ועדת המשנה לספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 4, 2016-03-30 09:00

מירב בן ארי: שלום לכולם ולכולן.

מירב בן ארי: אני חברת הכנסת מירב בן ארי, אני אחליף את יו"ר ועדת המשנה של ועדת הספורט, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

מירב בן ארי: היום 30 למרץ 2016, כ' באדר ב' תשע"ו.

מירב בן ארי: אנחנו מקיימים היום דיון בנושא ספורט נשים בדגש על כדורשת.

מירב בן ארי: אני לפני שבועיים הייתי בטורניר הכדורשת, היכרתי את הנשים הנפלאות, קודם כל הוזמנתי ושמחתי להגיע, הגעתי לטורניר המקסים שלהן באילת, לא רק חילקנו 'וי' אלא ממש ישבנו והקשבתי ושמעתי ומאוד התרשמתי מהעשייה.

מירב בן ארי: אמרתי שאנחנו נביא את זה לדיון בכנסת כדי לבחון את האפשרויות של המדינה ובמקביל, דיברתי גם עם השרה מירי רגב, היא תפגוש אתכן בפגישה שבה אתם תעלו את זה.

מירב בן ארי: דיברתי גם עם יורם אורנשטיין - - - "מאמנט" וכמובן עם נאור מ"מכבי" ישראל שתומך בכדורשת.

מירב בן ארי: המטרה היא קודם כל לשמוע אתכן ואז לצאת עם איזשהן מסקנות של הועדה, גם לשרה, כדי שכבר לפני הפגישה אתכן אנחנו נדע על מה אנחנו מדברות וגם כדי להבין מה קורה בעצם עם הספורט הזה ולמה המדינה לא מעורבת – ולא מתוך המקום שדיברנו במפגש, של יצוא הספורט, אלא מתוך המקום של השאלה איך לחזק את הספורט הנשי במדינת ישראל בכלל ואת הכדורשת בפרט.

מירב בן ארי: מנהלת הועדה היא לאה גופר, אם מישהו מכם לא נרשם לזכות דיבור באתר אפשר להירשם כאן, שתדעו מבחינה טכנית, מי שזו פעם ראשונה שלו בוועדה בכנסת.

מירב בן ארי: אם יצטרפו חברי כנסת אז להם יש את הזכות היחידה להגיב בקריאות ביניים, כל השאר בבקשה לשמור על זכות דיבור ולפנות כשאני מבקשת, אלו הערות טכניות.

מירב בן ארי: אנחנו נתחיל עם איגוד הכדורשת הישראלי, מירב צימרמן, בואי תספרי קצת לוועדה.

<מרב צימרמן: בוקר טוב, מירב צימרמן, אני אחת מהמייסדות של כדורשת בישראל.

<מרב צימרמן: לצדי חברות ההנהלה ומפיצות שלנו ובעצם באתי לפנות אליכם בבקשה מאוד פשוטה: להתייחס אל ספורט הכדורשת כאל ספורט.

<מרב צימרמן: במשך עשר שנים אנחנו מנהלות ליגות של כדורשת בכל הארץ, מצרפות בהתנדבות מלאה נשים מכל המגזרים, מכל הרמות, לספורט הזה, בין אם זה ברמה עירונית, עממית, ברמה של אימהות, לא אימהות, עם פריסה בכל הארץ, עד לרמה של בנות שמתייחסות אל הספורט הזה כאל ספורט מקצועי.

מירב בן ארי: ספרי על התהליך שבו אישה היום יכולה להיכנס אליכם.

<מרב צימרמן: היום החיים קלים.

<מרב צימרמן: היום יש כדורשת בכל מועצה, בכל ישוב, בכל עירייה, בכל מקום.

<מרב צימרמן: אין בעיה, הבנות נכנסות לאינטרנט, כותבות "כדורשת", הדבר הראשון שעולה להם זה איגוד הכדורשת, מרימות לנו טלפון, כותבות לנו הודעה ותוך שתי דקות בדיוק הן מצוותות לקבוצה באיזור המגורים שלהן.

<מרב צימרמן: זה דבר מאוד קל היום, כי היום כבר נפרצה הדרך.

<מרב צימרמן: לנשים היום יש אפשרות להצטרף לקבוצה ביישוב, לשחק ברמה מקומית, או שהן יכולות לעלות ברמה ולהתחרות ברמה ארצית, לאומית, עד כל רמה אפשרית.

<מרב צימרמן: אין מגבלה של גיל, אין מגבלה של מצב גופני, אין כל מגבלה היום לאישה בישראל לשחק כדורשת, למעט המגבלה היחידה שאולי יש לאישה בישראל לשחק כדורשת והיא מגבלה כספית, כי יש נשים שאולי לא יכולות לשלם 250 שקל בחודש בשביל לממן - - - ומגרש ואולי אין להן את הקשרים המתאימים עם המועצה המקומית - - -

מירב בן ארי: אין דיפרנסציה?

מירב בן ארי: האם זה לא משנה באיזו רשות, זה עולה 250 שקל?

<מרב צימרמן: פחות או יותר, זה סדר הגודל.

<מרב צימרמן: יש מועצות שקצת יותר, עוד פעם, יש ערוץ תיקצוב לעיריות ולמועצות, שמאפשר להן לתמוך בליגות כדורשת עירוניות, כמו דרך אגב, במקרה של "מאמנט", שהן כמובן יציגו את עצמן אבל '

<מרב צימרמן: בגדול' ליגות עירוניות, ליגות אימהות, שמתרחשות בעיריות, גם לנו יש כאלה תחת האיגוד, כמה כאלו, ליגות אימהות שנתמכות על ידי המועצה המקומית או העיריה.

<מרב צימרמן: במקרה כזה יותר קל, זה עולה טיפה פחות, העיריה מסבסדת, לפעמים אפילו מממנת את נסיעות של הבנות למשחקים.

<מרב צימרמן: בליגות הארציות, המחוזיות, ליגות יצוגיות-תחרותיות, אן שום עזרה מאף אחד לבנות האלו.

<מרב צימרמן: אנחנו פונות לכל המגזרים.

<מרב צימרמן: יש אצלנו קבוצות מהמגזר הערבי, יש אצלנו קבוצות לגילאים שונים, יש בנות עשרים ויש בנות חמישים שמשחקות.

<מרב צימרמן: בעצם אין מגבלה לכמות הבנות, אין העדפה כזאת או אחרת, לפי איזשהו מגזר או מצב סוציואקונומי, זה מאוד מאוד קשה להביא נשים מהפריפריה להצטרף, נשים מאוכלוסיות מוחלשות, קשה לגרום להן להצטרף.

<מרב צימרמן: אנחנו שולחות מתנדבות לעשות מה שאנחנו קוראות "סיירת כדורשת".

<מרב צימרמן: הן מגיעות כמעט לכל חור בארץ, מלמדות נשים מאוכלוסיות מוחלשות לשחק כדורשת.

<מרב צימרמן: בערים חזקות, רעננה, כפר סבא, הרצליה, סיירת כזאת מכניסה חמישים או מאה בנות למסגרות כדורשת ב no time, במגזרים מוחלשים זה לא כך, קשה.

מירב בן ארי: מהי ההשתתפות של הרשות המקומית?

<מרב צימרמן: עוד פעם, אם זו ליגה עירונית, ליגת אימהות מקומית, שמשחקת רק בתוך העיר, לפעמים יש עזרה במגרשי אימונים.

<מרב צימרמן: אם זו ליגה ארצית שפועלת במחוז ספציפי כמו הרצליה, רעננה, כפר סבא, צפון, דרום – אין שום עזרה.

<מרב צימרמן: אנחנו משלמות מחיר שהוא לפעמים מופקע, לשכירת האולם, כי לוקחים מאתנו מחיר מחירון, אין מנגנון החזר כספי לעמותה שלנו כמו שיש מול אגודות מקומיות וכו', שמקבלות בעצם התקזזות על העלויות של האולמות, אנחנו משלמות מחירים מופקעים.

<מרב צימרמן: לפעמים זה 3,000, 4,000 שקל לחודש, לשכירת אולם.

מירב בן ארי: איפה עוד הקשיים שלכן, מירב?

<מרב צימרמן: עוד פעם, יש לנו מנגנון מאוד גדול, יש לנו היום חמישים עובדים בשכר ומישהו צריך לשלם להם משכורת לאנשים האלה.

<מרב צימרמן: יושבות כאן חברות ועד מנהל מתנדבות, עובדות לפעמים 12 שעות ביום, עובדות, בכדורשת, לא מקבלות על זה כלום, העמותה ממומנת מכספי שחקניות, "מכבי" ישראל זה ארגון שעוזר לנו מבחינה פיננסית, אבל הארגון שלנו נכון להיום מגלגל 3 מיליון שקל, "מכבי" ישראל יכלה לעזור אבל זה peanuts, המחזור שלנו 3 מיליון שקלים.

מירב בן ארי: "מכבי ישראל" – כמה כסף הם שמים, לפרוטוקול, שנדע?

<דנה שבתאי: 70,000 שקל, ואנחנו מעלים את זה השנה למאה.

מירב בן ארי: מאה.

מירב בן ארי: זה רק לשאלה שלי על הכסף.

<מרב צימרמן: את מבינה ש-100,000 שקל מתוך 3 מיליון זה לא בדיוק משמעותי.

מירב בן ארי: זאת אומרת שרוב התקציב נשען על ההשתתפות של המשתתפות עצמן.

<מרב צימרמן: בהחלט.

<מרב צימרמן: זה גם לא מספיק.

<מרב צימרמן: היינו רוצות להוסיף עוד אנשים שישפרו את המנגנונים המקצועיים שיש לנו.

<מרב צימרמן: יש לנו הקפדה מאוד מאוד גדולה על כל הנושא - - - המקצועי.

<מרב צימרמן: אנחנו מכשירים 55 מאמני כדורשת כל שנה, אנחנו מכשירים בין 20-30 שופטי כדורשת כל שנה.

<מרב צימרמן: יצרנו בארץ תשתית אמתית מקצועית של אנשים, שמתפרנסים מכדורשת, הם בעיקר נשים, דרך אגב, שהעבודה שלהן היא כדורשת.

<מרב צימרמן: יש לנו מאמנות שהתחילו כשחקניות, עברו להיות מאמנות, מרכזות היום ליגות, מנהלות בעצם חברות קטנות משל עצמן.

<מרב צימרמן: יש פה העצמה נשית לא נורמאלית וזה הכול לבד.

<מרב צימרמן: עצמאית.

<מרב צימרמן: אין עזרה של אף אחד בעניין הזה.

מירב בן ארי: בסדר גמור, הערות נוספות מאצלכן?

מירב בן ארי: הילה?

מירב בן ארי: כאן?

מירב בן ארי: הילה, בבקשה, את רוצה להעיר עוד משהו?

<הילה ישעיהו: אני מסכימה עם כל מילה שמירב אמרה, אני חושבת שהפלטפורמה הנשית פה, אם נסתכל על כל ענפי הספורט בארץ, מה שכדורשת נותן הוא מענה לכל מה ששאר הענפים שהם יותר גבריים, לא נותנים.

<הילה ישעיהו: כדורשת נותן לראשונה מענה שהוא לנשים, מרב דיברה גם על ההכשרות של המאמנים והשופטים, אני הייתי אומרת מאמנות ושופטות, זה הענף הראשון שמצליח להביא מאמנות ושופטות באחוזים יותר גבוהים מהגברים למגרשים - - -

מירב בן ארי: החבר שלכן, חיים ילין נכנס.

חיים ילין: בוקר טוב.

מירב בן ארי: הגיש גם שאילתא.

מירב בן ארי: שלום.

מירב בן ארי: סליחה, תמשיכי, הילה.

<הילה ישעיהו: אני חושבת שהמדינה צריכה לראות בנו הזדמנות גדולה לשינוי, עם כל מה שקשור גם לספורט וגם להוויה הנשית, להעצמה נשית, למנהיגות נשית, לביטחון עצמי.

<הילה ישעיהו: אחרי כן אנחנו לוקחות את הכלים שאנחנו מקבלות בכדורשת לכל מקום אחר, בעבודה, במשפחה, בקהילה והחיבור פה, במקום היום ההדיפה החוצה, החיבוק של המדינה אותנו הוא נדרש והוא אפילו טריוויאלי מבחינתי.

<הילה ישעיהו: מירב לא ציינה את האוכלוסיות המוחלשות של החרשות שהקמנו, רק לפני מספר חודשים ואנחנו אפילו קולטות את החרשות אלינו.

מירב בן ארי: איפה הקבוצה הזאת?

<הילה ישעיהו: הקבוצה הזאת היא במרכז הארץ, מתאמנת בתל אביב, כשהמטרה היא שהיא תתאמן השנה ותיכנס כבר באוקטובר לליגה של שומעות, ממש להיות כחלק ולא כליגה נפרדת לחרשות.

<הילה ישעיהו: פוטנציאל אדיר, ברור שכשהראשונה תיכנס אחריה כל השאר.

<הילה ישעיהו: אנחנו קולטות, אנחנו לא רואות בזה שום מגבלה.

<הילה ישעיהו: היכולת שלנו להביא לטורניר אילת קבוצה מהרשות הפלסטינית זה החיבור.

<הילה ישעיהו: את הצלחת קצת לראות 'על קצה המזלג' אבל, הן שיחקו עם קבוצות שראליות, הן שיחקו בקבוצה מעורבת, החיבור, ההידברות, הפוטנציאל שיש לקחת מפה שהוא ספורט וכל השאר הוא מתנה, לכל מי שרק ייקח אותו.

<מרב צימרמן: מילה אחת.

מירב בן ארי: רגע, כן.

<מרב צימרמן: תודה שהזכרת לי את הנקודה המאוד חשובה הזאת.

<מרב צימרמן: יש פה הבדל סנטימנטלי בין האיגוד, שמתייחס אל הספורט הזה כאל ספורט.

<מרב צימרמן: אנחנו שמות את כדורשת במרכז.

<מרב צימרמן: מבחינתנו הנושא הוא כדורשת, כל ההתייחסות של כולנו לדבר הזה היא התייחסות הכי מקצועית שיכולה להיות.

<מרב צימרמן: אנחנו היום בקשרים עם כל האיגודים בארץ, אנחנו יודעות איך איגודים של ספורט מתנהלים, אנחנו לא נופלות – אני לא רוצה להגיד שאנחנו עולות עליהם אבל אנחנו לא נופלות מאף איגוד, בצורה שאנחנו מתנהלות, מבחינת תקנונים, ההקפדה על השקיפות, על נתונים, הניהול, הכול נעשה ברמה הכי מקצועית שכוללת חברויות של אגודות, אנחנו בנויות כמו איגוד, יש לנו תקנות של איגוד והספורט אצלנו במרכז.

<מרב צימרמן: האישה והספורט.

<מרב צימרמן: אנחנו מאוד רוצות, מאוד חשוב לנו, להעביר את המסר הזה לכאן, כי טעות נפוצה בנושא של כדורשת היא לחשוב שהנושא הוא 'תביאי את הבת שלך לשחק', 'תשחקי למען מטרה אחרת', אנחנו מתייחסות לזה כך שמבחינתנו הספורט והנשים זה הנושא.

<מרב צימרמן: אנחנו רוצות לתת יותר ספורט ליותר נשים.

<מרב צימרמן: זה נושא שהיה לי מאוד חשוב להדגיש.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: אושרת, האם את רוצה עוד להתייחס?

מירב בן ארי: או אז אנחנו נעבור קצת לשמוע ונחזור אליכן.

<אושרת חבר אזולאי: בשמחה, אני רוצה רק להשלים את נושא המקצועיות, ההנגשה של - - - מקצועית ולהביא כמעט לכל מקום, כולל פריפריה.

<אושרת חבר אזולאי: יש לנו קבוצות בקרני שומרון, יש לנו קבוצות שמתאגדות בהתחלה כנשים, ללא כל מכנה משותף, שזה מייצר שם את התחרותיות ואת המקצועיות ובכלל, להסתכל על מדינת ישראל כאחת שיש בה ספורט נשים שכולן יכולות לקחת בו חלק.

מירב בן ארי: באת עם חולצה ורודה במיוחד, אני מבינה.

<קריאה: כל הכבוד.

מירב בן ארי: היא אף פעם לא מפספסת.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה על האיחור.

מירב בן ארי: ממש יש פה שדולה.

איילת נחמיאס ורבין: מדהים.

מירב בן ארי: תראו כמה זה חשוב לנו.

איילת נחמיאס ורבין: כי לראשונה, יש פה הזדמנות למדינה להכיר בגוף מקצועי ולהנגיש אותו לכלל הנשים בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: לקחת את הנושא הזה של ספורט ומגדר ולממש אותו.

<הילה ישעיהו: אם אפשר רק עוד מילה על הפריפריה.

<הילה ישעיהו: היכולת שלנו, שכולנו מגיעות ממרכז הארץ, להצליח להביא את זה לשדרות, לבאר שבע - - -

חיים ילין: יש שתי קבוצות באשכול.

חיים ילין: הקמתי שתי קבוצות באשכול.

איילת נחמיאס ורבין: חיימון, זה לא מספיק, זה מה שהן אומרות לך.

חיים ילין: צריך עוד נשים.

<הילה ישעיהו: באמצעים שיש לנו להגיע לכל אלו שאנחנו יכולות, להגדיל את המספרים שלנו, יש לנו 3,000 - - -

מירב בן ארי: בסדר גמור, אני רוצה רגע לשמוע, אתם רוצים להתייחס או שנשמע את מינהל הספורט.

חיים ילין: קודם נשמע.

מירב בן ארי: או.

מירב בן ארי: קיי, אז אני רוצה לשמוע את משרד התרבות והספורט, עופר בוסתן, סגן ראש מינהל הספורט.

מירב בן ארי: בבקשה עופר, רק הזז את המיקרופון אליך, שנשמע אותך יותר טוב.

מירב בן ארי: גם התייחסות לנושא וגם למה ששמעת כאן.

<עופר בוסתן: בוקר טוב.

<עופר בוסתן: מברכים על הישיבה.

<עופר בוסתן: הישיבה כמו שנאמר עליה במקור הייתה לגבי ספורט עממי בכלל נשים וכמובן עם איזשהו דגש על "מאמנט" וכדורשת.

<עופר בוסתן: אני רוצה לומר - - -

מירב בן ארי: אין לי חלילה שום דבר נגד "מאמנט" אבל, הדיון הוא על כדורשת.

מירב בן ארי: אין בעיה, אנחנו נשמע את "מאמנט" אבל הדיון הוא היום על כדורשת.

מירב בן ארי: גם לא כתבתי, התייחסתי - - -

<קריאה: כולן משחקות כדורשת.

מירב בן ארי: .

מירב בן ארי: אין בעיה אני רק אומרת שבמקרה הספציפי הזה ביקשתי לעשות דיון על הכדורשת אבל שוב, אני רוצה שנתייחס ספציפית, גם לארגון הזה.

מירב בן ארי: כי אני, חבר הכנסת ילין, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, נחשפנו אליהן בתקופה האחרונה ופעלנו, כל אחד בתחום שלו ולכן, זה הדיון.

<עופר בוסתן: אני רוצה להתייחס, אני חייב לחדד את הנושא.

<עופר בוסתן: שם המשחק הוא כדורשת ואני אולי אפתיע את חלק מהן, המשחק נוסד והומצא בזמנו במחוז שהייתי בו מפקח משרד החינוך, מחוז הצפון, על ידי חיים בורובסקי וזו הייתה השיטה.

<עופר בוסתן: הוא עבר לגור בכפר סבא, אז זה הועבר ושם המשחק היה כדורשת.

<עופר בוסתן: לאחר מכן "מאמנט", זה דומה אבל שיטת המשחק היא אותה שיטה.

<עופר בוסתן: המבנה של הפעילות הוא שונה ולכן, ההתייחסות שלנו כמשרד, היא לשיטה, השיטה היא משחק הכדורשת, שמתבסס על שתי קבוצות, שפועלות בשיטה שונה של אימהות.

<עופר בוסתן: אם תרצו את הפירוט נפרט.

<עופר בוסתן: לגבי הפעילות.

<עופר בוסתן: אנחנו, מינהל הספורט, עובדים מול הרשויות המקומיות.

<עופר בוסתן: אנחנו מעודדים את הפעילות של ליגות של הרשויות המקומיות שבאות לעבוד מולנו.

<עופר בוסתן: כל רשות שציינה, כולל אשכול, שציינה שהיא מקיימת ליגה לתושבים שלה, במקרה של כדורשת או "מאמנט" והם ביקשו מאתנו סיוע – קיבלו סיוע.

<עופר בוסתן: השנה אנחנו מרחיבים את הסיוע, כי חלק מהמדיניות הוא לעודד את הענפים האלה ואני בכוונה לא מציין כדורשת או "מאמנט", כי אלה שני גופים שמפעילים את אותה צורת משחק.

<עופר בוסתן: התמיכה שלנו היא לעודד את הגופים האלה.

מירב בן ארי: רגע, אבל אני רוצה לחדד, בוא נתמקד בנקודה של הרשויות.

מירב בן ארי: אני שואלת את השאלות וחברי הכנסת ישאלו מדי פעם את השאלות שלהם.

מירב בן ארי: האם כשרשות מקומית מקבלת כסף ממינהל הספורט וזה מאוד חשוב לו, אני יודעת שגם לשרה זה מאוד חשוב, דיברנו על זה, לטובת אותו ספורט עממי, האם נשות כדורשת לצורך העניין במועצה מקומית אשכול ונשות ה"מאמנט" שכבודן במקומן, האם הן מקבלות את אותו סכום מהרשות?

<עופר בוסתן: התמיכה נועדה לפעילות, התמיכה לא נועדה לאישה שמשחקת בליגה.

<עופר בוסתן: רשות מקומית שעושה ליגה בשיטת העבודה שלנו, כל אחת מהליגות, הליגה שלהן לא שונה באופן התמיכה אם עושים ליגה לאוכלוסיות מיוחדות, או ליגה עצמאית של כדורגל.

<עופר בוסתן: הפעילות נתמכת.

<עופר בוסתן: הפעילות – אם באה הרשות ואומרת: אנחנו רוצים לעשות לנשות העיר שלנו, במועצה האזורית, ליגת כדורשת, הן נתמכות.

<עופר בוסתן: מה שהן ציינו הוא פעילות שונה ואני חייב לומר, הן - - - על פעילות שקיימת בישוב, קבוצה אחת או שתיים, לא הליגה הכללית, כי בליגה הכללית הרשות נתמכת.

<עופר בוסתן: מה שהבנתי ממרב, שהיא ציינה, שיש להן ליגות, קבוצה אחת ברשות שנוסעת לשחק.

<עופר בוסתן: לפעילות הזו אפשר להיתמך מתקנת "ספורט עממי", בעבר היא הייתה מאוד נמוכה, כיום היא טיפה יותר גדולה - - -

מירב בן ארי: כמה כסף - - - הספורט?

<קריאה: כמה שנתי?

<עופר בוסתן: תראו, תמיד שואלים סכום שנתי והסכום הוא שונה.

<עופר בוסתן: בשנה שעברה, אם הן היו מגישות – הן לא הגישו מעולם, השנה גוף אחד הגיש לכדורשת, בשנים הקודמות התמיכה הייתה קטנה מאוד, כי היו הרבה מאוד גופים שהגישו, בגלל שהסכום היה קטן, לאט לאט הצטמצמו הגופים, התמיכה שכדורשת יקבלו היא כ-100,000 שקל לפי התקנה הספציפית הזאת.

מירב בן ארי: וזה יותר - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך מה, מרב, היא לא, 100,000 שקל זה כמו - - -

מירב בן ארי: רגע, 100,000 שקל, אחרי שהן יגישו, זה מה שהן יקבלו כארגון?

<עופר בוסתן: לפעילות שלהן.

<עופר בוסתן: אנחנו תומכים בפעילות עצמה ברשויות.

<עופר בוסתן: כשהיא מתקיימת ויש – אנחנו תומכים.

<קריאה: כמה שם?

<קריאה: מה התקציב - - - שם?

מירב בן ארי: רגע, סליחה, אנחנו שואלים את השאלות.

<קריאה: כמה קבוצות יש?

מירב בן ארי: רגע, שניה, אני רוצה רגע לחדד.

מירב בן ארי: מאה אלף שקל הם לכל הרשויות או לטובת הארגון, העמותה?

<עופר בוסתן: לארגון שלהן.

מירב בן ארי: כן, כי העמותה מגישה את הטפסים לתקנה.

<עופר בוסתן: יגישו פעם ראשונה - - -

מירב בן ארי: כן, פעם ראשונה, שמעתי.

<עופר בוסתן: יש להן פעילות - - -

איילת נחמיאס ורבין: בכמה קבוצות זה תומך?

<קריאה: 220.

<קריאה: אפשר להגיד משהו?

מירב בן ארי: לא, לא, בבקשה, תמשיך, אדוני.

<עופר בוסתן: אני רוצה לומר, התקציב בתקנה הזאת הוא נמוך בגלל שכל תקציב משרד החינוך הוא נמוך אבל, התמיכה הזאת, מבחינתנו, יהיו כאלה שיגידו: 100,000 שקל מבחינתנו זו תמיכה גדולה.

<עופר בוסתן: חיים ילין יודע שהאירוע הכי גדול שאנחנו תומכים אצלנו, באירועים העממיים, הוא לא עובר את ה 100,00 שקל.

חיים ילין: זה נכון.

<עופר בוסתן: לכן, 100,000 שקל כשמסתכלים ואומרים: "מה, זה לא סכום" אז זה סכום גבוה מאוד, ואני מדבר על תמיכות לפי תקנת ספורט עממי.

<עופר בוסתן: אני רוצה בכל זאת, לחדד לחברי הועדה, כדי שאתם תראו את התמונה - - -

איילת נחמיאס ורבין: 454 שקלים לקבוצה.

<עופר בוסתן: זה לא לקבוצה, זה לפעילות.

מירב בן ארי: זה לעמותה.

<עופר בוסתן: לא, לא, לא, לא, לא.

מירב בן ארי: היא תחליט, עם ה-100,000 שקל איפה היא שמה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל באופן תיאורטי - - -

<עופר בוסתן: לא, לא, לא, אז אני אחדד, אני - - -

איילת נחמיאס ורבין: 220 קבוצות.

<עופר בוסתן: אני חייב לחדד - - -

מירב בן ארי: חכי, הם עוד לא קיבלו.

<עופר בוסתן: אני חייב לחדד את מה שאת אמרת.

איילת נחמיאס ורבין: התמיכה לפני הזמן, הבנתי.

<עופר בוסתן: הסכום הזה בגלל יציאת הספורטאיות שלהן לחו"ל.

<עופר בוסתן: סכום התמיכה של הליגות שלהם הוא נמוך עוד יותר, ה-100 זה לא רק לליגות, זה גם לנסות לעודד את הספורטאיות שלהם שנוסעות לחו"ל.

<עופר בוסתן: לכן אנחנו תומכים לא בפעילות שלהן אלא ברשויות.

<עופר בוסתן: אם התקנה של ספורט עממי תגדל, או שיהיה כסף ייחודי, לפרויקט הזה, הוא ייתמך.

<עופר בוסתן: אני יכול לומר עוד דבר.

<עופר בוסתן: אנחנו הצענו להן לפני ארבע או חמש שנים, להתאחד, שני הגופים האלה, להתאחד, כי המשחק הוא אותו משחק, שניה, אני - - -

מירב בן ארי: גם בכדורסל זה אותו משחק ויש שמונה קבוצות וגם בכדורגל, יש הרבה קבוצות.

מירב בן ארי: משחקים את אותו משחק.

<עופר בוסתן: זה מבנה שונה.

מירב בן ארי: זה ספורט עממי, כן.

חיים ילין: זה כדורשת, זה הסיפור.

<עופר בוסתן: אני חייב לחדד.

<עופר בוסתן: זה שהן קוראות לזה איגוד הכדורשת, זה לא כמו איגוד הכדורסל, שאת תביני את זה, זה לא כמו איגוד הכדורסל.

<קריאה: במה הוא שונה?

<עופר בוסתן: אני אגיד לכן במה הוא שונה, כי אין לו הכרה כאיגוד.

מירב בן ארי: אין לו הכרה - - -

חיים ילין: רגע, רגע.

מירב בן ארי: רגע, רגע, דקה.

מירב בן ארי: אל תדאגו, יש פה - - -

חיים ילין: עוד לא התחלנו לטפל.

חיים ילין: אין לכן מה להתלהם ולצעוק, אנחנו נעשה את זה, בשביל זה משלמים לנו משכורת.

מירב בן ארי: כן.

<עופר בוסתן: אנחנו השנה, עדיין, ואמרתי, קיבלתי רשימה, דיברתי אתך לגבי רשימות של הקבוצות, התמיכה תהיה לרשות המקומית.

<עופר בוסתן: לגבי תמיכה באלה - - -

מירב בן ארי: רגע, בוא נשאל רגע.

מירב בן ארי: עופר, חוץ מה 100,000 שקל, האם יש גם תמיכה ברשויות לעידוד ספורט עממי?

<עופר בוסתן: כן, יש לנו עידוד, אני מניח שהשנה התמיכה בכדורשת תהיה ואני חייב לציין עוד דבר, החלטנו על שיתוף פעולה עם מרכז "הפועל" ומרכז "מכבי", גם לנושא שלהן אבל גם לעידוד ספורט עממי בקרב נשים, גם עם נועם גלילי וגם עם יורם אורנשטיין, להפעיל את התמיכה.

<עופר בוסתן: אנחנו, כמינהל הספורט, אני יכול לומר שהתמיכה כרגע בכדורשת וב"מאמנט", לפי בקשת הרשויות שאנחנו עובדים על זה מולן כעת, ביקשתי את הרשימה גם מכן, קיבלתי את הרשימה גם מכן, אני מניח שאנחנו נגיע לסדרי גודל של 600,000, 700,000 שקל תמיכות בקבוצות ברשויות, לתמיכה בפעילות של הרשות.

<עופר בוסתן: איך זה יחולק?

<עופר בוסתן: נצטרך לעשות לזה כללים, אנחנו עובדים לפי כללים מאוד ברורים ולא החלטה, כך, ועדת תמיכות תמצא לזה שיטה והן ייתמכו.

<עופר בוסתן: עדיין לא לגופים עצמם.

מירב בן ארי: הצטרפו אלינו גם חבר הכנסת עודד פורר וגם חבר הכנסת זוהיר בהלול, שתבינו את החשיבות.

מירב בן ארי: רגע, אני רוצה לשאול, האם 700,000, 600,000 לרשויות המקומיות לטובת "מאמנט" וכדורשת?

<עופר בוסתן: פעילות, כן.

מירב בן ארי: האם התפיסה של שרת הספורט שאנחנו יודעים ושומעים עליה כל הזמן, שהיא דיפרנסציה ברשויות, האם קיימת?

מירב בן ארי: זאת אומרת, שהרשויות המוחלשות יקבלו יותר?

מירב בן ארי: איך זה עובד?

מירב בן ארי: מהי החלוקה?

מירב בן ארי: כי אנחנו יודעים מה - - - בתפיסה של השרה וגם העלינו כאן את הנושא של רשויות חלשות יותר ונשים משם שרוצות להשתתף, יותר קשה להן מנשים שגרות בשכונת מבוססות.

מירב בן ארי: אני לא אומרת 'עיר' כי בכל עיר יש גם שכונות חלשות.

מירב בן ארי: אני מדברת על נשים שיותר קל להן.

<עופר בוסתן: באופן כללי, תמיכת של ענף ספורט עוסקת בזה.

<עופר בוסתן: ספציפית לרעיון הזה, הפעילות נתמכת שוויונית כי זו ליגה.

<עופר בוסתן: לא באנו – בפעילות של הרשות, לא בדרישה, לכן הפעילות של הרשות שהרשות מבקשת, יש רשויות שאומרות: אנחנו נפעיל את הכדורשת לשני הגופים האלה בלבד, גם זה קיים, יש - - -

<קריאה: אנחנו נפעיל כדורשת - - -

<עופר בוסתן: בלי הגופים האלה, אני בא למחלקת ספורט, לצורך העניין נגיד, באשכול, אם מקבלים אותי, הייתי עושה שם ליגת כדורשת לתושבי אשכול, בלי שני הגופים, אני עצמאי.

<עופר בוסתן: הוא יכול להגיש למינהל הספורט.

מירב בן ארי: כמה עושים את זה היום?

מירב בן ארי: כאלה לבד?

<קריאה: לא מעט.

<עופר בוסתן: יש לא מעט רשויות שעושות את זה.

<עופר בוסתן: אני אגיד עוד דבר, זה משתנה.

<עופר בוסתן: המודעות וההתחברות של הגופים, יש התחברות לגופים האלה, חלק מהם מעדיפים לבצע את זה עצמאית, כי יש להם עלויות לטובת הגופים האלה, שהם לא מחוייבים, כשהם עושים את זה כרשות עצמאית.

איילת נחמיאס ורבין: וגם צריך להגיד שזה כן ספורט שדורש facilities, זה לא ספורט שלא דורש שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא דורש.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להגיד לכם שאני - - -לא מצליחה להקים קבוצה, אם אתה לא מקבל באמת - - -

חיים ילין: בדרך כלל, במגרשים או מקומות שלא משתמשים.

חיים ילין: אם לא משתמשים בהם בערב, כי התלמידים לא משתמשים ואז הם פנויים בערב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הרבה פעמים הרשות לא באמת עוזרת בדבר הזה ולא נותנת את ה'רוח הגבית'.

<עופר בוסתן: אני יכול לומר - - -

איילת נחמיאס ורבין: גם - - - של ביטוח.

<עופר בוסתן: בעיית המתקנים היא בעיה גדולה ואתם מכירים ושומעים כבר על התכנית החדשה, שרוצים לעשות את התכנית החדשה במתקנים - - -

מירב בן ארי: שהיא?

<עופר בוסתן: היא - - -

<מרב צימרמן: אנחנו שומעים אבל אנחנו לא זוכרים.

<עופר בוסתן: היא עוד לא יצאה אז אי אפשר - - - אבל כשהיא תתפרסם והיא תצא, יוקמו הרבה מאוד אולמות שאולי יתנו תשובה.

<עופר בוסתן: יש לנו מחסור אדיר במתקני ספורט, מודעים לזה.

<עופר בוסתן: גם קבוצות הישגיות, ברמה הישגית, היום, חלק משיקולי רשות מקומית הוא אם יש להן בכלל מתקן להתאמן, אז אני מניח שהבעיה שלכן היא לא גדולה, למרות - - -

מירב בן ארי: מי הרגולטור שמפקח על זה שספורט עממי כזה, רוצה להשכיר אולם שלא גובים ממנו יותר?

מירב בן ארי: היא דיברה לפני שהגעתם, מרב, על העניין הזה שכשמגיעים לרשויות מסוימות גובים מהן סכומים מאוד גבוהים, כן, תתייחס, רק האם יש אפשרות בכלל לפקח?

<עופר בוסתן: לא, לא.

מירב בן ארי: אין אפשרות לפקח.

<עופר בוסתן: כל רשות יש לה מדיניות משלה, לכן כל רשות לפי - - -

מירב בן ארי: האם יש נציג של השלטון המקומי פה?

<רות דיין מדר: כן.

<עופר בוסתן: כל רשות יש לה את התכנית לספורט, ניסינו לעשות אתן, זה מופיע אבל, התימחור של כל מתקן, גם תלוי באיזה מתקן רוצים לעשות, יש לזה המון מרכיבים, אין מחיר אחיד.

<עופר בוסתן: במקרה ויש בעיות – והיו בעיות לחלק מן הגופים ופנו אלינו, שרוצים - - -

מירב בן ארי: בסדר, אל תיכנס לזה, אני אפנה אליהם.

מירב בן ארי: בוועדת המשנה, תפנה לשלטון המקומי - - - זה לא באחריותך - - -

זוהיר בהלול: מרב, כדי שתקבלי ממש הערה קצרה, תקבלי לפחות נתון בסיסי, שמשקף את עומק המצוקה בחברה הערבית.

זוהיר בהלול: אני כמובן ליוויתי את הנשים המופלאות האלו, כדי שהן גם יחדירו את הרעיון ואת הפרוייקט לחברה הערבית.

זוהיר בהלול: שני ראשי רשויות מקומיות לא הצליחו לקבל אותן, את יודעת מדוע?

זוהיר בהלול: כי אין אולמות סגורים.

זוהיר בהלול: מזרעה וכפר יאסיף.

זוהיר בהלול: רצו אבל לא יכלו, כי אין, זו פעילות של ערב, אימהות, אחרי שמניקות, ומגדלות ומטפלות, הן מגיעות לפעילות ואין היד משגת אולם.

זוהיר בהלול: סגור.

זוהיר בהלול: בכמה וכמה מקומות, אז אם את רושמת הערות תרשמי את ההערה - - -

מירב בן ארי: כן, רשמתי את זה.

זוהיר בהלול: המדכאת הזאת.

מירב בן ארי: מאוד.

<עופר בוסתן: אולי לחזק את מה שזוהיר אמר, אולי - - - בפרוגרמה של משרד החינוך, בעבר, כשהייתי ילד, היו האולמות הקטנים של הספורט, היום בפרוגרמה של משרד החינוך אין חובה של אולם ספורט, אולי אם - - -

מירב בן ארי: אין חובת אולם ספורט בבית ספר?

<עופר בוסתן: כן.

עודד פורר: גם לא ביקשתם בזמנו, הרשות אמורה להגיש תכנית אב לספורט.

חיים ילין: נכון , נכון.

<עופר בוסתן: אבל משרד החינוך, בפרוגרמה של - - -

זוהיר בהלול: כן, למשרד החינוך, בסוף משרד החינוך.

חיים ילין: עזוב את משרד החינוך.

עודד פורר: משרד החינוך זה משרד החינוך.

חיים ילין: עזוב את משרד החינוך, אין משרד החינוך, עזוב, תשכח.

זוהיר בהלול: חבר'ה, אני שואל אבל אין, הוא אומר: אני אפתח אולם.

זוהיר בהלול: יש לי אולם, אין לי אולם, האם זה נבחן במסגרת - - -

<עופר בוסתן: יש תכנית.

<עופר בוסתן: הוקצו המתקנים הנדרשים לרשויות.

<עופר בוסתן: אתם עושים עדכון - - - תכנית 2027 יקבעו, אבל אני לא יכול להגיד לרשות מקומית כמו אשכול לבנות אותו בבית הספר, כי ראש המועצה של אשכול מחליט איפה ייבנה האולם.

זוהיר בהלול: אז במזרעה, אם בונים אולם, נתתם תקציב לאולם אבל לא בבית הספר?

<עופר בוסתן: אנחנו נותנים תקציב לאולם, את המיקום הרשות המקומית קובעת.

עודד פורר: אז אני חושב שפה יש בעיה גם עם הרשות המקומית, כי לפי מה שהוא אומר מקבלים תקציב.

חיים ילין: זה שונה.

חיים ילין: רגע, אני אנסה, אני אנסה - - -

מירב בן ארי: רגע, שניה, אני רוצה לתת לחבר הכנסת - - -

זוהיר בהלול: רגע, הוא מגייס כסף, הוא מגייס כסף.

מירב בן ארי: מי זה?

זוהיר בהלול: ראש המועצה של מזרעה, ששאלת עכשיו.

מירב בן ארי: לטובת האולם?

חיים ילין: אני אגיד לך איך זה עובד.

חיים ילין: זה לא עובד ככה.

מירב בן ארי: בואו נתן רגע לחבר הכנסת חיים ילין, תתייחס גם לאולמות וגם אם אתה יכול - - -

חיים ילין: אין הבדל, אין הבדל.

חיים ילין: קודם כל יש תכנית אב לכל מועצה.

חיים ילין: לכל מועצה - - -

מירב בן ארי: רגע, רגע, חברי הכנסת, אני מנסה לקבוע - - -

חיים ילין: לכל מועצה מקומית ואני חייב להגיד - - -

מירב בן ארי: חיים, תקשיב לי שניה רגע.

מירב בן ארי: אני רוצה שתתייחס, בסדר?

חיים ילין: כן, אני אתייחס.

מירב בן ארי: לא, זה גם לפרוטוקול מה שאמרו לך שם.

חיים ילין: יש 'קול קורא' - - -

מירב בן ארי: חבר הכנסת ילין, אם זה על הכדורשת - - -

חיים ילין: יש 'קול קורא' לכל רשות ויש תכנית אב לספורט.

חיים ילין: היא לא שייכת בכלל למשרד החינוך.

חיים ילין: משרד החינוך היום, אם אתה תשאל כל ראש עיר או ראש רשות, כל מה שמעניין אותו זה שיהיו לו כמה שיותר כיתות וזה מה שמעניין אותו, כמה שפחות תלמידים בכיתה.

חיים ילין: הכוונה שלא תהיה צפיפות כמו שקיימת במדינת ישראל.

חיים ילין: זה מה שמעניין אותו, פחות האולם ספורט.

חיים ילין: אולם ספורט, כדי לממן מימון, יש פרמטרים של דירוג סוציואקונומי, כמות התושבים שיש שם וכמות הליגות שקיימות.

חיים ילין: אלה פרמטרים שאתם קבעתם אותם ולפי זה, לכל רשות מגיע איקס מגרשים.

חיים ילין: מה זה "איקס מגרשים"?

חיים ילין: הבעיה היא שכל אחד צריך להביא את ה-מצ'ינג שלו, זאת אומרת, אם אולם כמו שאנחנו בנינו, עולה 10 מיליון שקל, אנחנו מקבלים, אולם סגור, כמובן, שהוא גם דו תכליתי, זאת אומרת, כניסה אחת בדרך כלל עושים לבית הספר והכניסה השנייה היא לקהילה, שאם בית הספר סגור אז הקהילה יכולה לבוא ולהשתמש בו.

חיים ילין: קודם כל הוא צריך להיות ציבורי כי אחרת, אם הוא לא פתוח לכולם אז הוא לא מקבל מימון.

חיים ילין: מה לעשות שעל 10 מיליון שקל מקבלים מימון של ארבעה מיליון וחצי שקל.

חיים ילין: ראש הרשות צריך להביא עוד 6, 6.5, 5 מיליון זה לא משנה, תלוי בפיתוח, אתם מאשרים את התכניות.

חיים ילין: למי שאין 5-6 מיליון שקל ומי שאין לו קהילה, לא יהיה לו ולכן, הכסף הזה נשאר אצלכם.

חיים ילין: מי בסוף בונה?

חיים ילין: העשירים שיש להם את האפשרות לעשות את ה- מצ'ינג, לא הפריפריה, שלא יכולה בכלל לבנות, כי אם הם נמצאים בדרג סוציואקונומי 3 או 4, ברור לך שמה שמעניין את ראש העיר זה איך הוא בונה עוד כיתות ואנחנו חוזרים להתחלה.

חיים ילין: זו השיטה ולכן, הרבה מאוד, שניה, תן לי, עודד, לכן הרבה מאוד ערים והרבה מאוד מועצות מקומיות וגם אזוריות, לא מצליחות לגייס את הכסף.

חיים ילין: זה אחד.

חיים ילין: לכן, מה שאתם צריכים לעשות הוא דבר מאוד פשוט, להקטין את כמות האולמות שאתם נותנים להרבה מאוד מקומות ובעצם, להתמקד בזה שבאותם מקומות לפחות יהיה אולם אחד ראוי, בלי מצ'ינג - - -

<עופר בוסתן: אני חייב - - -

חיים ילין: לא, תן לי רגע, אני מסיים.

חיים ילין: זה נקודתית על - - -

מירב בן ארי: תרשום לך, תתייחס גם בסוף הדיון.

חיים ילין: זה נקודתית על המתקנים.

חיים ילין: מה אתה לא יכול לעשות ומה אי אפשר לעשות?

חיים ילין: אי אפשר להכריח ראש רשות לפתוח, כי אם הוא גייס את הכסף והכול אז אי אפשר, מה אתה כן יכול לעשות?

חיים ילין: להעלות את המימון ולהודיע לכל ראש רשות, שעל כל ליגה ועל כל ספורט עממי שבא מלמטה, שמגיע, כמו כדורשת, המתקן הזה חייב להיות בשבילם גם.

חיים ילין: אם לא אז לא יקבלו מימון.

חיים ילין: זאת דרך - - -

זוהיר בהלול: אז אני אקשה עליך - - -

חיים ילין: רגע, שניה - - -

זוהיר בהלול: באותו הקשר אבל, ראשי הרשויות המקומיות מתפתים להשכיר את האולמות האלה תמורת אתנן.

זוהיר בהלול: אנחנו כאילו גודעים את האפשרות שספורט עממי יפרח במדינת השממה הזו.

חיים ילין: בגלל זה אני בא ואני אומר, אם הם יתנו ובהסכם, הרי יש הסכמים בשביל לקבל את המימון, יש הסכם, זה לא יעזור כלום, אם אני לא פותח את זה ואם זה לא קהילתי, אז אני לא יכול לקבל את המימון, רק שאף אחד לא אוכף את זה.

חיים ילין: זאת התשובה.

איילת נחמיאס ורבין: חיים, אולמות ספורט בבתי ספר - - -

חיים ילין: לא, אולמות ספורט בבתי ספר הם משהו אחר לחלוטין.

חיים ילין: אני מדבר על קהילתיים ציבוריים שהם משרתים גם את הליגות - - -

איילת נחמיאס ורבין: זה כולל גם את המתנ"סים - - - בחסות "מפעל הפיס"?

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, זה יכול להיות - - -

חיים ילין: או.

חיים ילין: קיי, עכשיו בא הסיפור השני.

חיים ילין: במשך שנים - - -

מירב בן ארי: רגע, אני רוצה - - -

חיים ילין: שניה, רגע, אני אסיים את זה ואני - - -

מירב בן ארי: אני רוצה רגע להסביר משהו, חברים, אין לנו הרבה זמן, אז אולמות ספורט הם לא הדיון שלי כרגע ובגלל זה יש גם חוסר נחת בכיסאות.

מירב בן ארי: אני ממש מבקשת.

מירב בן ארי: תתייחס לשאילתה כי אין לי זמן.

מירב בן ארי: אני לא רוצה לסיים את הדיון הזה בלי - - -

חיים ילין: לגבי השאילתה, מי הנציגים פה של משרד התרבות והספורט?

חיים ילין: רק אתה?

<עופר בוסתן: לא, גם דודו מלכא.

חיים ילין: התשובה של השרה – ואני מקפיד מאוד להאמין לבני אדם למרות שאני חוטף על שמאל ועל ימין על זה אני מקפיד להאמין ואני מאמין לכל מי שעונה לי, בסדר?

חיים ילין: היא אמרה – ואני גם ביקשתי ממנה, היא מחכה שכל העולם יבוא ויקים את הליגות "ואז אנחנו נקים".

חיים ילין: זאת הייתה תשובה 'ראסמית' שלה ואני ביקשתי ממנה, אני ביקשתי ממנה, מותר לנו כמדינת ישראל, פעם אחת, להוביל את הספורט הזה גם בצורה עולמית.

חיים ילין: לא יכול להיות שאנחנו – אסור למחוא כפיים פה, אני רק אומר לָך, אנחנו יכולים להוביל, צר לי, אני אומר, אנחנו מובילים עם "כפת ברזל", אנחנו מובילים בביטחון, אנחנו מובילים בסייבר, אנחנו מובילים, בואו נוביל פעם אחת ונקים את הליגה במדינת ישראל, שהיא תהיה דוגמה ומופת לעולם, זה מה שאמרתי לה.

חיים ילין: התשובה - - -

<קריאה: גם ככה זוהיר נלחץ - - -

זוהיר בהלול: חיים, זה אני, מה, תשאיר - - -

חיים ילין: תדעו לכם, היחידים שמוחאים כפים לזוהיר הם אנחנו, כשהוא מתחיל לנאום, כולם עומדים בשקט במליאה, היחיד שכולם נפעמים, אף אחד לא יכול לפתוח את הפה, רק לשמוע את העברית שלו - - -

זוהיר בהלול: תמשיכו למחוא כפים לחיים.

מירב בן ארי: או.

מירב בן ארי: קיי, זהו.

חיים ילין: המטרה כרגע היא כזאת, בוא, אני מציע כך.

חיים ילין: כל דבר מתחיל ממשהו עממי וזה אחד הדברים היפים, שזה בא מלמטה ולא בא מלמעלה, הדבר הכי חשוב פה, בגלל שבא מלמטה, אז קל מאוד לבוא ולעשות מזה משהו הרבה יותר גדול, אז מה שאני מציע, זה שהשרה תקבע – כמו שהיא אמרה בתשובות, שהיא תפתח את הליגה הזאת, זו יכולה להיות ליגה של ספורט עממי, כמו שיש ליגה בשלב ראשון של מקומות עבודה, אצלנו בכל האזור יש מקומות עבודה, תחרויות, כל יום ששי, של אופניים, למקומות עבודה.

חיים ילין: זאת ליגה לכל דבר.

חיים ילין: תתחילו אותה משם.

חיים ילין: אתה יודע שבדיוק זה 'נופל' על פרמטר מסוים, שלא יהיו בעיות, לא עם "הפועל", לא עם "מכבי", לא עם כל ה'חונטות' שם למעלה, שאני לא יודע לאן זה יוצא.

חיים ילין: אני אומר לך, תן להם לנהל את זה.

חיים ילין: יחד עם זה, לבוא בפנייה לשלטון המקומי, כי לא כולם חשופים לספורט הזה ולמשמעות שלו.

חיים ילין: אנחנו פתחנו את זה בגלל שזה חלק מהחוסן של עוטף עזה.

חיים ילין: ברגע שאימהות ונשים בכלל, יכולות לצאת מהבית – דרך אגב, זה גם מחנך את הבעלים לשמור על הילדים, לפחות יהיו להם שעות איכות, משיגים שתי פעולות במחיר אחת, הן יכולות לצאת החוצה ונוצר מצב שהחוסן, הכול משתנה, זה לא סתם, אני אומר לך, שעובדות סוציאליות עומדות שם, אלה שמנהלות את מרכזי "חוסן", כל מי שנמצאות ב'אטרף' היומיומי באות ומשחקות שם.

חיים ילין: תעודדו את זה.

חיים ילין: כולנו נרוויח מזה.

חיים ילין: רשות שלא תיקח את זה, תמיד תהיה את הליגה שתבוא ותדאג לזה שהיא תיקח.

חיים ילין: במקומות שהרשויות כן לוקחות, אז גם שהרשות תוכל לקבל את המימון לאחזקת המתקנים וגם אתם תוכלו לקבל את הכסף בשביל להקים.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: דודו מלכא, אתה רוצה להתייחס?

<דודו מלכא: תודה רבה.

מירב בן ארי: בבקשה, רק למיקרופון, תזיז אותו אליך, בבקשה.

<דודו מלכא: שלום לכולם.

מירב בן ארי: הצג את עצמך לפרוטוקול.

<דודו מלכא: אני דודו מלכא, סגן ראש מינהל הספורט לענייני ספורט תחרותי ואני מלווה את איגוד הכדורשת, את האיגוד, כבר כמה שנים ומנסה לעזור להן להשתלב באיגודי הספורט.

<דודו מלכא: יש בישראל 76 איגודי ספורט מוכרים, "מוכר" זה על פי חוק, חוק הספורט, ושיש איגוד בינלאומי שמכיר באיגוד הישראלי.

<דודו מלכא: בתוכם יש 96,000 ספורטאים ואני הולך להצהיר כאן, שאין איגוד ישראלי אחד של ספורט, שמתפתח כמו הכדורשת - - -

מירב בן ארי: די עם מחיאות הכפיים.

מירב בן ארי: זה יפה, זה טוב, נרשם לפרוטוקול.

זוהיר בהלול: הן פורצות דרך, הנשים האלו.

מירב בן ארי: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: הן פורצות דרך.

<קריאה: בגלל זה הן פה.

מירב בן ארי: סליחה, תמשיך.

<דודו מלכא: וככאלה שהן ממש יוצרות 'יש מאין', מתפתחות ועוד קבוצות קמות, והנה, אני רואה שפה, "מאמנט" כתוב 10,000, אני לא יודע אם הגעתן כבר ל 10,000 ואני יודע שבכדורשת יש כ-3,000, האיגודים הגדולים הם כדורגל וכדורסל, כל האחרים הם בקושי מדשדשים, בקושי מגיעים למספרים של אלפים.

<קריאה: בטח לא בנשים.

<דודו מלכא: בוודאי שלא בנשים.

<דודו מלכא: כשאנחנו בודקים, מתוך ה 96,000 ספורטאים, יש בסך הכול 20% נשים שפעילות בספורט.

<דודו מלכא: כרגע, אנחנו פתחנו להן, איפשרנו לאיגוד הכדורת ואני מדבר את אותו הדבר לגבי "מאמנט" אבל, איגוד הכדורשת בא והצהיר שהוא מעוניין להיות איגוד כמו כולם.

<דודו מלכא: כללים אחרים.

<דודו מלכא: לא רוצה להיות עממי, הוא רוצה להיות ספורט, הוא רוצה לעסוק בספורט, להתאמן, להתאמן שלש פעמים, שלש יחידות אימון, לשחק, לעשות ליגה, ליגה ראשונה, שניה ושלישית וכן הלאה.

<דודו מלכא: הוא רוצה להתפתח, כמו כל איגוד.

<דודו מלכא: עד לפני מספר שנים היו לנו כללים – לא יודע איך לקרוא להם, איזשהם כללים אבל לא משנה מה שהיה, בשלש השנים האחרונות קבענו כללים מאוד פשוטים.

<דודו מלכא: בכדי להיות איגוד צריך לפעול על פי החוק ובחוק הספורט כתוב שהאיגוד צריך להיות תחת איגוד בינלאומי, אז אני הצעתי - - -

מירב בן ארי: ברגע שאין הכרה בינלאומית הוא לא יכול להיות איגוד.

<דודו מלכא: אני הצעתי להן ש'מציון תצא תורה' ושהן יהיו האיגוד הבינלאומי.

<דודו מלכא: רוב האיגודים נמצאים בבאזל, בשוויץ, שם הם יושבים ונוח להם, הם לא משלמים מסים - - -

חיים ילין: כאן - - - נמצא אצלנו, אז מה?

<דודו מלכא: אז יהיה כאן, יהיה בכפר סבא, יהיה ברעננה, לא יודע איפה שיהיה.

מירב בן ארי: ראיתי שם את הקבוצות שהיו שם מרומניה, שהן מייצאות, אבל תגיד לי במה זה כרוך לייצא את המשחק הזה לחו"ל, כי הן לא מקבלות סיוע מהמדינה.

<דודו מלכא: צריך לשכנע, תראי, בואי נאמר כך.

<דודו מלכא: ניסינו למצוא כמה דרכים.

<דודו מלכא: אחד, אני יודע שהייתה פגישה עם עורך דין שהוא מאוד מוכר, אפרים ברק, שהוא מומחה לאיגודים בינלאומיים, הוא יושב בכֵּס – זה המקום שדנים בו בבעיות משמעת שיש והוא נפגש עם איגוד הכדורשת, עם מרב, עם נציגות של איגוד הכדורשת והציע להן כמה דברים, כמה פעולות שצריך לעשות אבל, זה ברמה הטכנית הפורמאלית אבל, בכדי להיות פרקטי - - -

מירב בן ארי: דודו, אין לנו זמן.

מירב בן ארי: תסביר לי האם המדינה יכולה לסייע לכדורשת או ל"מאמנט", אם הן רוצות להיות איגוד ולצאת החוצה ולשווק את הספורט המדהים הזה.

מירב בן ארי: תגיד לי האם המדינה, אם הן הולכות לעורכי דין פרטיים אז אחלה אבל האם אנחנו, כמדינה – תגיד ואם צריך אנחנו נעלה את זה, בשביל זה אנחנו עושים את הדיון הזה – מסייעים להן לצאת עם הספורט הזה ולהיות הן אלו שמביאות את הבשורה.

מירב בן ארי: המדינה עוזרת להן?

מירב בן ארי: תנו לי, כן.

<דודו מלכא: תראי, תוך כדי שאת אומרת אני חושב, תראי, אנחנו, במסגרת כזו או אחרת, ברכש, אפשר לעשות איזשהו מיזם, אפשר לעשות איזשהו משהו שיבוא ויסייע להן ולהגיד להן: בואו נעשה משהו ביחד, מיזם משותף, להגדיר מהם היעדים ומה המשימות, בכדי לראות איך לפרוץ דרך אבל, רציתי להגיד לך לפני כן, שאחת הדרכים היא להתחבר ל"מכבי" העולמית, שיש לה פריסה עולמית בכל מקום שיש קהילה יהודית, להגיע לכל מקום ולראות אם מדינות נוספות יכולות להתחבר ולהצטרף לזה.

<דודו מלכא: המשימה היא, פה אני אומר, היא לא קלה ולאיגודים אחרים היא מאוד קלה, כי צריך לחבר חמישים מדינות שיסכימו לעשות את העבודה הזאת.

מירב בן ארי: רגע, שניה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, התייחסות שלך, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל לקצר כי הזמן קצר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על מה שדודו ממשרד התרבות אמר.

איילת נחמיאס ורבין: מירב ואני סיימנו את המאבק הזה לפני שבועיים וחצי שלושה, מאבק בנושא ליגת הכדורסל לנשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתחיל ממשהו בסיסי ועל זה – עם כל הכבוד ואני באמת רוחשת לכם את כל הכבוד כמובן, לכל הפקידוּת, אני אומרת לכם בכנות, נשים זוכות ליחס מפלה, שונה, לא איכותי, לא כפי שהייתי מצפה לו בכל מה שנוגע לספורט בישראל, נקודה.

איילת נחמיאס ורבין: בין אם מדובר בספורט עממי ובין אם מדובר בספורט מקצועי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, אני ראיתי את זה במלוא העוצמה בנושא של ליגת הכדורסל בנשים.

איילת נחמיאס ורבין: הטיעונים שהשתמשו מולנו היו טיעונים לא אחראיים, לא אחראיים וזאת ליגה מקצוענית וזאת ליגה שהיו בה שחקניות כדורסל שלא קיבלו משכורת או שלמעשה, לא יכלו לקבל משכורת, למרות שההבטחה לכסף כבר הייתה ביולי.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו, אנחנו לא יכולים לנהוג 'איפה ואיפה' אם אנחנו בסוף רוצים לייצר ספורט מקצועי בישראל, נקודה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני כרגע לא מדברת רק על גברים.

איילת נחמיאס ורבין: אני נורא מבינה ותאמינו לי, אולי לא תאמינו, אני ממש אוהבת ספורט.

איילת נחמיאס ורבין: אני אוהבת כדורסל, אני אוהבת כדורגל, אני חולה על כדורשת, אני אומרת את האמת, אני לא הצלחתי להקים קבוצה עממית, עוד הרבה לפני שהגעתי לכנסת, ניסיתי להקים קבוצה, לא קיבלתי עזרה מהמתנ"ס המקומי, כי בסוף לא יעזור כלום, מירב, זה כן ספורט שדורש facilities רלבנטיים וזה גם - - -

מירב בן ארי: גם - - - נשים, דוגמה, מינהל חברה וספורט מעניין אותם שיעזרו - - -

איילת נחמיאס ורבין: זה לא ריצה, זה לא אופניים, זה דורש עניין, זה דורש מחויבות אמתית להחליט שאנחנו עוזרים לנשים להקים ובסופו של דבר, אני אומרת לכם, תראו, הדברים האלה מחלחלים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת היחס של המדינה והאופן שבו היא מתנהלת לספורט מקצועני של נשים, לא יעזור כלום, מחלחל בסופו של דבר ולכן, בעיניי צריכה להיות החלטה אמתית, רלבנטית, תקשיבו, אם אנחנו באמת יכולים להיות 'אור לגויים' בהייטק, אני אומרת לכם, אנחנו יכולים להיות 'אור לגויים' גם בנושא של כדורשת, עם כל הכבוד, המדינה מצליחה לקבל פה החלטה, שזה לא רק עניין של משאבים, אני אומרת לכם, תסלחו לי שאני אומרת, דווקא בתור פוליטיקאית, אני אומרת לכם, זה State of mind, להחליט שאנחנו באמת מטפחים את הבנות שלנו להיות ספורטאיות מקצועניות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשלים רק במשפט אחד.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול הייתה לי שיחה עם יואל רזבוזוב, חבר הכנסת יואל רוזבוזוב מ"יש עתיד" ודווקא השיחה שלנו נסבה על איך ומה עזר לו כל כך להשתלב בחברה הישראלית, בתור מי שהיגר מרוסיה והחשיבות של הספורט בקליטה שלו היא מכוננת ומשמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: אותו כנ"ל, לא על עולים חדשים, על ילדות צעירות, על נשים.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת מה ספורט כדרך חיים, נותן לאנשים צעירים ולנשים צעירות ואם המדינה לא תשנה את היחס שלה לדבר הזה זאת החמצה ענקית ואני אגיד יותר מזה, זה אפילו חסר אחריות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

מירב בן ארי: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: קצר, קצת עם - - -

מירב בן ארי: תודה רבה וברוכים הבאים.

מירב בן ארי: אנחנו שמחים שאתה פה תמיד.

זוהיר בהלול: אתה יכול לבוא לכבד אותנו.

איילת נחמיאס ורבין: מירב הזמינה אותו.

איילת נחמיאס ורבין: בוא, בוא.

רן כהן: לא עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: מה, יש לך משהו עם זוהיר?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה.

זוהיר בהלול: לא, יש לו פחד מוות לחזור לבניין הזה.

רן כהן: גם זה טוב.

רן כהן: לא פחד מוות אבל, אני בא כמרצה.

רן כהן: תצליחו.

מירב בן ארי: תודה ותודה שהצטרפת אלינו.

רן כהן: מתנצל על ההפרעה.

זוהיר בהלול: היכן שהדיון הזה הולך, זה גורם לי לדכדוך משהו, כי באמת, מה שמבקשים מהנשים – אני ליוויתי את "מאמנט" למען האמת, אני הכללתי אבל, ודאי שאני רוחש הרבה כבוד אבל אני ליוויתי את הבחורות האלו.

זוהיר בהלול: פתאום מבקשים מהן להתאגד, פתאום מבקשים מהן לחבור לחמישים מדינות, נו, באמת, בשביל לנהל משהו בסיסי, אלמנטרי, אנחנו התחלנו להערים עליהן כל מיני בקשות באמת, מירב, הרי את משכמך ומעלה, בואו נפשט את העניינים - - -

מירב בן ארי: אנחנו נפשט, אל תדאג.

מירב בן ארי: דברים כאן נזרקים לאוויר, לא כל דבר אנחנו - - -

חיים ילין: דורשים מהן מה שראש הממשלה לא מסוגל לעשות – לקחת חמישים מדינות ולאחד אותן בעד ישראל.

מירב בן ארי: ואתה גם רגיל להגיד.

זוהיר בהלול: זה רק חיים יכול להגיד כי אם הייתי אומר את הדברים האלה, אז היו אומרים: הכנסת פוליטיזציה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, היו מפילים את חוק ההדחה.

זוהיר בהלול: אני ערבי אז יש חוקים שרובצים עליי.

חיים ילין: לפחות ארבע עשרה יצביעו נגדי.

<קריאה: אל תדאג, צריך הרבה יותר.

זוהיר בהלול: חיים, איילת, המדינה הזאת צריכה להניח תשתית להיווצרותה של מדינת תרבות ספורט.

זוהיר בהלול: דיברת על הייטק – אני אוהב, סייבר, מה שאתם רוצים ואנחנו במה שהמדינה הזו מובילה אבל, היא לחלוטין לא מובילה בספורט ולא ביחסי ערבים יהודים.

זוהיר בהלול: בשני המקומות האלו היא בתחתית הטבלה.

זוהיר בהלול: הנה, אמרתי את זה אז באמת, תנסו לשכנע את המדינה, שלא להמית רעיונות טובים, הרעיונות האלה רק רוצים קצת יחס, כדי שהן ימשיכו בפרויקט המדהים הזה.

זוהיר בהלול: זה פרויקט שיכול להפיח רוח חיים בחברה שמשמינה, חברה ש'מכריסה', שמאבדת אט אט את עתות הפנאי ושלא מאפשרת למשהו המוני להיווצר, לקרום עור וגידים, אז המדינה צריכה לתת לאלה את הבסיס שבבסיס של יחס וכסף, כדי שהן ימשיכו הלאה בלי כל האצטלה הזו ובלי כל ה- Umbrella הזו, תעשו כך ותעשו כך.

זוהיר בהלול: מסכנות, מה הן צריכות עכשיו?

זוהיר בהלול: שכרו את ברק, אדוני היקר, דודו, עם כל הכבוד, הן לא צריכות לשכור עורכי דין, הן צריכות לתפעל את הפרויקט הזה ואת הרעיון הזה.

זוהיר בהלול: תפשטו את הדיון.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני רוצה התייחסות אחת שלכן, כן, אחת, תבחרו, מירב, אולי ניתן לכאלו שלא שמענו.

מירב בן ארי: תגידי את השם שלך.

מירב בן ארי: דברי, דברי.

מירב בן ארי: מרב, את מתייחסת בסוף הישיבה לדברים שנאמרו, כי נאמרו כאן עוד דברים, אז תרשמי לך.

מירב בן ארי: כן חשוב לי לשמוע, בבקשה, סמדר.

<סמדר שגב: אני סמדר שגב, אני מכדורשת ברמת השרון, אני הקמתי ומנהלת שם שמונה קבוצות היום, כולן משחקות ומתחרות באיגוד הארצי של הכדורשת בליגות השונות.

<סמדר שגב: אני רוצה להגיד שאני חושבת שאנחנו מפספסים פה משהו בסיסי, כי דווקא כן נכנסת השאלה באופן מאוד ברור ומנסים להעלות לך אותה, מה בעצם אתם יכולים לעשות ואני חושבת שהמצב הקיים הוא מגוחך.

<סמדר שגב: כשאנחנו מדברות עם האדון הנכבד ממינהל הספורט, אני שומעת אותו אבל במה אנחנו שונות מהתאחדות הכדורסל או מהתאחדות הכדורגל, כי אנחנו איגוד כדורשת שהקפיד להידמות בצורה מדויקת לכל איגודי הספורט - - -

חיים ילין: לא בטוח שאתן צריכות להידמות.

<סמדר שגב: אבל אנחנו - - -

חיים ילין: כי יכול להיות שצריך לעשות שינוי.

מירב בן ארי: רגע, רגע, תנו לה לסיים, בבקשה, הן יושבות שם - - -

חיים ילין: מעתיקים מודלים שלא מביאים למצויינות בספורט.

מירב בן ארי: חיים, חיים, הן יושבות ונעות בחוסר נחת, כבר לפחות רבע שעה, שהן מקשיבות לה.

מירב בן ארי: אני מבקשת - - -

חיים ילין: ספורטאים בדרך כלל לא יכולים לשבת, תסבירו לה.

מירב בן ארי: אז בואי, בואי תגידי.

<סמדר שגב: לגבי הסטנדרטים שאיגוד ספורט צריך לעמוד בהם, כשאני שואלת את האדון ממינהל הספורט, אני שואלת אותו: אז מה חסר לנו?

<סמדר שגב: אז הוא אומר: אין הכרה וזה מן 'לופ' של 'מילכוד 22' כי גם האדון פה משמאל אומר: אין לכם הכרה כי אין עוד חמישים מדינות שמשחקות כדורשת.

<סמדר שגב: משמע, אנחנו לא יכולים לצאת מזה, מפני שחוק הספורט מאלץ אותנו להיות מוכרות על ידי איגוד בינלאומי, כדי לקבל כספים לא בחסד – אנחנו לא רוצות את זה בחסד, שכל פעם נדון פה, "בוא נתן להן 100,000 שקל או לא ניתן להן", "בוא נעזור להן או לא", לא, אנחנו רוצות להיות כאחד מענפי הספורט המוכרים בישראל.

<סמדר שגב: יש התאחדות כדורסל, יש התאחדות כדורגל, אף אחד לא כל שנה מחדש דן בשאלה באיזה קריטריונים לחלק להם כספים השנה, לא, הדברים מוכרים.

<סמדר שגב: כל מה שצריך מרב – ואת שואלת מה לעשות, זה לעשות את תיקון החקיקה הזה, שדורש מענף ספורט שקם מלמטה, צמח באופן פרטני במדינת ישראל אבל, צמח כל כך יפה, כל כך גדול, כל כך סוחף וגם העמותה שמאגדת אותו כל כך רצינית ואנחנו פתוחות להראות את הרצינות של הפעילות שלנו, של העמותה הזו, שמנהלת עמותה כדת וכדין, עם כל הגופים הנדרשים ואין שום סיבה, חוץ מסעיף החוק הזה, שדורש מאתנו הכרה בינלאומית, שאינה רלבנטית למדינת ישראל, כי בגלל זה לא יצא - - - אז כן, אתם, המחוקקים, צריכים לעשות את תיקון החקיקה הקטן הזה, שיגיד, שענף ספורט, שהוכיח שיש לו את כל מה שיש לענף ספורט בישראל, למעט הכרה בינלאומית שלא קיימת - - -

מירב בן ארי: הנקודה ברורה ואני - - - .

מירב בן ארי: בבקשה, אני רוצה לשמוע את "מאמנט", אני מודה לכן שבאתן לדיון, תגידי רק את השם והתפקיד לפרוטוקול.

מירב בן ארי: ליאור או עפרה?

מירב בן ארי: עפרה, יושבת ראש "מאמנט".

מירב בן ארי: בבקשה.

<עפרה אברמוביץ': מייסדת ויושבת ראש "מאמנט".

<עפרה אברמוביץ': שלום לכולם ותודה על ההזמנה לוועדה הזאת.

<עפרה אברמוביץ': "מאמנט" היא ליגת אימהות בכדורשת.

<עפרה אברמוביץ': זו 'נישה' שאף אחד לא 'סָפַר' אתה לפני כן, נישת אימהות - - -

מירב בן ארי: כמה זמן?

<עפרה אברמוביץ': עשר שנים, הכול התחיל ב"מאמנט", גם הבנות מהכדורשת התחילו ב"מאמנט", הן פשוט לא - - -

מירב בן ארי: בנות, אני מבקשת לתת לדבר, לא להפריע.

<קריאה: למה להגיד?

חיים ילין: אם אתן תהיו שתי קבוצות פה לא ייצא כלום.

מירב בן ארי: המטרה היא לדאוג לכולן.

מירב בן ארי: עפרה, בבקשה, היא גם הקשיבה לכן בקשב רב בזמן שדיברתן.

זוהיר בהלול: אישה מדהימה.

מירב בן ארי: כן, עפרה.

<עפרה אברמוביץ': מה שאנחנו עשינו זה בעצם יצרנו דגם יחודי מיוחד, כשהבסיס שלו הוא בעצם ספורט עממי והבסיס השני הוא שמביאים כמה שיותר אימהות לספורט הזה.

<עפרה אברמוביץ': החזון שלנו זה שאיפה שיש אימהות יש "מאמנט", ליגת "מאמנט".

<עפרה אברמוביץ': הדגם - - -

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שאמרתי, זה לא לגמרי - - - אבל בסדר, זה לא בגללכן.

<עפרה אברמוביץ': זה החזון וזו המטרה שלנו כרגע.

איילת נחמיאס ורבין: בלב תל אביב - - -

<עפרה אברמוביץ': בלב תל אביב יש ליגות, אגב.

<עפרה אברמוביץ': מה שאנחנו עושות, ייצרנו דגם מיוחד שמנגיש את המשחק.

<עפרה אברמוביץ': המשחק הוא אותו משחק, אגב, הכדורשת הוא אותו דבר זאת אומרת שההתייחסות לגוף אחד - - -

מירב בן ארי: אנחנו לא שם, אל תדאגי, אני רוצה לדעת - - -

<עפרה אברמוביץ': עשרת אלפים אימהות, כאשר הדגם שיצרנו, יצרנו אותו ייחודי בארץ ועכשיו הוא מועתק בעולם, לכן גם אולי קשה להתייחס אליו.

<עפרה אברמוביץ': ומה עשינו?

<עפרה אברמוביץ': אמרנו שבכל רשות מקימים ליגה.

<עפרה אברמוביץ': מה זה עושה?

<עפרה אברמוביץ': למשל בערד, שהקמנו לפני פחות משנה, לא היה שם כלום, היה שם אפס - - - לאימהות ואז, כשהיא מתקשרת אלי ואומרת לי: אני רוצה להקים ליגת "מאמנט" כי שמעתי מחברה מפתח תקוה, שיש שם שלוש מאות שחקניות, או חברה מכפר סבא ואז מקימים ואז מאפס, נהיה מאה אימהות.

<עפרה אברמוביץ': מאה אימהות - - -

מירב בן ארי: יש בכלל איזשהו ספורט נשי בערד?

<עפרה אברמוביץ': לא, אין שם כלום.

<עפרה אברמוביץ': אמרו להם: אין מגרש, זרקו אותן למגרש טניס, שמו אותם בכל מיני מקומות ופתאום, כשראו שזה מאפס למאה אז הם גם מתייחסים אחרת, אז ראש המועצה ישר בא ומצטלם איתן ונותן להן את ה facility הכי טוב.

מירב בן ארי: ונותן להן אבל זה לא רק שווה כסף.

<עפרה אברמוביץ': גם ערך כסף והדבר השני, המדהים בזה, ברגע שיוצרים קהילה בתוך ישוב אז מה שקורה זה, כמו קורה בספורט ישראלי בכלל, ספונסרים מקומיים באים ועוזרים לליגה הזאת, כי אלו אימהות שנותנות את הטון - - -

מירב בן ארי: רגע, עפרה, אני רוצה להתמקד אתך על נקודה חשובה, האם כשנכנסת לערד, קיבלת מגרש בחינם?

<עפרה אברמוביץ': לא, שום דבר, לא היה כלום.

<עפרה אברמוביץ': לא היה כלום אבל ברגע - - -

מירב בן ארי: אחרי שהכנסת קבוצה.

<עפרה אברמוביץ': לא קבוצה, ליגה.

<עפרה אברמוביץ': ליגה של אימהות.

מירב בן ארי: מה קיבלת מהרשות?

<עפרה אברמוביץ': הרשות נותנת את האולם הכי גדול.

מירב בן ארי: בחינם?

<עפרה אברמוביץ': זו החלטה שלהם, תמיד האימהות משלמות, בכל זאת - - -

מירב בן ארי: האם באים לקראתכם?

<עפרה אברמוביץ': כן, בגלל שזו ליגה קהילתית ויישובית - - -

מירב בן ארי: זה בא מתוך - - -

<עפרה אברמוביץ': בדיוק, זה לא שעטנז של כל מיני שחקניות אלא ליגה יישובית שכל נשות ערד בתוך הליגה הזאת, אז בוודאי שהרשות רוצה לעזור, לכן הדגם של "מאמנט" מאוד מצליח בכל הארץ, בגלל שזו ליגה יישובית ויש "גאוות יחידה" אז כל ראש עיר, היום ראשי ערים מתקשרים אלי להגיד לי: בואי תקימי לנו ליגת "מאמנט", כי כל אחד רוצה את הדגם הזה אצלו בישוב.

מירב בן ארי: האם חוץ ממגרש הספורט – אני שואלת שאלות כדי להבין איך אתם עובדות, אתן מקבלות גם כסף לפעילות?

<עפרה אברמוביץ': יש תמיכה קודם כל ממינהל הספורט שעופר ציין אותה, תמיכה לכדורשת זו יוזמה, הן כדורשת והן "מאמנט" הן יוזמה ומקבלים לעיר אבל, זה לא מגיעה ישירות לעמותה, זה מגיע לליגה עצמה.

<עפרה אברמוביץ': זה לא מגיע לגוף "מאמנט" או לעמותה - - -

מירב בן ארי: כמה משלמת אימא כדי להשתתף?

<עפרה אברמוביץ': זה תלוי, יש רשויות - - -

מירב בן ארי: זה תלוי בישוב?

<עפרה אברמוביץ': כן, יש רשויות - - - יש דיפרנסציה, לפי רשות מקומית שמחליטה אם היא מסבסדת את האימהות שלה או לא.

<עפרה אברמוביץ': לכן, השיטה הזאת גם עוזרת למענה של האולמות, כי כל ראש עיר רוצה היום שתהיה לו ליגה כזאת.

<עפרה אברמוביץ': מעבר לזה, הדגם שלנו, של אימהות משחקות והילדים באים לעודד, מביא הרבה הרבה אנשים למגרשים - - -

מירב בן ארי: כן, את לא צריכה פה לשכנע.

<עפרה אברמוביץ': זה לא פלאיירים ולא שום דבר.

מירב בן ארי: משוכנעים במה שאתן עושות, כולכן.

<עפרה אברמוביץ': אגב, הדגם הזה, רק לצורך העניין כדי לשבר את האוזן, במדינת ישראל יש 8 מיליון תושבים, כ-80,000-90,000 עוסקים בספורט, באוסטריה יש 8 מיליון תושבים ו-5 מיליון עוסקים בספורט אבל עדיין מבקשים את דגם "מאמנט", למה?

<עפרה אברמוביץ': כי הדגם עצמו, המשחק הוא אותו משחק, בסדר אבל, הדגם של אימהות שמביאות את הילדים אחר כך למגרשים - - - שבע מדינות.

מירב בן ארי: כמה?

<עפרה אברמוביץ': בשבע מדינות יש כבר הכרה.

<עפרה אברמוביץ': אנחנו כבר במשחקים עולמיים ב-2017 בלטביה.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: משפט אחרון כי אנחנו כבר חייבים להתקדם עפרה.

<עפרה אברמוביץ': אקדמית "מאמנט", בגלל קצב הגידול המאוד גדול של הליגה, מאפס למאה בכל ישוב, אנחנו כמעט 10,000 אימהות, היום הספורט הנשי הכי גדול הוא אנחנו והשלישי בגודלו, כמו שדודו אמר, אז הקמנו אקדמיה שבה אנחנו מכשירות מאמנות, שופטות, רשמות, אלו עשרות, לא מאות, יש לנו חמישה קורסים עכשיו במקביל - - -

מירב בן ארי: ב"וינגייט"?

<עפרה אברמוביץ': לא ב"וינגייט", בקרית גת, בכרמיאל, בתל אביב, בחולון ובבת ים.

<עפרה אברמוביץ': חמישה קורסים עכשיו של נשים שלומדות "מאמנט" ועושות אותו.

<עפרה אברמוביץ': אנחנו מלמדות - - - זה הדגם.

מירב בן ארי: כל הכבוד עפרה.

<עפרה אברמוביץ': ההחלטה שלנו - - -

מירב בן ארי: חברת הכנסת רויטל סוויד, בבקשה.

מירב בן ארי: הצטרפה אלינו.

רויטל סויד: בוקר טוב, כל הכבוד, זה מעורר גאווה.

רויטל סויד: כל החברות שלי, כולן, ב"מאמנט" ברעננה, כולן.

<קריאה: מדברת על "מאמנט".

מירב בן ארי: יש כדורשת ויש "מאמנט".

<קריאה: הכל התחיל ב"מאמנט".

רויטל סויד: מדברת על "מאמנט".

רויטל סויד: רגע, תסבירו לי - - -

<דודו מלכא: הס מלהזכיר ברעננה "מאמנט".

<קריאה: לא נכון.

<קריאה: כן.

<קריאה: למה?

מירב בן ארי: תסבירו לחברת הכנסת - - -

חיים ילין: תקשיבו.

חיים ילין: עוד לא פתחתן וכבר הפוליטיקה בפנים, אתן לא תתקדמו כך, אני אומר לכן.

חיים ילין: שום חקיקה לא תעזור, שום חקיקה, ואני אומר לך, אנחנו לא יכולים לעזור לאנשים שלא מוכנים.

חיים ילין: חד משמעית, זה פוגע בכן, בכולם.

<מרב צימרמן: אני ברשותכם, אתייחס להערה הזאת בסוף.

חיים ילין: עזבי, זה לא משנה, זה לא משנה.

<מרב צימרמן: אני יכולה עכשיו.

חיים ילין: המשפט ש"ברעננה לא אומרים "מאמנט" - - -

מירב בן ארי: אני לא נוהגת להשתמש בפטיש, שקט, שקט.

מירב בן ארי: זה לא מקובל עלי מה שקורה כאן.

מירב בן ארי: אל תפריעו.

מירב בן ארי: כל הדיונים שלי הם מאוד פרגמטים וההתנהלות הזאת נרגעת מעכשיו.

מירב בן ארי: ההערה שלך, רגע, חבר הכנסת סמוטריץ', הדיון שלנו יתחיל ב- 10:20 אבל אם אתה מתעניין בכדורשת נשים אתה מוזמן להצטרף.

מירב בן ארי: עכשיו, שקט, אני מבקשת מכם לא להפריע.

מירב בן ארי: חברת הכנסת רויטל סוויד, את רוצה להתייחס לעניין?

מירב בן ארי: אני מבקשת להתייחס.

מירב בן ארי: לא להעיר.

מירב בן ארי: היחידים שמעירים הם חברי כנסת וגם עליהם, אני כמו שאתם רואים, קצת, מנסה לפחות, להשתלט.

רויטל סויד: קודם כל אני אשמח להבין את הניואנס הזה אבל, אני כבר מבינה, עוד לפני שאמרתי מה שרציתי לומר, שיש פה איזשהו סוג של מטענים.

רויטל סויד: החברות שלי, כל החברות שלי משחקות, לדעתי תחת "מאמנט" אבל יכול להיות שאני טועה.

מירב בן ארי: משחקות כדורשת, בואי.

רויטל סויד: שתיים מהן אפילו מגיעות עם הגבר שלהן לא פעם ולא פעמיים, כשהן - - - .

רויטל סויד: אני חושבת שספורט נשים בכלל וספורט אימהות בפרט הוא משהו שהוא הרבה מעבר לספורט.

רויטל סויד: יש פה משהו שהוא הרבה מעבר למשחק הספורט.

רויטל סויד: זה לא 'באים, משחקים והולכים'.

רויטל סויד: זה משהו שהוא גם מעצים, הוא גם מעביר מסר, הוא מעביר מסר גם לילדים, בטח לבנות שלנו והוא חשוב מאוד.

רויטל סויד: בתור אחת שלצערה הרב לא עושה ספורט אבל אני יושבת, מקשיבה ועוקבת, מעבר למחויבות שלנו פה להיות לעזרתכן ובוודאי אם צריך בחקיקה, יכול להיות שהגיע הזמן והעת גם לפרוץ החוצה.

רויטל סויד: ויכול להיות שאם אין הכרה בארץ - - -

<קריאה: כבר פרצו.

רויטל סויד: מצוין.

רויטל סויד: טוב מאוד.

רויטל סויד: יכול להיות שאם אתן לא מוגדרות באופן שמאפשר לכן להיות ליגה ארצית ואתן צריכות להיות מוכרות גם במקומות אחרים, אז מעבר לזה שלנו יש פה את המחויבות שלנו פה לעזור לכן, מעבר לזה יכול להיות שצריך לעשות מעשה ולפרוץ החוצה, כי אם יש משהו שהבנו – אתן בתחום שלכן ואנחנו בתחומים שלנו, גם פה היום וגם ממה שאנחנו מביאים, כמו שאומרים, השמים הם הגבול ושום דבר לא יעצור אותנו ואני רוצה לברך אתכן.

מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת רויטל סוויד.

מירב בן ארי: אברהם זוכמן ממשרד החינוך, בבקשה, אדוני.

מירב בן ארי: זה יהיה קצר אז אני מתנצלת.

מירב בן ארי: קצר וממוקד.

<אברהם זוכמן: קצר מאוד.

מירב בן ארי: אתה תתייחס בסוף, עופר, אל תדאג.

מירב בן ארי: אתה ומרב, אני רוצה לשמוע את אברהם, בבקשה.

<אברהם זוכמן: 'ישר כח' "מאמנט", וכדורשת.

<אברהם זוכמן: התחום הזה, ספורט כדורשת, הוא חלק של הכדורעף.

<אברהם זוכמן: הדבר הזה נלמד.

<אברהם זוכמן: אני, כשחקן כדורעף, בליגות הבכירות בישראל, בנבחרות ישראל - - -

זוהיר בהלול: תזכיר לנו את השם.

מירב בן ארי: אברהם זוכמן.

<אברהם זוכמן: אברהם זוכמן, שחקן נבחרת ישראל גם בכדורסל - - -

חיים ילין: אני זוכר את בר נצר וכל אלה, אתה זוכר?

<אברהם זוכמן: מאותה קבוצה.

<אברהם זוכמן: יש לנו עוד שחקן כאן מאותו מקום.

<אברהם זוכמן: כשלימדו אותנו לשחק כדורעף, בשלבים הראשונים, בכיתות ג', ד', היה כדורשת, המשחק הזה אני מכיר אותו באופן אישי, והופתעתי לראות אותו כמשחק תחרותי בארצות הברית לפני כארבעים שנה והוא נקרא "newcomb ball" ואני הייתי שם במחנה קיץ ופתאום אני רואה ליגת של מחנות הקיץ במשחק הזה שהוא כדורשת, זה קצת הצחיק במירכאות אבל, קיבלנו את זה.

<אברהם זוכמן: עכשיו אני בא למערכת החינוך, כי הדיון, לפני מה שנכתב והוזמנתי אליו, הוא עידוד השתתפות נשים בספורט עממי וכמובן, גם בכדורשת.

<אברהם זוכמן: השיתוף של בנות ובנים בתחרויות של בתי הספר, הוא כמעט שוויוני, כמעט, אני מדגיש, כי יש ענפים מסויימים שבנות עולות על בנים וכדומה, למה?

<אברהם זוכמן: משום שכשיש קבוצת בנים אז בית הספר חייב להעמיד קבוצת בנות וכשיש קבוצת בנות הוא לא חייב להעמיד קבוצת בנים, אז יוצא שבין הבנות יש יותר.

<אברהם זוכמן: לפני כשלש שנים הכנסנו את משחק הכדורשת לתחרויות של מערכת החינוך כי מה שחשוב לנו במערכת החינוך, הוא לפתח פעילויות שניתן לעסוק בהן בעתיד וזה בדיוק מה שיקרה במצב הזה.

<אברהם זוכמן: לתדהמתנו, ואני אומר את זה בצורה מאוד חיובית - - -

מירב בן ארי: משפט אחרון.

<אברהם זוכמן: בשלש שנים נרשמו 178 קבוצות שזה מספר עצום באופן יחסי - - -

מירב בן ארי: של כדורשת.

<אברהם זוכמן: כדורשת, ויש כללים מאוד ברורים, זאת אומרת, הרי שחקנית רשומה – כדורסל, כדורעף כדוריד, אסור לה להירשם לכדורשת, אז תבינו כמה קבוצות רבות קמו לתחום הזה, כי אנחנו מעוניינים להרחיב ולהוסיף את הדברים אז אני, לתחום הכספי לא נכנס אבל בתי הספר שמשתתפים, כמו כל בית ספר, יש לו את ההסעות ואת כל הדברים האלה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע בבקשה את אלדד שלו, סגן ומ"מ ראש מועצה אזורית עמק חפר, בבקשה, אלדד.

<אלדד שלם: בוקר טוב, ראשית, אני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת בהלול ולכל הדברים שנאמרו פה לגבי העוצמה הגדולה שיש בכדורשת ובכלל, בתרומתו לספורט הנשי.

<אלדד שלם: אני גם מצטרף למה שאמרה עפרה קודם, לגבי הערך העצום שיש להיבט הקהילתי של הענף הזה.

<אלדד שלם: המודל שתואר פה קודם על ידה שמחבר אימהות וילדים והורים ואבות, הוא מודל שמעצים מאוד את העשייה הספורטיבית ובכלל.

<אלדד שלם: אני בא מענף הכדורעף, כמו חברי אברהם זוכמן, וגם אצלנו, בעמק חפר, כדורשת הוא חלק - - -

איילת נחמיאס ורבין: כמה קבוצות?

<אלדד שלם: כמה יש?

<קריאה: שמונה.

<אלדד שלם: שמונה.

מירב בן ארי: מהי התמיכה של המועצה?

חיים ילין: זה עמק חפר.

איילת נחמיאס ורבין: מה רמ"י נותנת להם, אלדד?

מירב בן ארי: תן לנו דוגמה אישית.

מירב בן ארי: אתה יכול לתת דוגמה אישית לשלטון מקומי.

מירב בן ארי: אין לך זמן אז עדיף שתגיד ת'כלס ותגיד מה אתה נותן.

<אלדד שלם: הקשבתי בסבלנות רבה.

מירב בן ארי: אני יודעת, מה אני אעשה?

מירב בן ארי: ראית, אתה רואה?

<אלדד שלם: עמק חפר - - - מוביל בכדורעף, כדורשת הוא מעטפת של הכדורעף, ראייה קהילתית שלו - - - זו תכנית האב שלנו והכדורשת תומך בו בהרחבת המעגל אבל, בלי קשר לכך, ההיבט הקהילתי החשוב מאוד הוא היבט הרבה יותר חשוב מאשר הכדורעף ואצלנו בליגה, הקבוצות מקבלות את האולמות במחיר של אגודות ספורט אחרות - - - ויש לנו דרגות מחירים, לא חינם אבל במחיר הנמוך ביותר שאולם מועמד בו לפעילות.

<אלדד שלם: גם כדורשת מקבלים, גם "מאמנט" אצלנו אבל, הוא חלק מיריעה רחבה יותר של ספורט.

<אלדד שלם: גם זיקה לענף הישגי או ענף של - - - שמוגדר בתכנית האב, מוגדר אצלנו בתכנית ותיקת שנים, הרבה לפני היות "כדורשת" שם, והיא אכן מתחברת לסיפור הכדורעף אבל, היא כן מתחברת לסיפור הקהילתי.

<אלדד שלם: אני חושב שהמודל הוא מודל ייחודי כי הכדורשת, ההיבט החשוב בו, הוא ההיבט הרחב ביותר שלו וקשירה של מעגלים רבים לתוך הפעילות.

<אלדד שלם: אני מתקשה, אגב, עקב הדברים, אני עברתי לשחק בספורט - - - ותיקים בגיל של הבחורות פה, זה קשה, גם לתחרויות בעולם, כשאתה מגיע לגיל שלמרבה הצער, אתה לא יכול להגיע לאותן יכולות הישגיות שהיו לך בגיל צעיר וקשה לי לראות, איך יוצרים ספורט הישגי לאנשים מבוגרים, בגילי או בגיל יותר צעיר, זה הופך להיות הרבה יותר מסובך אבל - - -

זוהיר בהלול: אל תייאש אותן.

<אלדד שלם: תאמינו לי שזה אחרת מגיל עשרים, גיל חמישים, ששים.

<דודו מלכא: ההערכה שלך מוטעית כי ספורט בונים מתשתית - - -

<אברהם זוכמן: לא הבנת אותי אבל לא חשוב.

<אברהם זוכמן: שוב, אני תומך ביצירת מודל ייחודי לכדורשת, כי הוא הוכיח יכולת עצומה של גיוס מעגלים רחבים מאד בספורט הישראלית.

<קריאה: אתה צודק.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: מרכז השלטון המקומי.

מירב בן ארי: בואי, תתקרבי בבקשה למיקרופון אבל אני לא יודעת אם שמעת את הדיון.

<רות דיין מדר: שמעתי.

מירב בן ארי: רות, תני לנו הסבר קצר.

<רות דיין מדר: אנחנו מכירים את "מאמנט" ומוקירים את "מאמנט" ונמצאים לדעתי לאורך כל הדרך על מנת שזה יתאפשר ויתעצם, לרבות תמיכה.

<רות דיין מדר: ראשי הרשויות - - -

מירב בן ארי: את נשות הכדורשת את מכירה?

<רות דיין מדר: לא.

<רות דיין מדר: לא.

<קריאה: זה ההבדל המהותי.

מירב בן ארי: תקשיבי, לא, לא, בואי, אני, אין לי, רות, אני אחסוך לך, אני מבינה מה קורה.

מירב בן ארי: אתן - - - מדים, ראוי להערצה, נשות "מאמנט" הנפלאות, מה שאתן עשיתן, את עכשיו תדברי על "מאמנט" ותגידי עד כמה שלטון מקומי עוזר לכן ועל זה אמרה עפרה, לא, רגע, היא, עפרה יצגה אותך יפה, אני יודעת מי יושב אצלי בדיון, עפרה ייצגה יפה, אמרה: הגענו - - - נתנה דוגמה מצויינת.

<רות דיין מדר: שלטון מקומי מתקצב את כל - - -

מירב בן ארי: אני יודעת, את צודקת, את מתקצבת את מאמנט, רות, אני אתך ואני מסכימה, את פשוט לא מכירה אותן ולכן, כדי לחסוך, כי הזמן שלי קצר ואני רוצה לשמוע, רות, אני מאוד צריכה אתך ואת רואה את הבנות הנפלאות - - - עם החולצות הוורודות, אני רוצה שתכירי אותן ואני רוצה שתשבו ביחד בסוף הישיבה הזאת, תשבו ביחד, תחליפו טלפונים, תכירי את נשות הכדורשת, כי הן גדלות, הן קרוב ל-3,000, הן משחקות בתוך הרשויות ולא מכירים אותן.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: מרב, עופר ואנחנו מסכמים.

<מרב צימרמן: אני רוצה - - -

מירב בן ארי: יש כאן מישהו שחייב להגיד משהו לפני הסיכום?

<ליאור נחום: אני.

מירב בן ארי: ליאור.

<אלדד שלם: רק משהו אחד ששכחתי להגיד קודם.

מירב בן ארי: כן.

<אלדד שלם: נושא האולמות שהוא לא ענין אבל זה שאין בבתי הספר חובת אולמות זו בעיה קשה.

מירב בן ארי: דיברנו.

מירב בן ארי: דיון נפרד.

מירב בן ארי: ליאור.

<קריאה: זה משהו אחר.

מירב בן ארי: תנו לליאור רגע בבקשה לדבר ואז נשמע סיכומים.

<ליאור נחום: שלום לכולם, שמי הוא ליאור נחום, אני מ"מאמנט" ירושלים, אני שחקנית, אני שופטת והוזכרו פה המון המון דברים אבל אני אגלה לכם עוד דבר, אני נכת צה"ל, נכה קשה, 79% נכות, ואני משחקת.

זוהיר בהלול: על זה אני מוחא כפים.

<ליאור נחום: האהבה שלי הראשונה, אני באה מהתחום של הכדורעף, הרבה מאוד זמן יצא לי להיות, אני באה מבית לוינשטיין שחלק מהחיים שלי ביליתי שם והכרתי את ארגון "מאמנט", היכרתי כשחקנית, שעזר לי מאוד, עד היום.

<ליאור נחום: הדבר החשוב ביותר שאני רוצה לציין זה שקודם כל, אני אישה, אני אימא והדבר הזה עזר לי מאוד בשיקום העצמי שלי, שזה דבר מאוד מאוד חשוב.

<ליאור נחום: "מאמנט" הוא ארגון מאוד גדול שמתפרס על כל הארץ והוא תומך ומביע נכונות, גם לצד הנכונות גם של הצד השני ואני חושבת שצריכים לבוא ולהתמיד, וצריכים גם לבוא בדגש לא רק על הנשים אלא גם – אני מדברת היום, גם על נכות צה"ל.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

<ליאור נחום: לצערי הרב, אין הרבה - - -

מירב בן ארי: אין לי ברירה, אנחנו חייבים - - -

<ליאור נחום: שניה, אין הרבה הכרה ואני חושבת שצריך שתהיה גם הכרה וצריך גם שייפתחו עוד דברים וכמו שצויין פה שיש נשים מבוגרות שמשחקות, אז גם ב"מאמנט" משחקות בנות חמישים, ששים, ששים ושלש, שמונים, גיל הזהב, שזה דבר נפלא.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<ליאור נחום: תודה רבה.

מירב בן ארי: מרב, בבקשה, תתייחסי.

<מרב צימרמן: אני אנסה לעשות את זה מהר, שלא לבזבז את הזמן.

<מרב צימרמן: אני רוצה לתקן פה איזה רושם לא נכון שנוצר.

<מרב צימרמן: איגוד הכדורשת הוא האיגוד, בעצם.

<מרב צימרמן: מבחינתנו, הפעילות העממית, בין אם היא "מאמנט", היא פעילות מברכת, אנחנו מברכות מאוד על הפעילות של "מאמנט" בכל מועצה, בכל מקום, שמחות שהמועצות תומכות - - -

איילת נחמיאס ורבין: אז למה יש יריבות?

מירב בן ארי: סליחה, סליחה, אין לי זמן בכלל, הדיון השני כבר נכנס, יש כאן אנשים שהגיעו, אני מבקשת לתת למרב, אני רוצה לשמוע את עופר, אני מסכמת ואנחנו מתקדמים.

מירב בן ארי: לא להפריע.

<מרב צימרמן: לכן אנחנו שמחות מאד מאד מאד שהמועצות המקומיות מקדמות כדורשת, בין אם זה בצורת "מאמנט" ובין אם זה בצורת כדורשת, לא משנה, כל עוד נותנים לנשים לשחק ותומכים בהן – מצוין.

<מרב צימרמן: לא לשם כך ביקשנו את הדיון הזה.

<מרב צימרמן: אנחנו באנו לכאן להגיד לכם: רבותי, נשים שמשחקות כדורשת – זה לא איזה ספורט עממי שצריך לקרות רק במועצות ובמקומות כאלה, זה לא רק המוני וקהילתי ולטובת הילדים – זה גם אבל, זה גם ענף ספורט.

<מרב צימרמן: אנחנו באנו לפה להגיד לכם: רבותי, כדורשת זה ספורט.

<מרב צימרמן: זה מקסים בעיניי, גברת נחום, שאת משחקת כדורשת למרות נכותך ואני מעריצה אותך ואני גם רוצה להגיד לכם שיש בארץ אלפי נשים – וזה לא משנה באיזו מסגרת, כולן משחקות כדורשת וכל הכבוד.

<מרב צימרמן: וכמה שיותר ה נהדר ואם רשויות מקומיות תומכות ואם עופר, יש לך דרך, להעביר תקציבים דרך רשויות מקומיות – אנחנו מאושרות שזה כך, אנחנו האגוד לא מקבל שקל אחד, בשביל לקיים ליגות קצת יותר תחרותיות, בשביל לאפשר לנשים בפריפריה, שאין בישוב הקטנטן שלהן אפשרות לעשות ליגת "מאמנט", או.

<מרב צימרמן: קיי?

<מרב צימרמן: ישוב קטנצ'יק לא יכול לעשות ליגה, הוא חייב לנוסע לישוב אחר כדי לשחק לכן, יש איגוד בישראל.

<מרב צימרמן: האיגוד דואג לכולן והאיגוד צריך להיות מתוקצב באופן ישיר, כדי לאפשר את הפעילות.

מירב בן ארי: צודקת במאה אחוז.

מירב בן ארי: לא, לא, לא, אין, עופר, בבקשה, מילה.

מירב בן ארי: לסיום, בבקשה.

<עופר בוסתן: אני רוצה לומר, אל"ף, שאנחנו אוהבים את הפעילות, זאת אומרת, לבוא ולומר - - -

מירב בן ארי: מה אתה עושה?

<עופר בוסתן: עכשיו אני רוצה לומר, אל"ף, ניסינו לבצע – וצדק חיים, אנחנו ניסינו לבצע – והתחלתי בתחילת דבריי, לבצע איחוד בין שני הגופים - - -

מירב בן ארי: עזוב, אני לא שם, עופר, תגיד לי איך אתה יכול לעזור?

<עופר בוסתן: תני לי להסביר ולא - - - יש שתי שיטות שאחת אמורה להיות ליגה עממית והשנייה ליגת העלית שלהן, אמרתי להן, בואו תתאחדו כגוף אחד, שאחד עושה ברמה של הבסיס והשני ברמה העילית.

<קריאה: למה, מה זה קשור?

מירב בן ארי: לא להפריע.

מירב בן ארי: תן לי תשובה, איך אתה מסייע, איך אתה מסייע לאיגוד הכדורשת.

<עופר בוסתן: איגוד הכדורשת בתנאים הקיימים תלוי במה שאנחנו מוגדרים בתקנת ספורט עממי, אין להן הכרה - - -

מירב בן ארי: הבנתי, הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: שינוי חקיקה.

מירב בן ארי: הבנתי, הכול ברור לי, חברים.

<עופר בוסתן: תמיכה מוצלחת - - -

מירב בן ארי: מילה אחרונה.

<עופר בוסתן: חברת הכנסת, לגבי - - -

<מרב צימרמן: צריך לעשות מהפך בתפיסה.

מירב בן ארי: כן, כן, זו התפיסה, התפיסה.

איילת נחמיאס ורבין: שינוי חקיקה.

<עופר בוסתן: אני אומר לגבי הנשים, בגלל שהדיון היה גם על ספורט עממי לנשים, אנחנו תומכים המון - - -

<קריאה: פה זו מצויינות.

<עופר בוסתן: אני לא מדבר על המצויינות, אני מדבר על ספורט עממי, מקבלים המון תמיכות ממינהל הספורט לעידוד ופעילות נשים ברשויות המקומיות, כמו מועדוני הליכה, רוכבי אופניים אירועים מיוחדים של נשים ואני - - -

איילת נחמיאס ורבין: ענייני תיקצוב - - -

מירב בן ארי: תודה רבה, אני מסכמת, איילת, אני מבינה את הכעס שלך, אני רוצה לסכם את הדיון ואין לי זמן, אני חייבת להכניס את הדיון הבא כי כבר 'גלשנו'.

מירב בן ארי: אחד, אני מודה לכל מי שהגיע והגיעה לדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: אני לא יודעת בעשר שנים, כמה פעמים הייתם בדיונים בכנסת אבל הנושא הזה יגיע והוא גם לא הסתיים.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה עליו דיון מעקב.

מירב בן ארי: כשאנחנו מתחילים משהו בכנסת אנחנו ממשיכים לבדוק אותו וועדת המשנה - - -

חיים ילין: תזמיני את השרה.

חיים ילין: מירי חייבת להיות פה.

מירב בן ארי: כן, כן, ועדת המשנה מרגישה חובה, תגיע לפה גם שרת הספורט.

חיים ילין: אין ברירה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו אחד לסיכום.

מירב בן ארי: שמענו כאן על פעילות נפלאה, שמענו כאן על ספורט נשי, עממי, שעושה מהפיכה חברתית בספורט הנשי, בעיניי.

מירב בן ארי: כועסת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ובצדק, כי הראייה שלכם – ותסלח לי במינהל הספורט, אתם לא רואים אותם כספורט מקצועני, אלא כספורט 'חמוד' כזה, שבאות כמה נשים משחקות בערב, עושות 'יופי יופי' אבל לא, יש כאן ספורט מדהים, הן כבר בשבע מדינות, הן כל הזמן מחפשות איך לייצא, חבל שלא מתאמצים ורואים את זה.

<מרב צימרמן: זה לא תחביב.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אמרתי, זה לא חמוד, זה ספורט וזה ספורט לאומי.

מירב בן ארי: עכשיו, בנות, בנות, אנחנו פה כולנו אתכן, למקרה שפיספסתן, כולם, ללא מגזרים.

מירב בן ארי: אל"ף, רות מהשלטון המקומי, איפה רות, שלא תברח, אתן צריכות להכיר, בלי קשר לזה שאנחנו צריכות למנף אתכן ואתן צריכות לקבל סיוע מהשלטון המקומי, רות לא כאן אבל אל תדאגי, וועדת המשנה תדאג להוציא להם מכתב על זה.

מירב בן ארי: דבר אחרון, אנחנו נשלח סיכום ונשלח גם לכן - - -

זוהיר בהלול: את תהיי חתומה על המהפכה.

מירב בן ארי: המהפיכה כבר התחילה, אנחנו יוצאים לדרך, אני רוצה גם שאתם תשבו עם השרה, בלי קשר לזה היא תבוא לפה לדיון הבא וגם אתן, כמובן, תבואו, כל הנשים שעוסקות בכדורשת ואנחנו נסביר לתפיסה הארכאית פה, שזה ספורט מקצועי וזה ספורט לכל דבר.

מירב בן ארי: בשביל זה יש לכם את תמיכת חברי הכנסת וגם השרה, שאני יודעת לגביה, מה שצריך בתיקוני חקיקה, בשביל זה אתן יושבת בכנסת.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולכם, תודה לכם, אנחנו ממש צריכים ללכת מהר החוצה כדי שהדיון הבא ייכנס כי אני באיחור אליו.