פותחים את שערינו ובסוף כשבית ספר בשדרות או בקרית מלאכי רוצה להגיע לבית התפוצות אין לו את האוטובוס.

<דן תדמור: לכן אנחנו מגייסים עכשיו, אנחנו הולכים היום לתורמים ואומרים להם, '2,500 שקל זה אוטובוס, תביא לי 2,500 שקל', אוטובוס, אוטובוס, אוטובוס, אוטובוס.

<דן תדמור: לפני שלושה חודשים עשינו כאן אירוע במלאות שנה לפטירתו של שלמה להט, צ'יץ', שהיה יושב ראש בית התפוצות והיה הרוח החיה מאחורי העברת חוק בית התפוצות.

<דן תדמור: הערב הזה גייס קצת יותר מ-100,000 שקל במטרה אחת, לאוטובוסים.

<דן תדמור: זה לא הלך לחשבון חשמל ולא לשלם את המשכורת שלי, זה הלך כדי להביא אוטובוסים ספציפית מהפריפריה, כי הבעיה של הפריפריה עם בית התפוצות היא לא הכניסה, היא להגיע לפה.

יפעת שאשא ביטון: היא גם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על הכניסה, אני אומרת שהיא גם הסעות, אבל אני אתייחס לזה אחר כך.

<הדרה רוזנבלום: סליחה שאני מפריעה, אני באמת אמנם אני מבוגרת, אבל אני מאוד מאוד מאוד מחוברת לנוער ואני גם אחראית על נושא מאוד מרכזי, מעבר לנושא של מועצות תלמידים ונוער ומנהיגות אני אחראית על כל הנושא של המשלחות הבינלאומיות של ישראל.

<הדרה רוזנבלום: כלומר לא עיר לעיר, אבל אם זו משלחת - - - יצאנו עם מיזם מדהים שאני אשמח לשתף.

<הדרה רוזנבלום: אחרי שגמרנו אתמול כל הדרך חשבתי על רעיון, משהו מאוד ייחודי בנושא של הסברה ואנחנו ממש מחייבים, יצא חוזר מנכ"ל שכל ילד שיוצא חייב לקבל לפחות עשר שעות בעשרה נושאים שבחרנו בצורה מתוקשבת באופן אישי.

<הדרה רוזנבלום: ממש מיזם.

<הדרה רוזנבלום: סיימנו, אנחנו בעריכה אחרונה, ואני יושבת וחושבת כמה היה יותר חכם אם היינו יכולים לחזור, כי פעם עשינו את זה, פעם הייתי מוציאה נגיד משלחת של זרעים של שלום והיינו כאן עושים יום עיון, גם היו מתחברים לשורשים, כי אתה שם נפגש עם בני נוער בכיתה ט' מהמזרח התיכון ואז ככל שאתה יודע יותר על השורשים שלך - - - אבל כשילד צריך לשלם כל כך הרבה כסף - - -

<דן תדמור: לשלם כסף על מה?

<הדרה רוזנבלום: לכניסה.

<דן תדמור: אני רוצה להגיד לך משהו על כניסה.

<דן תדמור: אני הייתי שמח מאוד להיות בסטטוס של יד ושם, שלא גובה כניסה בכלל, הכניסה ליד ושם היא חינם, למה?

<דן תדמור: כי יד ושם מתוקצב במלואו.

<הדרה רוזנבלום: לא, אבל אני כן משלמת ליד ושם על הדרכה ואין לי בעיה לשלם על הדרכה כי אז יש לי שעות מרצה, אבל זה - - -

<דן תדמור: אז אני אענה לך.

<דן תדמור: הייתי שמח מאוד להיות כמו יד ושם ולא לגבות כניסה.

<דן תדמור: לצערי מדינת ישראל מתקצבת אותנו ב-7.5 מיליון שקל בשנה, זה בערך שליש מהתקציב השוטף שלנו, מה שאומר שאנחנו חייבים להשלים את שני השלישים הנוספים בתרומות ובהכנסות עצמיות.

<הדרה רוזנבלום: אנחנו גם ניסינו לעשות הצעת חוק שלפחות פעמיים בשבוע, כמו במרבית העולם, שבני נוער יוכלו להיכנס למוזיאונים בחינם.

<דן תדמור: אני אמחא כפיים להצעת חוק כזאת.

<הדרה רוזנבלום: זה עבר כבר קריאה שנייה והתחלפה לנו הממשלה.

<דן תדמור: מה שאנחנו גובים, בהסכם שיש לנו עם משרד החינוך, כרטיס הכניסה כאן הוא 45 שקלים, במשרד החינוך אנחנו מוכרים 18.

<דן תדמור: זה מחיר הפסדי.

<דן תדמור: 18 שקל כפול קבוצה של 20 תלמידים - - -

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להמיר את זה להדרכה?

<דן תדמור: לא מכסה לי את המדריך.

<דן תדמור: 18 שקל כפול 20 תלמידים לא מכסה את ההדרכה.

<דן תדמור: אני שמח להפסיד כסף על הקבוצות האלה, שרק יבואו עוד.

<דן תדמור: לצערי אנחנו לא יכולים שלא לגבות כניסה בכלל, לא יכולים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל השאלה פה, מבחינת הדרה, הדרה אומרת שיש הליך לצורך העניין בירוקרטי יותר.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לשלם על הדרכה אם אתה תגדיר את זה הדרכה ולא תגדיר את זה כניסה.

<הדרה רוזנבלום: אני למשל כשאני מביאה אותם למוזיאון בירושלים אז אנחנו לוקחים חמש שעות מרצה, אנחנו לוקחים מדריכה שמסתובבת איתנו כשעתיים או שלוש וזה במקום.

יפעת שאשא ביטון: ואז את יכולה לתקצב את זה בעצם?

<הדרה רוזנבלום: כן, שעות מרצה יש לי.

<הדרה רוזנבלום: אני לא רוצה לבקש מכל ילד עוד כסף נסיעה, מספיק עד שהם מגיעים.

<הדרה רוזנבלום: כי אצלי זה מכל הארץ.

<חן סער כהן: כשאת מבקשת לבקש הדרכה לקבוצה את מחויבת עבור ההדרכה ולא עבור הכניסה.

<חן סער כהן: זאת אומרת זה לגמרי אפשרי.

<הדרה רוזנבלום: זה חדש, כי זה לא היה.

<חן סער כהן: אני אשמח שאנחנו נפתור את זה.

<חן סער כהן: זה לגמרי פתיר.

<הדרה רוזנבלום: אני אשמח מאוד שיש לי פה אפשרות באמת לחשוף הרבה בני נוער.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח להתייחס, ברשותך, לכמה נקודות.

יפעת שאשא ביטון: דיברת על הסעות, אני חושבת שזה הרבה מעבר להסעות, כי הרבה פעמים בתי הספר יוצאים ויש הסעות והם בוחרים לאן והם לא בוחרים בבית התפוצות ואנחנו צריכים לשאול למה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך מהחוויה שלי, זה קצת מתחבר לדברים שאתה אמרת ואני מרשה לעצמי לומר אותם דווקא בגלל השינויים שהצבעת עליהם והתפיסה החדשה שמובילה את המקום, בשבילי בית התפוצות היה מוזיאון אירופאי, שאנחנו כבר רגילים לשמוע, אנחנו פוגשים אותו בספרי ההיסטוריה ואנחנו פוגשים אותו באירועים השונים ואנחנו פוגשים אותו בכל מיני מקומות אחרים שאנחנו מגיעים אליהם, לא תפוצות אמיתי כמו שהוא, לצורך העניין, אמור להיות, תפוצות אז זה כולם, משמים, זאת אומרת אפור, כי ככה אנחנו - - -

<קריאה: חשוך.

יפעת שאשא ביטון: כן, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אני מבטאת לך את התחושה כדי גם לחזק את השינויים ואת המשמעות של השינויים שאתם עושים וגם שתבינו שהכיוון החדש הזה חייב לעבור תהליך של הסברה, אם זה בקהילת המחנכים ואם זה בכלל, כדי שיבינו שיש כאן משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: ההנגשה של המקום על רבדיו החדשים והשונים, דרך טכנולוגיות או דרך אמצעים אחרים, יכול לחבר ולהגיד 'חבר'ה, כדאי לכם לבוא, כי יש פה משהו חדש'.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מסכימה שהייתי שמה את כל יהבי שם כדי להמציא את זה או ללדת את המקום הזה ממקום אחר.

<דן תדמור: אני מסכים לגמרי.

<דן תדמור: בעצם מה שאת אומרת, וזה נכון, שהאתגר כאן הוא לשנות את דעתם של אנשים על מקום קיים, שזה הרבה יותר קשה מאשר ליצור רושם ראשוני.

<דן תדמור: זה אתגר עצום.

<דן תדמור: בעצם המסר 'זה לא מה שחשבתם' הוא מסר מאוד קשה.

<דן תדמור: לצערי אין לנו תקציב פרסום ענק, אבל החדשות הטובות זה שדרך יחסי ציבור אנחנו כבר מתחילים ליהנות מהשינוי הזה ואנחנו עובדים מאוד קשה כדי להמשיך.

<דן תדמור: וזה לא קורה ביום אחד.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברור, אבל יש היום טכנולוגיות, יש רשתות חברתיות, יש הרבה דרכים להעביר אינפורמציות ולגרות את הציבור להבין שכדאי - - -

<חן סער כהן: גם באמצעות הפעולות שלנו.

<חן סער כהן: אנחנו פוגשים בני נוער - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו מגיעים ואופס - - -

<חן סער כהן: בואו תראו מה הולך כאן.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

<דן תדמור: זה על קצה המזלג השינויים שיש כאן.

<דן תדמור: מתי אנחנו יוצאים לסיבוב?

<חן סער כהן: בואו נצא לסיבוב.

<חן סער כהן: אני חושבת שהשיחה אחרי זה תהיה הרבה יותר אפקטיבית כשתראו בעיניים מה אנחנו עושים פה.

<חן סער כהן: (בסיור)

<דן תדמור: זה עדיין אתר בנייה, שימו לב איך שהוא סיבובי.

<דן תדמור: שתיים, תאמינו לנו שזה יהיה מוכן ביום שלישי.

<דן תדמור: באגף החדש יהיו ארבע תערוכות שייפתחו סימולטנית באותו יום.

<דן תדמור: הראשונה שנראה היא גלריית ילדים, מיועדת לילדים מגיל 6 עד 12 והוריהם ומתמקדת ב-148 גיבורי על יהודים.

<דן תדמור: גיבורי על זה ממשה ועד מארק צוקרברג וכל הנשים והגברים מכל המינים וכל הסוגים שהיו בדרך מחולקים לשמונה קטגוריות, מדענים, ספורטאים, מצביאים, פילוסופים, מהפכנים, אנשי תרבות, אנשי ספר וכדומה.

<דן תדמור: דמייני לך איזה אתגר זה היה שהגלריה הזו תהיה מאוזנת מכל הבחינות, אללה יוסטור.

<קריאה: ספורטאים יש?

<חן סער כהן: בוודאי שיש.

<דן תדמור: חלק מההפעלות הן הפעלות היפר אקטיביות, היי טק וחלק הן low tech, לא הכול חייב להיות טכנולוגיה, ובכל אחת מהתכניות הילדים יפגשו גיבורים ויעשו פעילות כלשהי שממחישה מה זה להיות גיבור.

<דן תדמור: להיות גיבור זה לא בהכרח כוח פיזי, בדרך כלל זה לא כוח פיזי, זאת חוכמה, זאת התמדה, זאת היכולת לעמוד על שלך גם כשכולם אומרים לך ההיפך.

<דן תדמור: נגיד אחת הגיבורות שלנו פה זאת עדה יונת.

<דן תדמור: עדה יונת, מי שמכיר את הסיפור שלה, היא 20 שנה הלכה כל יום לעבודה מתוך שכנוע פנימי שהיא תצליח לעשות את מה שכולם אמרו לה שאי אפשר לעשות.

<דן תדמור: איך מלמדים ילד מה זה ריבוזום זה כבר אתגר אחר, אבל כל דבר כזה פוצח עם הפעלה שמצליחה גם להמחיש מה הופך את האדם הזה לגיבור וגם מביאה עיקרון של גבורה.

<חן סער כהן: הפעילות החינוכית שתלווה את הסיור תבקש מהילד באמת לנסות לחשוב איזה ערכים נדרשים ומי הוא גיבור בעיניו.

<חן סער כהן: גיבור יכול להיות גם סבא שלו.

<דן תדמור: הפעילות המסכמת כשהילדים יוצאים כשהם בוחרים את הגיבור שלהם והגיבור יכול להיות מהגלריה וגם יכול להיות דנה אינטרנשיונל.

<דן תדמור: יש קצת בלגן בדמויות, אבל אלי כהן נמצא שם, הוא לא אמור להיות באזור של התרבות, אבל כן עפרה חזה ודנה אינטרנשיונל ואנריקו מסיאס.

<דן תדמור: זה יהיה סימולטור טיסה.

<דן תדמור: במלחמת העולם השנייה הייתה טייסת סובייטית בשם לידיה ליבק, יהודייה, שהורידה 12 או 13 מטוסים של הנאצים לפני שהיא בעצמה הופלה.

<דן תדמור: קראו לה הוורד הלבן, כל פעם שהיא הורידה מטוס היא ציירה ורד לבן על המטוס שלה ובסוף היא בעצמה נהרגה.

<דן תדמור: הילדים יוכלו לטוס ולהוריד נאצים.

<דן תדמור: (בישיבת סיכום)

<חן סער כהן: בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי הוקם לפני עשר שנים ומה שאנחנו עושים אנחנו באמת מדברים על חזון שלנו.

<חן סער כהן: החזון שלנו הוא לחנך לשייכות מושכלת ופעילה ולהיות בית גם לקהילות בארץ אבל גם לקהילות בחו"ל ואנחנו עושים את זה בכל מיני דרכים.

<חן סער כהן: הייעוד שלנו, אנחנו, כמו שאמרתי, האגף החינוכי, כל תלמיד, סטודנט, חייל, מבקר, בודד, עצמאי, שמגיע לבית התפוצות מקבל את התכנים שאנחנו יוצרים אצלנו בבית הספר.

<חן סער כהן: יש לנו תכניות שמיועדות לאנשי חינוך מקצועיים ואנחנו במסגרת זו פוגשים אנשים מארגונים מקבילים כמו הסוכנות, ההסתדרות הציונית, בינה, אלול וכו', לא רק דרך מערכי שיעור וכיתות, אלא גם באמצעות חוויות משותפות לכל המשפחה, אנחנו תיכף נתייחס לזה.

<חן סער כהן: אנחנו עושים הבחנה בין זיקה שנרכשת דרך ידע באופן מושכל לבין איזה שהיא חוויה רגשית ואינטואיטיבית ולשרת כמצע להגדרתו וקידומו של החינוך לעמיות יהודית בארץ ובעולם.

<חן סער כהן: חברים, עמיות יהודית זה מושג שאנחנו מדברים אותו וגם בעולם, בישראל יש לנו עוד דרך לעשות.

<חן סער כהן: המבנה הארגוני שלנו הוא כזה, טליה אבנון בנבנישטי עומדת בראש בית הספר, אני חושבת שחלקכם מכירים אותה, ובית הספר בנוי משלוש מחלקות.

<חן סער כהן: המחלקה לפיתוח מנהיגות חינוכית, שכמו שאמרתי, עוסקת בהקניית הידע למחנכים ואנשי מקצוע.

<חן סער כהן: יש לנו מחלקה לחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, שם נכתבות התכניות עבור תלמידי בית ספר, תלמידי גנים, חיילים, סטודנטים, חבר'ה שמגיעים ממסע, תגלית וכן הלאה, תכניות שמתקיימות הן כאן והן מחוץ לבית התפוצות, ומחלקת קהל וקהילה, שזו המחלקה שלי, שאנחנו מייצרים פעילויות ותוכן לקהל הרחב, מה שנקרא למבקר העצמאי.

<חן סער כהן: אנחנו מדברים פה על ממשפחות וילדים ועד שוחרי תרבות, באמצע יש לנו סטודנטים, צעירים, ישראלים ולא ישראלים.

<חן סער כהן: אז מה היא עמיות יהודית, שימו לב לחוטים האלה, שכל חוט הוא בצבע אחר והחזון שלנו הוא איך אנחנו אורגים מתוך כל החוטים האלה שמייצגים כל מיני שונויות קהילה אחת.

יפעת שאשא ביטון: קהילה אחת, אבל ששומרת על הייחודיות של כל אחת.

<תמי ברנע: יש פה איזה סתירה, אם אנחנו יוצרים קהילה אחת אז איפה אני משמרת את המורשת שאני - - -

<חן סער כהן: למה את חושבת שזאת סתירה?

<חן סער כהן: הנה, ראינו דוגמה.

יפעת שאשא ביטון: זו קהילה אחת, בואי נגיד במיוחד אחרי השיח על כור ההיתוך, שכולנו יודעים מה היה גורלו וגם למה הוא נועד, דווקא אני בציור הזה לא רואה כור היתוך, אני רואה את היכולת של הקצוות שיכולים להתחבר ולהיות ביחד - - -

<חן סער כהן: לכל אחד יש ביטוי עצמאי.

יפעת שאשא ביטון: עם שמירה מאוד ברורה של הייחודיות.

<חן סער כהן: ואיך בעצם אנחנו משיגים את תחושת ההשתייכות הזאת, דיבר דן קודם על ששת הנכסים - - -

יפעת שאשא ביטון: קהילה אחת עם הרבה גוונים.

<חן סער כהן: ערכים שדרכם אפשר להשתייך לשיח הזה.

<חן סער כהן: כל אחד זה בעוצמה משתנה אצלו, לדוגמה זיכרון משותף או יצירת ספרות ותרבות יהודית.

<חן סער כהן: יש מי שמתחבר לזהות היהודית דרך עגנון, דרך העברית, דרך אורחות חיים, יש מי שאצלו זה בעצימות כזו, בעצימות נמוכה יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: ביצירות, בספרות, בתרבות, בשירה, נכנסים משוררים מזרחיים?

<חן סער כהן: איזה שאלה.

<חן סער כהן: תיכף אני אגיע למה אנחנו עושים בסדרה, השנה הייתה לנו סדרה שנקראה 'הספרדים', מפגשים של פעמיים בחודש שעוקבים אחרי כל אוצרות התרבות הספרדית מזמן גירוש ספרד ונדדנו דרך המקומות שאותה גלות ספרד הגיעה אליהם.

<חן סער כהן: אז בוודאי.

<חן סער כהן: לעומת זאת יש לנו גם על תרבות האידיש.

יפעת שאשא ביטון: צריך הכול מהכול.

<חן סער כהן: זאת אומרת אין פה איזה נרטיב מרכזי ונרטיב משני.

<חן סער כהן: הריבוי, המגוון, הדברים חיים זה לצד זה.

<חן סער כהן: ראיתם למעלה, יש את בתי הכנסת הספרדים והאשכנזים, יש את האורתודוקסים מול הליברלים, יש את החדש ויש את הישן.

<חן סער כהן: זה הכוח של הדבר ואת זה אנחנו רוצים להעביר למבקרים שלנו.

<חן סער כהן: אפשרות נוספת להתחבר למרחב הזה זה דרך השפה.

<חן סער כהן: כשאנחנו מדברים על עברית אנחנו מדברים על אידיש ועל לדינו.

<חן סער כהן: זיקה קבועה לישראל, כמו שאמר דן, יש מי שחי פה ויש מי שלא חי פה, אבל עדיין מרגיש מחויב וקשור, ועולם ערכים.

<חן סער כהן: עולם ערכים יהודי אנחנו מדברים תמיד על תיקון עולם, אנחנו מדברים אפילו על השליטה, יש לנו ערכים שהם אוניברסאליים אבל ערכים שהם פרטיקולריים עם תפיסת הזהות היהודית.

<חן סער כהן: אנחנו לא נעים על ציר של למעלה למטה, שהוא מניח איזה שהיא היררכיה, אנחנו מדברים על רוחב, ואיך אנחנו עושים את זה?

<חן סער כהן: יש לנו פה תנועה מתמדת בין שני מוקדים, היחיד והסיפור האישי והאופן שבו הסיפור האישי מצליח להשתלב בסיפור הקולקטיבי.

<חן סער כהן: זאת הנחיית העבודה שלנו.

<חן סער כהן: באופן כללי מה שאנחנו מבקשים לעשות זה מצד אחד לפרק את הסיפור לגורמים, כמו שראינו את החוטים האלה, שלכל אחד מהם יש צבע משלו, אבל מטרת העל היא למצוא דרך לחבר את כל החלקים האלה של אותו פאזל לכדי פסיפס שכולנו מצליחים להרגיש שאנחנו חלק ממנו.

<חן סער כהן: המוטו שלנו הוא 'אתם חלק מהסיפור', אבל זה לא סלוגן בלבד, זאת לא סיסמה, זאת הנחת עבודה.

<חן סער כהן: לדוגמה, כשמגיעים לפה תלמידים, וכאן אני מתייחסת לתכנית השורשים שלנו, מופנית לתלמידים בכיתה ז' שמגיעים לבקר כאן בבית התפוצות, הם עושים סיור בתערוכת הקבע ומגיעים לכיתה לסדנה.

<חן סער כהן: כאן אנחנו נותנים להם כלים של איך באמת אני עושה עבודת שורשים, מתוך ההבנה שככל אני מכיר את הסיפור שלי יותר טוב גם אני מחזק את תחושת הגאווה וגם אני מחזק את תחושת ההשתייכות שלי, להכיר את הסיפור שלי זה נכס עצום.

<חן סער כהן: אבל זה לא מספיק.

<חן סער כהן: כדי להרגיש חלק מהכלל אני צריך להכיר ברבגוניות של הסיפורים שנמצאים לצדי.

<חן סער כהן: כשאנחנו שואלים ילדים שמגיעים לסיור מה הן ארצות המוצא שלכם, מה הם המנהגים המיוחדים למשפחה שלכם, איך אתם חוגגים את החגים, איזה מאכלים יש לכם, והלוח מתמלא ב-20 ומשהו ארצות מוצא ובעשרות מנהגים ייחודיים לכל משפחה ומשפחה הכוח של זה מול הילד שפתאום רואה ביטוי לסיפור שלו, אבל הוא משתלב באיזה שהוא מארג שהופך את תחושת השייכות שלו למאוד מאוד מוחשית.

<תמי ברנע: הסדנה, למרות שאחר כך הם באים לכיתה ויש סדנה - - -

<חן סער כהן: בכיתה שלנו פה.

<תמי ברנע: לא בכיתה בבית הספר על ידי המחנכת?

<חן סער כהן: לא, ממש לא, על ידי מדריכים שלנו, בהמשך לסיור.

<חן סער כהן: יש לנו פה מערך מאוד משוכלל.

<תמי ברנע: לא הייתי מכיתה ד'.

<חן סער כהן: אז הגיע הזמן.

<חן סער כהן: זו דוגמה אחת.

<חן סער כהן: איך אנחנו יכולים לחזק תלמידי פריפריה?

<חן סער כהן: באמת חלק מהתכניות מתקיימות כאן, אבל יש גם הרבה תכניות שאנחנו מוציאים החוצה.

<חן סער כהן: לדוגמה סיפור משפחתי, מכירים?

<חן סער כהן: זו תכנית שחגגה השנה את השנה ה-21

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה.

יפעת שאשא ביטון: השקף הקודם, שהיה כתוב 'העצמת תלמידים באזור הפריפריה, אתם חלק מהסיפור'.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאת מספרת לנו, נכון?

יפעת שאשא ביטון: הם לא רואים דבר כזה?

<חן סער כהן: לא, כל המצגת הזאת היא מצגת שהיא עבורכם.

יפעת שאשא ביטון: רק רציתי לוודא - - -

<חן סער כהן: לא, בוודאי שלא.

<חן סער כהן: ממש לא.

<חן סער כהן: נהפוך הוא, אני אומרת שוב פעם, אין כאן נרטיב מרכזי ונרטיב משני.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, הם לא יודעים שהם באים לפה כילדי פריפריה.

<חן סער כהן: ממש לא.

<חן סער כהן: אנחנו גם באמת באמת, שימי לב, היינו עכשיו במוזיאון, הייתה שם פריפריה?

<חן סער כהן: יכולת להגיד שמשהו משני או שולי או לא?

יפעת שאשא ביטון: לא, מבחינת התכניות, אין בשום מקום משהו שמופיע כ - - -

<חן סער כהן: כי אנחנו באמת לא מאמינים בזה, זה לא משהו שאנחנו ממשיגים.

<חן סער כהן: הסיפור, הכוח שלו הוא בדיוק מהגיוון.

<תמי ברנע: אני חושבת שהמילה בכלל לא צריכה להיות על השולחן, פריפריה, צריך את הנושא של ההסעות, אבל זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מבינה, זה שיח בינינו, שאנחנו מדברים על חתכים באוכלוסייה שאנחנו רוצים לקרב למקום הזה, זה לגיטימי לחלוטין, זה - - -

<חן סער כהן: לצורך זה נפגשנו, לא?

יפעת שאשא ביטון: זה נראה כל כך יפה, שפחדתי שזה לא איזה שלט פה או משהו.

<חן סער כהן: ממש לא, המילה לא מדובררת אף פעם, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: זה מה שרצינו.

<חן סער כהן: בכלל השיח פה הוא מאוד לא היררכי, או מבדל, תמיד הדגש הוא על המשותף.

<חן סער כהן: סיפור משפחתי היא תכנית שחוגגת השנה 21, אם יהיו לכם כמה דקות אני מאוד אשמח שאתם תבואו לראות במה מדובר.

<חן סער כהן: זו תכנית שמתקיימת במאות בתי ספר בעולם ובארץ.

יפעת שאשא ביטון: בתי ספר יהודיים?

<חן סער כהן: כן.

<חן סער כהן: זאת תכנית שורשים, יש לה מערך קבוע, מובנה, שנלמד לאורך כל השנה, עם מורה, ובסופו של דבר, אחרי שהילדים לומדים להכין תחקיר ומכינים את הקלסר שבתוכו נמצא כל החומר, הראיונות שהם ניהלו, החומרים שהם אספו, הדוקומנטציה, הם מציגים מוצג מוזיאלי שהם מכינים בעצמם.

<חן סער כהן: מתקיימת פה תחרות, העבודות נשלחות אלינו מחו"ל ומהארץ, ועדות שיפוט.

<חן סער כהן: השנה יש לנו 48 עבודות שהגיעו לשלב התחרות, הילדים שזוכים מחו"ל מקבלים כרטיס טיסה ומגיעים לארץ עם ההורים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: והם מגיעים לפה לבקר בבית התפוצות?

<חן סער כהן: אנחנו עושים להם פה יום שלם, מהבוקר עד הערב, יש פה שילוב של ילדים מישראל וילדים מחו"ל, הם עוברים פה תכנית לאורך כל היום, מאוד מאוד מרגשת ומעניינת.

<אירית אדמוני פרלמן: רציתי רק לציין שלעתים יש פה ילדים שזו ההזדמנות הראשונה שלהם להגיע לארץ, בהזדמנות הזו שאנחנו מטיסים אותם.

<חן סער כהן: אנחנו מדברים על ילדים שמגיעים מדרום אמריקה, צפון אמריקה וקנדה, חמ"ע, ברית המועצות לשעבר, אירופה, ויש פה באמת מגוון של שפות ושל ילדים שכולם כולם מגיעים בגלל שהם הגיעו להישגים יוצאי דופן.

<חן סער כהן: ואני מבקשת, אם יש לכם כמה דקות, אתם תבואו לראות את הדבר הזה, זה - - -

<אילת שחק: את יודעת עד מתי היא תהיה?

<חן סער כהן: התחרות מתקיימת השנה ב-8 ביוני, זו הפתיחה, העבודות ימשיכו להיות מוצגות בגלריה חודש לאחר מכן, עד אמצע יולי.

<תמי ברנע: אבל זאת בעצם התכנית שכל ילד בישראל בכיתה ז' עושה?

<חן סער כהן: לא, ממש לא.

<חן סער כהן: יש את התכנית של משרד החינוך.

<תמי ברנע: אתם לא שותפים לתכנית של משרד החינוך?

<חן סער כהן: אנחנו ייצרנו תכנית חלופית.

<חן סער כהן: נוספת, לא חלופית.

<חן סער כהן: יש בתי ספר שבוחרים לעבוד עם התכנית הזאת, שהיתרון של התכנית הזאת - - -

<אירית אדמוני פרלמן: 300 שקלים.

<אירית אדמוני פרלמן: אומרים שזה עולה כסף - - -

<חן סער כהן: אנחנו שולחים מערך מסודר, מובנה, כולל ההזדמנות להשתתף בתחרות.

<תמי ברנע: 300 שקלים לבית ספר או לתלמיד?

<חן סער כהן: בית ספר כמובן.

<תמי ברנע: אז זה באמת לא בשמים.

<חן סער כהן: וכשעושים את עבודת השורשים, שתי הבנות שלי עשו, אחת עשתה ואחת עשתה העתק-הדבק כמובן.

<אילת שחק: אצלי זה עוד ממשיך לגדולים, היום הנכדים כבר מעתיקים.

<חן סער כהן: שמעתי שאפילו לא משנים את השמות, אמרנו שרק משנים את השם, אומרים לי שאפילו את זה כבר לא.

<חן סער כהן: זאת הזדמנות לעשות את זה בצורה אחרת, מאוד מאוד מאוד יצירתית.

<חן סער כהן: חלק מהתלמידים מכינים עבודות וידיאו, חלק מהתלמידים מצלמים את עצמם מנגנים.

<חן סער כהן: אתם לא מבינות - - -

<אילת שחק: אני מוכרחה לספר, אני שפטתי בזה של דרום אמריקה.

<אילת שחק: יש שם עבודה מדהימה, היא לקחה כוסות קידוש של יין וכל כוס קידוש כזאת ייצגה לה דמות אחרת במשפחה, היא שמה אותם בזווית כזאת של שפיכה, מתוך כל כוס יצא צינור עם היין וכל הצינורות התנקזו אליה.

<אילת שחק: מה היא קיבלה מכל אחד.

<אילת שחק: מדהים, זה מארגנטינה.

<חן סער כהן: יש עבודות שהן מדהימות.

<חן סער כהן: קודם כל נורא מרגש לשפוט, נכון?

<אילת שחק: כן.

<חן סער כהן: זו חוויה לראות ילדים, הנוער הלא איכותי, ואנחנו מקבלים פה עבודות שגם ברמה האמנותית.

<הדרה רוזנבלום: אנחנו נחשפנו למשפחה שעשתה שמיכת טלאים וכל פעם מוסיפים.

<הדרה רוזנבלום: זה ממש מדהים.

<חן סער כהן: זה מאוד מרגש וגם התהליך שהמשפחה עצמה עוברת, זה אף פעם לא רק - - -

<אילת שחק: הקריטריונים זה אסתטיות, יצירתיות, יהדות וחקר.

<הדרה רוזנבלום: ואין שיתוף של המשפחה?

<חן סער כהן: בדרך כלל כזה פרויקט ילדים לא עושים לבד.

<חן סער כהן: ראשית, כי הוא חייב לגשת למשפחה ולקבל מהם את המידע, זה הופך להיות סוג של דינמיקה משפחתית שאנחנו תמיד - - -

<תמי ברנע: כמה בתי ספר בישראל משתתפים בזה?

<חן סער כהן: אני לא יודעת להגיד לך מספר מדויק, בסביבות 150, משהו כזה.

<חן סער כהן: בעיניי זה שוליים, יש לנו עוד לאן להגיע.

<תמי ברנע: אבל 150 זה בכל אופן מספר.

<חן סער כהן: זה מספר יפה, וחלקם בתי ספר חזקים וטובים שאיתנו כבר הרבה מאוד שנים.

<חן סער כהן: הפרויקט הגנאולוגי של צה"ל ובית התפוצות זה פרויקט חדש, שוב פעם פרויקט שבו אנחנו יוצאים החוצה.

<חן סער כהן: טירונים, במסגרת סדרת חינוך, עוברים סדנה עם מפקדים ומפקדות שעברו הכשרה אצלנו, במסגרתה הם עומדים על החשיבות של השורשים שלי, איפה זה פוגש אותי כחייל, איפה זה פוגש אותי כאזרח, איפה זה פוגש אותי כישראלי וכיהודי ובסופה של הסדנה, בארבעה צעדים באמת מאוד מאוד פשוטים, נעשתה פה עבודה - - -

<דן תדמור: פיתחנו אפליקציה שמאפשרת להזין עץ משפחה, לא כחוויה של שעות, אלא מה שכל אחד יודע בשלוף.

<דן תדמור: כל אחד יודע שלושה דורות בשלוף, אז כל הטירונים הקרביים בזמן סדרת חינוך, או בהר גילה או בלטרון, ועכשיו גם צוערים בבה"ד 1, מקבלים סשן כזה, אז מרשים להם לשלוף את הסמרטפון.

<דן תדמור: אגב, הנחת עבודה של חיל חינוך שלכל חייל יש סמרטפון והיא נכונה, אני ראיתי את זה במציאות.

<דן תדמור: הם שמחים מאוד לשלוף את הסמרטפון שלהם והם ממלאים.

<דן תדמור: זה קטע מדהים.

<דן תדמור: הלכתי לראות את זה בפעולה ואחת הקבוצות שאני ראיתי, קרביים, מג"בניקים.

<דן תדמור: עמדתי להיכנס, שעה עשר בבוקר, אמרתי אללה יוסטור מה אני הולך לראות פה, בין הניקורים לבין זה ש - - - מג"בניקים.

<דן תדמור: אני באמת נכנס לחדר, באופן מאוד טיפוסי - - -

יפעת שאשא ביטון: דבר בעדינות על המג"בניקים.

<דן תדמור: להיפך, תיכף תשמעי משהו על המג"בניקים.

<דן תדמור: קודם כל יש לנו גם פתרונות לדרוזים, נוצרים ומוסלמים.

<דן תדמור: קודם כל, שייאמר מיד.

יפעת שאשא ביטון: מג"ב היום זה כבר לא מג"ב של פעם.

<דן תדמור: אני נכנס לחדר ואני רואה חבר'ה, עדיין 90% פריפריה, והם נכנסו לעסק הזה עם כל הלב וכל הנשמה, במעורבות מדהימה.

<דן תדמור: אני חשבתי בעשר בבוקר לראות אותם מנקרים, שום דבר, יש מערך אימון נורא טוב שחיל החינוך פיתח יחד איתנו, הם היו באטרף.

<דן תדמור: והם נתקעו, אז הם קראו לעזרה 'ולא, אני חייב להזין גם את זה', 'רגע, הסבתא שלי מהצד הזה והדודה שלי מהצד ההוא', זה תופס אותם בשלב בחיים שלהם שהזהות הלאומית והעמית שלהם, יש לה משמעות.

<דן תדמור: בן אדם הולך מחר אולי להיהרג ואולי להרוג עבור משהו, הוא רוצה להבין מה.

<דן תדמור: זו הייתה פשוט חוויה שחיממה את הלב, זה היה מדהים.

<דן תדמור: יצאתי בסדר?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו נעשה לך תיקון אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: כמו שחידשת את בית התפוצות, אז מג"ב מאוד חידשו את עצמם והם עשו תהליך מאוד יפה.

יפעת שאשא ביטון: היום על כל עשרה שמבקשים נבחרים ארבעה, זאת אומרת תהליך הבחינות שם הוא כואב, אנחנו נלחמים על חיילים שרוצים להיכנס למג"ב.

<דן תדמור: הקבוצה שאני ראיתי הייתה כמעט על טהרת הפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: כן, בדרך כלל אלה חיילים שעומדים בנקודות מעבר.

<הדרה רוזנבלום: או מסורת משפחתית.

<חן סער כהן: כשתרד התערוכה של תחרות סיפור משפחתי תעלה התערוכה של תחרות העדשה היהודית.

<חן סער כהן: ציון עוזרי, צלם בקנה מידה בינלאומי, חי בניו יורק ומצלם קהילות יהודיות בכל העולם כבר הרבה מאוד שנים, בנה תכנית עבור בני נוער.

<חן סער כהן: אנחנו מיישמים אותה השנה, לשמחתנו, גם בארץ.

<חן סער כהן: אנחנו פתחנו את התחרות לבני נוער מגיל 12 עד 17 והם בדיוק בתהליך שליחת הצילומים אלינו, אנחנו שוב פעם עובדים על סינון בעזרת שיפוט מאוד מכובד והתערוכה הזאת, כ-20 עד 25 ייכנסו לגלריה ויהיו מוצגים לפחות חודש.

<חן סער כהן: שוב פעם, איך אנחנו יוצאים החוצה, ומחזקים, היום לצלם זה מאוד מאוד פשוט.

<חן סער כהן: את הקשר הרב דורי אני צריכה להציג?

<חן סער כהן: כולם מכירים את התכנית הנפלאה הזאת?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<חן סער כהן: הזכרת קודם את מאגר הסיפורים, נדמה לי שעברנו את ה-5,000 סיפורים.

<חן סער כהן: תכנית שמיועדת לתלמידים ולאזרחים ותיקים, אלה מלמדים את המבוגרים מיומנויות מחשב והאזרחים הוותיקים חולקים איתם את הסיפור שלהם ומעלים אותו ביחד לרשת.

<חן סער כהן: היה לנו לא מזמן כנס בהשתתפות השרה גמליאל, זה היה מהמם.

<חן סער כהן: בית התפוצות לכל המשפחה.

<חן סער כהן: אנחנו דיברנו כיצד אנחנו מעבירים את התחושה, את המושג עמיות באופן - - - ככה נראים אנשים שמגיעים לבית התפוצות בקיץ, לפרויקטים של אמנות שיתופית.

<חן סער כהן: אנחנו יכולים לדבר הרבה על עמיות, יש מי שאומר בואו נרגיש עמיות, בואו נעשה עמיות, איך אנחנו עושים עמיות כשאנחנו לוקחים בפעילות רבת משתתפים שבה הסיפור שלנו הופך להיות חלק מהסיפור המשותף, אנחנו יוצרים פה יצירה סינרגטית.

<חן סער כהן: אז לפני ארבע שנים חנוך פיבן - - -

<קריאה: זה היה מדהים.

<חן סער כהן: זו הייתה באמת חוויה מאוד מאוד גדולה.

<חן סער כהן: 2,500 משפחות, 12,000 משתתפים הגיעו לפה ויצרו את הסיפור המשפחתי שלהם באמצעות המתודה של חנוך פיבן.

<חן סער כהן: חנוך פיבן עובד עם חפצים, המשפחות יצרו את הסיפור שלהן כפרופיל, כדיוקן, ואז זה הודפס וחנוך יצר מכל הדיוקנאות האלה קולז' ענק שסיפר את הסיפור המשותף של כולנו.

<חן סער כהן: שנתיים אחר כך אירחנו פה את מקס לוי פרידר, אמן קהילתי, שביחד עם 9,000 איש צייר פה במשך שלושה שבועות, ציירנו כולנו את העתיד שלנו.

<חן סער כהן: אנחנו מוציאים איזה שהיא שאלה משמעותית ואז נותנים להם להשתולל בפעילות מאוד מאוד כיפית.

<אילת שחק: מה מתוכנן לקיץ?

<חן סער כהן: בקיץ אנחנו פותחים את הגלריות החדשות.

<דן תדמור: גלריית המשפחה החדשה, אנחנו חונכים אותה בקיץ, זה יהיה מוקד משיכה חזק מאוד.

<דן תדמור: אנחנו עושים פעילות משלימה לגלם את הגיבורים.

<הדרה רוזנבלום: יש לי הצעה, כי מנכ"לית משרד החינוך, במסגרת כל הסיפור של קייטנות קיץ וכו', אז הם השקיעו די הרבה כסף ברשויות, זה נקרא ערי ערים ונוער ויצאה חוברת ואפליקציה, נדמה לי שהשיקו אותה אתמול או היום.

<גידי זאגא: את מדברת על הקייטנות של א'-ב'?

<הדרה רוזנבלום: לא, א'-ב' זה א'-ב', מדריכים אותם ומנחים אותם נציגים שלנו, מד"צים וכמובן מורים, שתהיה להם הזדמנות לעשות קצת השלמת הכנסה למה שהם מרוויחים במהלך השנה.

<הדרה רוזנבלום: בכל אופן יש המון פעילויות שהכניסו וזה גם הצעה למשפחה וגם לילדים, אני פשוט מציעה שאולי אפשר להכניס את זה, אם זה יהיה פתוח, למסגרת הפעילויות, זו דרך טובה מאוד לחשיפה.

<הדרה רוזנבלום: בשנה שעברה נכנסו 160,000 איש לאפליקציה הזאת.

<הדרה רוזנבלום: אני חושבת שזה יכול להתחבר טוב, אני סתם מוכרת לכם איזה שהוא טיפ שיכול לסייע.

<חן סער כהן: אני אשמח להבין קצת יותר במה מדובר, בוודאי.

<הדרה רוזנבלום: אוקיי.

<חן סער כהן: שוב פעם, חוויה משפחתית משותפת.

<חן סער כהן: הילדים לא משאירים את הילדים והולכים לארומה, אנחנו באמת תובעים איזה שהוא שיתוף פעולה ואנחנו מגיעים פה לחוויות מאוד מאוד מרגשות, שאנשים לוקחים חלק במשהו שהוא המוני ועדיין מצליחים להרגיש מה זאת עמיות ברגליים.

<חן סער כהן: בלי לדבר על זה הרבה, אנחנו לא אומרים עמיות בחוויות האלה, אנחנו פשוט נותנים להם להרגיש שהם חלק ממשהו יותר גדול סינרגטית.

<חן סער כהן: משהו די חדש, עניין של כמה חודשים, אנחנו מפעילים תכנית עם מחנכים ומורים בחמ"ע, בברית המועצות לשעבר, מורים להיסטוריה והתלמידים שלהם שמתחקים, חוקרים ומתעדים את הקהילות שלהם.

<חן סער כהן: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שבמשך שנים לא יכלה לחקור את ההיסטוריה היהודית שלה, ועכשיו יש איזה שהיא פריחה, ואנחנו נדהמים משיתוף הפעולה ומהרעב שיש להם והצורך העצום.

<חן סער כהן: עמיתי בית התפוצות, הזכרתי קודם את המחלקה לפיתוח מנהיגות חינוכית.

<חן סער כהן: אנחנו פוגשים פה חבר'ה ממיטב המוסדות והארגונים שעוסקים בזהות יהודית, חבר'ה מקבילים לנו, אם זה הסוכנות, ההסתדרות הציונית, בינה, אלול, הלל והם מגיעים אלינו לסדנאות וסמינרים מרוכזים שבהם אנחנו מנחילים את הפרקטיקה, את הידע, את התוכן והמתודולוגיה של מה זה עמיות, איך אני מעביר את זה הלאה, מה אני עושה עם זה.

<חן סער כהן: מרכז קהילתי לצעירים וסטודנטים.

<חן סער כהן: זה דבר שאנחנו עובדים עליו.

<חן סער כהן: החבר'ה האלה, אתם יודעים, בין 20 ל-35, זה קהל שאנחנו צריכים להבין איך אנחנו מפצחים אותו ויש להם צרכים מאוד מאוד ברורים.

<חן סער כהן: אנחנו פה מארגנים ערבים, הן לעולים והן לישראלים.

יפעת שאשא ביטון: מגיעים?

<חן סער כהן: העולים מגיעים בצורה מעוררת השתאות.

<חן סער כהן: כמה אנשים שעשו את הצעד והגיעו לפה מחפשים מקום שבו אפשר לדבר על זה.

<חן סער כהן: כבר עשיתי את זה, עכשיו תנו לי למשמע את זה, תנו לי להבין מה ההשלכות של זה, תנו לי לראות את השווים לי, תנו לי לראות את הישראלים.

<חן סער כהן: אנחנו עושים את זה תמיד בהשראת תערוכות שיש לנו, משלבים את זה עם התכנים של בית התפוצות ומגיעים לערבים מאוד מאוד משמעותיים.

<חן סער כהן: אני אסבר את האוזן, ב-5 ביוני, יום ירושלים, אנחנו עושים פה בשיתוף עם אדמס ערב זיכרון לעולים מאתיופיה, מנהלים ומובילים את זה הסטודנטים בני הקהילה האתיופית שלומדים באוניברסיטת תל אביב.

<חן סער כהן: יש 74 כאלה בשני התארים.

<חן סער כהן: הם מארגנים ערב יפהפה שאנחנו מנחים אותו יחד איתם ומאפשרים להם אותו.

<חן סער כהן: זו קהילה אחת.

<חן סער כהן: לפני חצי שנה עשינו ערב לבני הקהילה הרוסית, שהגיעו לפה ויצרו לעצמם תכנים, הן אמנותיים והן פאנלים של שיחות שבמהלכן הם יכלו באמת להציף דברים שמעניינים אותם.

<חן סער כהן: יש לנו מתמחים שמגיעים מחו"ל, ממגוון מוסדות ובתי ספר, חמישה חודשים שהם משתלבים בעבודה שלנו, יוצרים פרויקטים משל עצמם.

<חן סער כהן: כמו שאנחנו מגדירים אותם, הם שגרירים של בית התפוצות בהמשך.

<חן סער כהן: כבר בנובמבר אנחנו ככל הנראה נצא בכנס בנושא עמיות, שיהיו לו מספר מסלולים במספר תחומים.

<חן סער כהן: הסדרות, הזכרתי את סדרת 'הספרדים', סדרת האידיש, תרבות ישראלית ויהודית מקולנוע ועד ספרות.

<חן סער כהן: נגיע תיכף למספרים.

<חן סער כהן: המספרים מדברים בעד עצמם, יש לנו 35,000 תלמידים ישראלים, אנחנו היינו שמחים לראות פה יותר.

<חן סער כהן: בתכנית סיפור משפחתי יש לנו כ-20,000 משתתפים בשנה, 10,000 בישראל, משתתפים בקשר הרב דורי, 500, ואני חייבת להגיד שזה עולה בזמן שאנחנו מדברים, זו הצלחה לא נורמלית.

<חן סער כהן: 9,000 חיילים וקצינים, 2,000 אנשי חינוך, 5,000 צעירים מחו"ל דרך מגוון תכניות, 15,000 משפחות שמגיעות לפה בחגים ובחופשות ו-2,000 מנויים בשדרות התרבות, שדרות שמתקיימות פה על בסיס שבועי במשך השנה.

יפעת שאשא ביטון: אלה מספרים יפים, זה היקף יפה.

יפעת שאשא ביטון: אם את מחברת את הכול, אני מניחה שהחפיפה שם מעטה, אבל אם את מחברת את המספרים אני חושבת שההיקף הוא מרשים מאוד.

<חן סער כהן: ואנחנו בפירוש מרגישים שיש לנו עוד הרבה מאוד מה לעשות, אנחנו רחוקים ממיצוי ובמיוחד כשאנחנו מדברים על ילדי פריפריה.

<חן סער כהן: אני חושבת שהמשמעות של להגיע לפה ובאמת לראות איך הסיפור שלך משתלב בפאזל הזה, האפשרות של זה להעניק תחושה של השתייכות וגאווה, אני מיוצג, אני נמצא כאן - - -

<קריאה: אני גם מכיר את החבר שלי.

<גידי זאגא: זה בדיוק מה שאמר דן, כשפרסמו את המפה של מי מגיע לבית התפוצות, אז יש כתם אחד גדול במרכז ומהפריפריה בקושי מגיעים, אז השאלה היא איך אנחנו יכולים לחשוף את בית התפוצות והתכנים שלו יותר לפריפריה, דרום וצפון.

<דן תדמור: והפתרון הוא לא לצאת, אפשר גם לצאת אל, אבל זה לא הפתרון.

<דן תדמור: להיפך, אנשים צריכים להבין שהם כאן, הם צריכים לקבל את החוויה במלואה.

<דן תדמור: היו לאורך השנים הרבה ניסיונות לצאת החוצה, זה לא משיג את האפקט הזה.

<דן תדמור: אתה מגיע לכיתה של אנשים מסכנים וחבוטים, אתה לא נותן להם חוויה טרנספורמטיבית.

יפעת שאשא ביטון: למה מסכנים וחבוטים?

<דן תדמור: כי השעה שתיים וחצי אחר הצהריים וחם.

<דן תדמור: אל תחפשי אותי איפה שאני לא.

<חן סער כהן: כי יש לנו תנאים, יש לנו פסיליטיז, את ראית אותם ואנחנו שמחים להביא כיתה - - -

יפעת שאשא ביטון: מוכה וחבוט זה אחרי שלוש שעות נסיעה לפה?

<דן תדמור: לא כל כך.

<דן תדמור: דווקא חבר'ה שמגיעים לכאן ומגיעים ויש גם מסלולים שמקבלים הסעדה קטנה, קצת ארומה, טה טה טי טה טה טם, מסתדרים פה יפה מאוד, זה בסדר גמור.

<דן תדמור: אוטובוסים היום זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שיש פה ערך מוסף מאוד מאוד מאוד משמעותי שמגיעים לכאן, צריך לחשוב איך עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק איך בתי הספר בוחרים את זה.

<הדרה רוזנבלום: ואפשר לשלב את זה עם עוד משהו אטרקטיבי ואז מוציאים קצת את האנרגיות.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: הרי הם יוצאים לטיולים שנתיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה גם כשהיינו בסיור.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהאתגר הכי גדול זה לראות איך בתי הספר בוחרים להגיע לכאן, כי הם מבינים שהמקום הוא אחר.

<הדרה רוזנבלום: איך הם מעלים את זה על סדרי העדיפויות שלהם, זה הסיפור, כי הרי הם מגיעים לתל אביב לפחות שלוש פעמים בשנה.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי שהם מגיעים.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אמרתי, זה לא עניין של הסעות, הם ממילא מטיילים, עושים להם טיולים שנתיים, סיורים כאלה ואחרים, הם כאן.

יפעת שאשא ביטון: צריך לגרום להם לבוא.

יפעת שאשא ביטון: זה האתגר.

<חן סער כהן: אנחנו מאמינים שהם ייתרמו בכך שהם יקבלו את ההזדמנות.

יפעת שאשא ביטון: גם אני מאמינה.

<חן סער כהן: צריך לעשות יום עיון לרכזי טיולים או לרכזים חברתיים, שהם למעשה אלה שמובילים את הדברים, אז כשאתה חווה משהו אמיתי אתה אחר כך רוצה לשתף.

<דן תדמור: אנחנו עכשיו עושים סדרה של ימי חשיפה, אז צריך להבין מי במשרד החינוך, למי צריך להיחשף.

<הדרה רוזנבלום: אל תלך למשרד החינוך, תלך לבתי הספר, הם מחליטים.

<הדרה רוזנבלום: סליחה שאני משווה, מאז שרבין נרצח אני אחראית על הנושא הזה, מועצות תלמידים, דמוקרטיה וכל הדברים, אז השנה היה 20 שנה לרבין ואז עלה לי רעיון ובאתי למנהל המינהל ואמרתי לו 'תשמע, הם מצד אחד אומרים שלא מגיעים מספיק בתי ספר, אנחנו מצד אחד אומרים שלא מספיק עוסקים בנושא', אני עשיתי בדיקה, 29 בתי ספר נקראים על שם רבין, אמרתי 'בוא קודם כל נאסוף את כל המנהלים שלהם, נעשה איתם ישיבה, נשאל אותם מה הם עושים, נעזור להם'.

<הדרה רוזנבלום: אנחנו למשל נתנו לכל אחד הסעה ורבין נתן בחינם את הכניסה למוזיאון.

<הדרה רוזנבלום: לפחות 70% מהם בכלל לא העלו על דעתם שהם יכולים בכלל לשאול וזה עולה כסף, שלא לדבר על זה שמרכז רבין בעצמו שבועיים פתח בחינם את המקום.

<הדרה רוזנבלום: למה הוא פתח בחינם?

<הדרה רוזנבלום: כי הרעיון היה הטריגר הזה שאנחנו נתנו.

<הדרה רוזנבלום: ובתי הספר שלא נקראו על שם רבין וכן שילמו יום של עשייה, או יום לפני כן מעגלי שיח וכו', נתן לנו לפחות צד אחד.

<הדרה רוזנבלום: כלומר לפעמים אתה צריך את הגירוי, אבל נתנו כבוד למנהלים.

<הדרה רוזנבלום: הבאנו אותם, עשינו להם ישיבה נורא משמעותית, עם כל מיני קטעים.

<הדרה רוזנבלום: ממש הפעלנו אותם בלהתחבר כי הוא נרצח ולחצי מהאנשים זה אצלם במאה הקודמת כבר.

<הדרה רוזנבלום: גם המורים הצעירים היו תלמידים וזה משהו אחר וכשאתה מחבר אותו לחוויה הוא לא נשאר אדיש.

יפעת שאשא ביטון: אפשר גם דרך מנהלי מחלקות חינוך.

יפעת שאשא ביטון: אם קשה להביא עכשיו את כל המנהלים, אז מנהל מחלקת חינוך, הם עושים הרבה סיורים מטעם הרשויות והם מאוד ישמחו שתהיה להם כתובת כי הם כל הזמן מחפשים ערך חינוכי להכניס לשם, כדי שלא יגידו שהם יצאו לטייל, עובדי רשויות.

יפעת שאשא ביטון: אז מתוך שלא בא לשמה יבוא לשמה והם יגיעו לכאן.

יפעת שאשא ביטון: אין לי ספק שכשהם יראו את המקום כמו שהוא היום זה יעשה משהו אחר לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: הם חוזרים אחר כך הביתה, הם נפגשים עם המנהלים שלהם, יש להם מה להציע.

<הדרה רוזנבלום: הם גם רוצים לצ'פר אותם, הם יביאו אותם לפה שיחוו את החוויה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, וגם הם הרבה פעמים אוספים, או בתחילת שנה או בסוף שנה, את כל מנהלי בתי הספר וגם איתם יוצאים לסיורים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושב שאלה הפלטפורמות ששווה להשקיע.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הרבה אנרגיות, כי הם מרוכזים, זאת אומרת לא בעיה להגיע למנהלי מחלקת חינוך והם אחר כך יודעים להגיע למנהלים שלהם וככה ליצור מעגלים של השפעה.

יפעת שאשא ביטון: חייבת להיות חשיפה.

<דן תדמור: אני אדבר על זה עם השיווק אצלנו איך תוקפים את העניין הזה.

<אילת שחק: אבל גם כמו שאמרה הדרה, רכזי החינוך החברתי בבתי הספר.

<הדרה רוזנבלום: כי הם עושים את התכניות השנתיות.

<אילת שחק: והאחראים על הטיולים.

<אילת שחק: אבל עכשיו להביא אותם, כי ביולי כבר התכנית של הסיורים נסגרת.

<הדרה רוזנבלום: אתה עושה תכנית שנתית ואם אתה מדבר על תיכון הם מקבלים לוח מבחנים ורוצים לסגור, עד ה-15 ביולי אנחנו מבקשים מהם תכניות.

<הדרה רוזנבלום: הם אחר כך חוזרים ב-15 באוגוסט, אנחנו מקיימים דיאלוג על התכנית מול מה הם הציעו.

<אילת שחק: ולפי דעתי אתם כן צריכים לעשות פיילוט הרצה כזה, שיידעו שפני המקום התחדשו וכן לנסות לעשות משהו בפריפריה עם הסעה.

<גידי זאגא: אני חייב להגיד לכם שאנחנו דיברנו פה הרבה על איך אנחנו חושפים, כל הזמן בינינו, וראינו שאחת הבעיות העיקריות באמת זה הנושא של ההסעות.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, תקשיב, קשקוש.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, אם אתה אומר 'אני רוצה להביא אותם בנוסף' ומישהו עושה טובה שהוא בא לפה אז הוא גם רוצה את ההסעה, אבל אני אומרת לך, הם מגיעים לכאן.

יפעת שאשא ביטון: דה פקטו הם פה, הם יוצאים לטיולים שנתיים, הם יוצאים לסיורים, הם נמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו צריך לגרום להם, במקום להגיע למוזיאון אחר או למוסד אחר להגיע לכאן.

<הדרה רוזנבלום: הרי הם באים לנווה צדק והם באים ליפו והם באים ל - - -

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית אני אומרת לך את זה, בדוק.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה כי אני מכירה את זה.

<אילת שחק: אז מה תעשי כדי שהם יבואו לפה?

יפעת שאשא ביטון: אני אחשוף אותם, זה מה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: אני הצעתי שגם מנהלי מחלקות חינוך, גם מנהלי בתי ספר.

<אילת שחק: אולי הכניסה תהיה חינם.

<אילת שחק: ל-200 בתי הספר הראשונים שיגיבו לפנייה.

<אילת שחק: קול קורא כזה, ש-200 בתי הספר הראשונים יקבלו את ההסעה.

<גידי זאגא: קול קורא של מי?

<גידי זאגא: קול קורא זה בדרך כלל ממשלתי.

יפעת שאשא ביטון: אפשר ליצור מצב של שיתוף פעולה, של איגום משאבים.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מדברים על זה שלצורך העניין פעם אחת הכניסה היא רק 18 שקלים, את אומרת שאפשר לשלם למנחים ולא לכניסה או למנחים ולא ל - - -

<הדרה רוזנבלום: נכון, אתה יכול להזמין משהו כזה.

יפעת שאשא ביטון: פשוט צריך לראות איך מסדרים את זה מבחינת היכולת לתקצב.

<גידי זאגא: אם אנחנו נגיד נפנה ל-ז' ומעלה ונגיד להם זה לא כניסה, אלא רק הדרכה, זה ישנה להם משהו?

<הדרה רוזנבלום: ברור.

<הדרה רוזנבלום: כי פעם אחת אתה מבקש מהילדים ופה לבית הספר יש, במקום שהוא יביא אותך לבית הספר, לחדר המורים, לדבר על תרבות ישראלית - - -

<גידי זאגא: בית ספר גם יכול להביא מסל תרבות.

<הדרה רוזנבלום: אתה יודע ששינו את כל הסיפור של סל תרבות.

<הדרה רוזנבלום: אולי אתה לא יודע, אבל משנה הבאה זה הולך לרשויות כבר.

<גידי זאגא: זאת אומרת שיכולה להיות ירידה בהיקף יציאה בכלל של בתי הספר.

<הדרה רוזנבלום: מאז השרה והשר יש שינוי בכל הסיפור של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת?

יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית תפעיל אותו?

<הדרה רוזנבלום: כן.

<הדרה רוזנבלום: הם יודעים מה מתאים לתלמידים שלהם יותר ממה שמשרד החינוך מחליט באיזה שהוא מקום.

<גידי זאגא: אבל אני בתור הורה עדיין משלם, נכון.

יפעת שאשא ביטון: אבל התלמידים משלמים את סל התרבות וזה עובר לרשויות?

<הדרה רוזנבלום: מעט מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת כמה, אני יכולה להגיד לך.

יפעת שאשא ביטון: אבל הם עדיין משלמים, רק הרשות מקבלת את הכסף?

<הדרה רוזנבלום: כן.

<הדרה רוזנבלום: היא תעשה את המצ'ינג ואת כל הדברים.

<חן סער כהן: אז מי עושה את ההחלטה לאן הולכים?

<הדרה רוזנבלום: הרשות עם בית הספר, היא יודעת מי יש שם.

יפעת שאשא ביטון: סביר להניח שמנהלת מחלקת חינוך תשב עם בתי הספר - - -

<הדרה רוזנבלום: הרשות היא נקודת המפתח.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: הם עמוד השדרה של הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם רוצים במינימום השקעה של משאבים להגיע לכמה שיותר אנשי חינוך, מנהלים, מורים, הם פוגשים אותם שם.

<גידי זאגא: אז מנהל מחלקת החינוך יכול להציע את הנושא של הדרכה?

<הדרה רוזנבלום: בטח.

<הדרה רוזנבלום: בכלל לחשוף אותו, שיבואו.

יפעת שאשא ביטון: שיבואו, זו חוויה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אני באתי לבית התפוצות לא ציפיתי בכלל לראות את זה.

יפעת שאשא ביטון: באתי כי אני מכבדת ואני תמיד פתוחה לשמוע ולראות ואולי בכל זאת, והנה אולי בכל זאת.

יפעת שאשא ביטון: אבל זו גם העבודה שלי, הם, זה לא בטוח שזו העבודה שלהם, הם יכולים ללכת גם למקום אחר.

<דן תדמור: אנחנו נדבר עם אמיר ואנחנו נבדוק ונתקוף את זה מכל - - - כאילו אנחנו עכשיו בשלב שבו אנחנו פותחים את שערינו וצריכים להיחשף לכולם.

<דן תדמור: אם אנחנו עושים ימי חשיפה למפעילי תיירות וכל זה, אז יהיו גם ימי חשיפה למנהלים ולרכזים.

<הדרה רוזנבלום: ועכשיו, לפני שנה הבאה.

<אילת שחק: במיוחד אם תערוכה מתחלפת, של מבצע משה.

<דן תדמור: היא לא כל כך מתחלפת כל כך מהר, היא איתנו לפחות לעוד שנה, כנראה קצת יותר מזה.

<אילת שחק: כן, אבל מבחינת בתי הספר - - -

יפעת שאשא ביטון: היא מקסימה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך שאני אהיה שגרירה.

יפעת שאשא ביטון: ככל שאני אפגש ואני נפגשת עם הרבה אנשי חינוך אני בהחלט אייצג את הצד החדש של בית התפוצות.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לבד זה לא מספיק.

<גידי זאגא: דבר אחד שיהיה מאוד נחמד, אם תבקשי משר החינוך לבוא לסיור.

<גידי זאגא: בתוקף זה שהיית פה ותוכלי להגיד לו מה כדאי לראות פה.

<הדרה רוזנבלום: אתמול הייתה לי ועידה, הוא הבטיח שהוא מגיע ברבע לעשר, הוא הגיע בעשרים לעשר, 'לא התקווה, לא כלום, לא זה, חמש דקות אני פה ואני הולך', אמרתי לו 'הם עוד לא התיישבו'.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לנסות, אבל הוא לא מהמפלגה שלי, יכולת ההשפעה שלי עליו - - -

<הדרה רוזנבלום: הוא גם כל כך עמוס.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני יכולה לעניין אותו, בשיחת חולין.

<אילת שחק: ראש הממשלה מגיע לפה, לא?

<דן תדמור: ראש הממשלה מגיע לפתיחה השבוע.

<אילת שחק: ושר החינוך לא?

<דן תדמור: לא.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת לך, כמי שבאה מהשטח, בסוף בסוף מי שמחליט זה אלה שנמצאים שם בקצה, זה המנהלים ומנהלי מחלקת חינוך.

יפעת שאשא ביטון: שר החינוך יכול להתרשם ולהמליץ והכול, בסוף אנשי הקצה הם אלה שעושים את העבודה.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת, זה יכול להיות נחמד לכיבודים והכול, אבל אם אתה רוצה תכל'ס, זו הכתובת.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, אני מכירה מאצלנו, אני הייתי שם אז אני יודעת, נחשפנו הרבה פעמים לכל מיני מקומות שהזמינו אותנו וזה היה לנו נוח, כי לא היינו צריכים לשלם וזו הזדמנות כי אנחנו ממילא רוצים להוציא את כולם, זה גם מאוד חינוכי, אז אף אחד לא יבוא בטענות, כי אתה יודע, תמיד יש את הזרקורים על אנשי הרשות.

יפעת שאשא ביטון: והגענו וגילינו מקומות שוואלה, אם היו שואלים אותי אם אני אלך לשם מיוזמתי, בחיים לא הייתי הולכת לא ממקום רע, פשוט זה לא היה שם.

<דן תדמור: וגילית אותם כי הוזמנת?

יפעת שאשא ביטון: וגילינו אותם.

יפעת שאשא ביטון: ואחר כך פתאום המנהלת הזו עושה יום סיור למורים, או סיכום שנה או משהו, אז וואלה, היא לוקחת - - - אתה יודע כמה פעמים חזרו למקומות במעגלים השונים מסיור - - -

<גידי זאגא: אבל השאלה היא אם אתה לוקח מישהו במרחק של שעה וחצי-שעתיים נסיעה כיוון, כמה זה יעזור.

יפעת שאשא ביטון: זה יעזור.

יפעת שאשא ביטון: נוסעים לירושלים, נוסעים לדרום, נוסעים לכל מקום.

<גידי זאגא: וחוזרים באותו יום?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: די, חבר'ה, הכבישים פה פתוחים, אני עושה את זה כל יום.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לך שיותר קשה לנסוע פה, ואתם מקופחים והפערים הם פה, הפערים הם לא שם.

יפעת שאשא ביטון: כל הדרך עד לפה אתה נושם, אתה רק מגיע לתל אביב - - -

<אילת שחק: אני רוצה לשתף אתכם בפעילות שהייתה במוזיאון עין דור.

<אילת שחק: לצורך העניין עין דור ממוקמת בפריפריה והם בזכות זה שהייתה להם תערוכה על מבוך השלום הם קיבלו מהיוזם של התערוכה כסף למימון הסעות.

<אילת שחק: אני רוצה להציע לכם את זה כתורם, שתייעדו את הכסף שלו להסעות.

<דן תדמור: זה בדיוק מה שאנחנו עושים.

<דן תדמור: אנחנו מגייסים כסף עבור אוטובוסים.

<אילת שחק: קחו ל-30 שנה של מבצע משה, קחו את הפריפריה.

<דן תדמור: זה ברור, אנחנו כבר מזה זמן עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לתת לך טיפ, עכשיו באמת.

יפעת שאשא ביטון: פריפריה, לא פריפריה, גם בפריפריה יש אוכלוסיות חזקות יותר ואוכלוסיות מוחלשות יותר, וגם כשאתם מייעדים את ההסעות תדעו למי לייעד אותם, כי יש רשויות שיכולות לממן לא רק את ההסעות שלהם שם, גם את ההסעות של עוד כמה אנשים במרכז, אל מול רשויות שאם הם יצטרכו לבחור אז זה לא - - -

<אילת שחק: מאיפה לוקחים את הפילוח?

יפעת שאשא ביטון: לא בעיה לזהות יישובים שהם חזקים.

יפעת שאשא ביטון: קחי את כל המועצות האזוריות, שאגב גם ההסעות הן שלהן, אלה אוטובוסים שלהם, הם נעים במרחב.

<גידי זאגא: אני מדבר איתך יותר על היישובים עצמם, לא על רמת נגב, על שדרות.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: אז צריך למפות גם בתוך הפריפריה, כי אנחנו כל הזמן אומרים פריפריה פריפריה, כאילו מקשה אחת.

<גידי זאגא: דן, כמה עולה אוטובוס?

<דן תדמור: 2,500 שקל.

<הדרה רוזנבלום: תלוי גם כמה שעות אתה לוקח אותו.

<גידי זאגא: שאלה, בתור אחת שנמצאת בכנסת, אי אפשר לייעד כסף ממשלתי לסיפור הזה?

<גידי זאגא: להסעות ספציפית?

יפעת שאשא ביטון: לא, למה דווקא להסעות?

יפעת שאשא ביטון: ישר היועץ המשפטי, במיוחד היום עם כל הסיפורים של 'דאגתם לזה', 'דאגתם להוא'.

<גידי זאגא: בית התפוצות הוא - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה לא, כי יקום גוף אחר ויגיד 'אני', ואז יגידו, זה דוד שלך שם.

<גידי זאגא: בית התפוצות הוא בחוק כמו יד ושם.

יפעת שאשא ביטון: אין הסעות גם ליד ושם.

<תמי ברנע: כשבאים לכנסת זה ממומן?

<תמי ברנע: היום יש תעודת זהות וזה.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה משרד החינוך מממן.

<הדרה רוזנבלום: פעם היה משרד החינוך ומשרד הפנים.

יפעת שאשא ביטון: אין כסף ממשלתי לדבר הזה.

<הדרה רוזנבלום: וכשהילדים באים והולכים - - -

<תמי ברנע: משרד החינוך זה לא ממשלתי?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה לא צבוע למוסד מסוים.

<גידי זאגא: אנחנו מקבלים ממשרד התרבות, יש לבית התפוצות סעיף תקציבי.

<תמי ברנע: אני לא מדברת עליך, היום באים לקבל תעודת זהות בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: הסעיף התקציבי הוא לפעילות.

<הדרה רוזנבלום: כל ילד משלם 15 שקלים.

<הדרה רוזנבלום: כל היום הם עושים טקס ועושים תעודה, הם עושים כבר סיבוב שם בהר הרצל.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, הדרה, התקציב הוא לפעילות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהם יבינו את הניואנסים, התקציב הוא לפעילות.

יפעת שאשא ביטון: מחר בא להם לעשות את זה לא בכנסת, במקום אחר, זה ימומן אותו דבר.

יפעת שאשא ביטון: התקציב הוא לא כדי שהם ייסעו לכנסת.

יפעת שאשא ביטון: באותה מידה יש להם תקציב לצאת לסיורים, יש להם תקציב הסעות לכל הדברים האלה והם בוחרים לאן לשלוח.

יפעת שאשא ביטון: אתם צריכים שהם יבחרו בכם, זה מה שאני מנסה להגיד.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם כלים טובים ביד.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמיע את זה בכל מקום שאפשר, אבל אתם גם תיחשפו.

<אילת שחק: אתם לא יכולים לקבל, בגלל שאתם מוסד ציבורי, שיש לכם תקציב נפרד.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אתם מקבלים 7 מיליון שקלים, הם לא יתקצבו עוד.

<גידי זאגא: להביא לפה 50,000 תלמידים, שזה 1,000 אוטובוסים, זה 2.5 מיליון שקלים, הסעות חינם.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא צריך להביא את כולם.

<אילת שחק: לך על פיילוט, לך נקודתית, יישוב, אתם מאמצים את שדרות.

<קריאה: גם לא כל בתי הספר בשדרות צריכים.

<אילת שחק: בסדר, אני אומרת נקודתית.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת לכם, אל תתחילו להיכנס למקום הזה שאתם מממנים, אלא רק במקרים מאוד קיצוניים, כי מחר אתם תממנו אפילו בשביל הפיילוט, נניח סתם שלושה בתי ספר בשדרות או בקרית שמונה, או לא משנה, ושנה הבאה תבקשו, הם כבר רגילים שאתם מממנים אז הם יגידו - - -

<אילת שחק: 'אנחנו לא באים'.

יפעת שאשא ביטון: 'סליחה, אתם מימנתם.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא מממנים?

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו לא באים'.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון שיבחרו בכם, ואני באמת דוגלת בגישה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אגב, ככה אני גם עבדתי בקרית שמונה, שום דבר לא היה חינם.

יפעת שאשא ביטון: אפילו שהרבה פעמים הייתי בניגוד לחוק והגעתי לשימועים במשרד החינוך על ההזנה והכול, אין חינם, תרגילו שאתם שווים.

יפעת שאשא ביטון: אתם טובים ושיבחרו בכם.

יפעת שאשא ביטון: את העניין של הכניסה והכול, את זה כן אפשר לסדר.

<דן תדמור: תודה לכם שטרחתם ובאתם והקשבתם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.