הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 49, 2016-02-22 13:00

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את הדיון בנושא של טיפות החלב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה מקיימים כאן שני דיונים משולבים, דיון שתוכנן מראש בעקבות פגישה עם אחיות טיפות חלב ועם הנציגויות השונות שבו למדנו על האתגרים והקשיים שאיתם אחיות טיפות חלב בעצם מתמודדות בשטח, ולדיון הזה מתווסף דיון מהיר שביקשו חבר הכנסת דב חנין, חברת הכנסת עליזה לביא, חברת הכנסת נורית קורן, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס בנושא של עומס על תחנות טיפות חלב ומצוקת כוח אדם.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני אשלב את הדיון כי כל היבט שאנחנו ניגע בו אנחנו נראה שהוא גורר היבט נוסף והתייחסות נוספת ובכלל צריך לפתוח ולחשוב על ארגון מחדש של כל מערך השירות בטיפות החלב, בין אם זה עניין התקנים וסוגיית כוח האדם, בין אם זה הגדרת התפקיד שלא עודכנה מזה מספר שנים, בין אם זה שאין מערך מתכלל.

יפעת שאשא ביטון: יש טיפות חלב ששייכות לקופות החולים ואחרות שייכות לרשויות מקומיות ואחרות שייכות למשרד הבריאות וגם זה יוצר מצב של חוסר אחידות, חוסר תיאום וסנכרון של מידע וכו', שלא לדבר על כך שמבחינת מערכת מחשוב היכולת של אחיות טיפות חלב לקבל עדכון און ליין לגבי חיסונים של ילדים במסגרות אחרות כמו בריאות התלמיד, או רופא ילדים וכו', שגם כאן אנחנו מזהים או כפל חיסונים, שהרבה פעמים יכול להיות מיותר וגם ככה עמוס לנו מאוד, במקרים אחרים זה יכול להיות אפילו מסוכן.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אנחנו ננסה כך להתייחס לכל המכלול ונתחיל ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם עם חברי הכנסת שביקשו את הדיון המהיר.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי יושבת הראש, תודה על כינוס הדיון הזה ותודה וברכה לכל האורחות הרבות והאורחים שנמצאים איתנו.

דב חנין: גברתי יושבת הראש, אנחנו מדברים על אחת הסוגיות החשובות ביותר, גם ברמה של התייחסות למערכת בריאות וגם ברמה של התייחסות לחברה.

דב חנין: רפואה מונעת היא הדבר החשוב ביותר, המועיל ביותר, הכלכלי ביותר, החברתי ביותר שאפשר להעלות על הדעת וכשאנחנו מדברים על רפואה מונעת שמתייחסת לתינוקות, ילדים והורים, אנחנו מדברים על החוליה החשובה ביותר אולי של הרפואה המונעת.

דב חנין: ואכן לאורך השנים נוצרה בישראל מערכת לתפארת, המערכת הזאת של טיפות החלב היא באמת מערכת שאנחנו יכולים להתגאות בה, היא זכתה להרבה מאוד הערכה והוקרה בעולם ובצדק רב.

דב חנין: אלא מאי?

דב חנין: שכמו הרבה דברים טובים, במדינת ישראל אם יש משהו טוב מייבשים אותו.

דב חנין: הייבוש הזה בדרך כלל נעשה כדי לייצר לחצים בתוך המערכת ואז לבוא ולהגיד אוקיי, יש מערכת שיש בה לחצים אז בוא נפרק אותה, בוא נפריט אותה, בוא נשנה אותה, בוא נעשה בה רפורמה ונתקן את מה שהוא לגמרי לגמרי לא מקולקל אלמלא היינו מייבשים אותו.

דב חנין: המציאות שאנחנו נמצאים בה היום בטיפות החלב היא מציאות בלתי אפשרית.

דב חנין: אני מקבל תלונות ציבור, אבל יש פה כל כך הרבה חברי כנסת, אז אני מניח שהקול הזה מגיע לכולנו, של באמת המצוקות שקיימות ואני רוצה מאוד מאוד בקיצור, כדי לאפשר גם לחבריי לדבר, לדבר על כמה נקודות עיקריות.

דב חנין: הדבר הראשון הוא שהמערכת הזאת סובלת ממצוקת כוח אדם מאוד מאוד ממשית, עומס העבודה והתפקידים שיש על התחנות הוא מאוד גדול.

דב חנין: צריך להוסיף מזכירות כדי שיבצעו את הפעילות המנהלית ולא להטיל את זה על האחיות.

דב חנין: צריך לקבוע מחדש את מספר התקנים הדרושים, צריך בכלל לתת לתחנות טיפות החלב מקום בתוך המערכת הכללית של הרפואה בישראל בצורה הרבה יותר רצינית.

דב חנין: אני רוצה רק לנצל את הדקה שיש לי להזהיר מפני מגמות שמסתמנות וכבר ראינו בסיבוב הקודם, נדמה לי שזה היה ב-2006, כשהיה רעיון להוציא את טיפות החלב מהמדינה.

דב חנין: אז הייתה מערכה מאוד קשה והצלחנו בסופו של דבר לשכנע את ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט להימנע מהצעד הזה.

דב חנין: הסיפור הזה חוזר גם עכשיו ואני רוצה להזהיר מפני המהלכים האלה.

דב חנין: המהלכים האלה מאוד מסוכנים, ההוצאה של טיפות החלב מהמדינה ומהמערכת הציבורית למערכות שהן חצי ציבוריות, ציבוריות למחצה, כולל אפילו קופות החולים, זה מהלך מסוכן ומזיק ויהיו לו השלכות מאוד מאוד גדולות.

דב חנין: בואו נדבר רק על התוצאות העיקריות של מהלך כזה.

דב חנין: קודם כל זו שבירה של אוניברסאליות כי בטיפות החלב היום כל אחד יכול להגיע, להתקבל, אין שאלות ואין בעיות.

דב חנין: בקופות החולים צריך להיות חבר בקופת החולים כדי לקבל שירות.

דב חנין: אמנם רוב הציבור כן חבר בקופות החולים, אבל לא כולם.

דב חנין: הבעיה השנייה, שאלת הפיזור.

דב חנין: טיפות החלב היום מפוזרות בארץ בצורה מאוד מאוד רחבה, קופות החולים לא.

דב חנין: קופות חולים נפתחות/נסגרות לפי השיקולים של הנהלת הקופה, טיפות החלב, אם אנחנו נשמור על המערכת הזו, זו מערכת קבועה שקיימת ונותנת ביטחון לאנשים שהם באמת יכולים לקבל את השירות.

דב חנין: קבוצות מוחלשות באוכלוסייה, מגזר ערבי, עובדים זרים, מהגרי עבודה, פליטים, מבקשי מקלט, כל אלה לא מקבלים תשובות טובות בקופות החולים מהרבה סיבות, אני לא אפרט כאן, כי אני רוצה באמת לאפשר לנוספים לדבר בדיון, אבל בטיפות החלב השירות האוניברסאלי הזה כן מתבצע ומתבצע טוב.

דב חנין: ואחרון חביב, או לא חביב, היה לנו פיילוט, נדמה לי במודיעין, ב-2006, והפיילוט הזה לא הצליח.

דב חנין: הפיילוט הזה הראה שכשמוציאים את המערכת הזאת מהמדינה אנחנו מגיעים למצב שהמענה פחות, אנשים רחוקים לא מקבלים שירות, נשים בהיריון, לא היריון ראשון, לא מקבלות את התשובות המתאימות.

דב חנין: בקיצור, עשינו ניסיון, הניסיון הראה שלא צריך ללכת בכיוון הזה ולכן אני מציע שלפני שהרכבת הזאת יוצאת מהתחנה לכיוון של תהום אנחנו נעצור אותה כבר עכשיו ונקבע שלפחות עמדת הוועדה הזו היא שהמערכת הזו צריכה להישאר בידי המדינה, המדינה צריכה לתקצב אותה כמו שצריך, כל שקל שניתן למערכת הזאת יחסוך לנו לפחות עשרה שקלים בטיפול אחר כך בבעיות בריאות נוספות.

דב חנין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

עליזה לביא: אחרי הדברים של חברי חבר הכנסת ושל הדברים שלך, אני רוצה לעלות קומה, ברשותכם.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בין יום המשפחה, שכזכור היה יום האם, לבין ה-8 במרץ, שזה יום האישה.

עליזה לביא: אני חושבת שלא במקרה הדיון הוא בין שני הימים הללו.

עליזה לביא: 1913 הנרייטה סולד חוזרת לישראל, מביאה איתה שתי אחיות ומרימה פה את הדבר המשמעותי הזה, את העשייה הברוכה הזאת, את העצים שהיא נוטעת בדמות טיפות החלב, יוזמה פורצת דרך ראשונית, קבלת פנים נהדרת לאחינו ואחיותינו שמגיעים, קיבוץ גלויות ממש.

עליזה לביא: אין שפה משותפת, העברית לא ידועה, אני זוכרת את סבתא שלי שעלתה ב-1920 מאפגניסטן והולכת ברגל לבית החולים הדסה והיא לא יודעת עברית והיא לא יודעת לספר מה יש לילד, ולימים היא תגיד לי שאחד העלבונות הקשים ביותר שהיו לה זה שזלזלו ביכולת שלה לטפל בילד שלה, רק היא לא ידעה עברית.

עליזה לביא: ועל טיפת החלב, ועל המשמעות ועל הנתינה ועל הסיוע ועל העזרה, גם לסבתא שלי, אבל גם לי.

עליזה לביא: אני אמא לארבעה ילדים, הרבה למדתי בעזרת טיפת חלב.

עליזה לביא: פעם זה תפוזים עם בננה, פעם זה רק תפוזים ובננה לחוד ופעם זה ככה ופעם אחרת, אבל היה לי את מי לשאול.

עליזה לביא: המדינה שלנו, כמו כל חברה מערבית, הרבה מאיתנו מגדלות ילדים לבד.

עליזה לביא: היחד, האנשים, משפחתי, קהילתי, שעטף נשים, לרוב היום הוא לא קיים.

עליזה לביא: זה חלק מהמחירים של חברה מודרנית.

עליזה לביא: טיפות החלב זה הקהילה, טיפות החלב זאת ההבנה שיש לאן ללכת גם כשאני במשבר, גם כשאני קצת עצובה, גם כשהילד לא ישן כל הלילה וגם אם אין לי אמא, דודה, אחות מסייעת, מה שלאמהות שלנו היה, או מה שלי היה עם הדודות שלי, היה להן זמן בשבילי.

עליזה לביא: אני גם סבתא, גם אמא, גם דודה, לצערי הרב אין לי מספיק זמן.

עליזה לביא: יש לי בת שמגדלת שתי בנות בטכניון, היא סטודנטית, היא עובדת, היא מגדלת שתי ילדות, אני יודעת שיש לידה תחנת טיפת חלב, אני יותר רגועה.

עליזה לביא: המהלך הנוראי הזה של לבוא ולהעביר את טיפות החלב לקופות החולים הוא מהלך רע, לא טוב, מקולקל, צריך לעצור אותו.

עליזה לביא: לא בכדי מי שהובילו אותו זה שני גברים, גם ראש ממשלה לשעבר שיושב היום בכלא, אולמרט, וגם ראש הממשלה העכשווי שתמך ברעיון.

עליזה לביא: אני מבקשת, גברתי, לחשוב מחדש על המקום הזה של - - -

אורי מקלב: אני לא חושב שאת מדייקת, אולמרט היה נגד.

<יצחק קדמן: אולמרט הציל את טיפות החלב.

אורי מקלב: ממש לא.

עליזה לביא: סליחה רגע, את אמרת לי הפוך.

<יצחק קדמן: אולמרט הציל את טיפות החלב.

יפעת שאשא ביטון: לא נורא, אנחנו מדברים ברמת הרעיון ולא ברמת האיש.

עליזה לביא: סליחה, אני לא מזכירה שמות, בסדר.

עליזה לביא: סליחה, לוקחת חזרה, לא לפרוטוקול, עשיתי קצת שיעורי בית כי עניינה אותי ההיסטוריה.

עליזה לביא: כמו שראיתם, פתחתי בהנרייטה סולד, חשוב לי להדגיש את העשייה של האישה היקרה הזאת, גם במקום הזה של ההנחיה, ההדרכה וההבנה והראייה הכוללת, בטח מי שהגיע מדור השואה והקימו פה מדינה והמקום הזה של רפואה מונעת הוא בכלל של כלים והנגשה.

עליזה לביא: אבל כל הרעיון הזה, אנחנו היום נמצאים בחתך של 70-30, הפער בין המקום הזה של קופות החולים, שהן לא מאפשרות לכל האוכלוסייה, כלומר רק מי שחבר בקופת חולים הולך לטיפת חלב של קופת החולים וטיפות החלב של המדינה נותנות סיוע ושירות לכולם.

עליזה לביא: הקדשנו לזה לא מעט דיונים, גם בכנסת הקודמת.

עליזה לביא: הרי יש פער בין הערים וההשתתפות ועוד ועוד, אבל אני רוצה לחזור על הבקשה שלי, והזכיר ופירט חברי, חבר הכנסת דב חנין, את הדרישות, אבל אנחנו צריכים הרבה יותר תקציבים וצריך להחזיר את האחריות למדינה על כל מה שמשתמע, כמו שהיה.

עליזה לביא: אם אנחנו מדברים על הנרייטה סולד במלים שלה, ציונות מעשית, בתחום הרפואה המונעת, אחריות על הכלל.

עליזה לביא: אז הייתי רוצה לחזור ולקרוא את הרציו שבשמו הובילה הנרייטה סולד את טיפות החלב ולהזכיר לעצמנו, לפעמים צריך להסתכל אחורה, להבין מה עמד בבסיס הרעיון, וזה לא בושה ללמוד מההיסטוריה וליישם בדיוק, אבל בדיוק את הסיבות שהביאו לטיפות החלב.

עליזה לביא: אז לא תמיד, ואני לא אומרת שמות, לקדם או לגלגל אחריות, אם זה על הקופות או על העיריות, המודל הזה לא מוכיח את עצמו והמדינה צריכה לחזור ולקחת אחריות, בטח ובטח בישראל 2013, שזאת מדינה ברוך ה' שקולטת עלייה ומבקשת להביא לרפואה מונעת.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אוסיף ברשותכם, מחילה לחבר הכנסת אורי מקלב, שהוא גם אחד מיוזמי הדיון המהיר, פספסתי אותך בתוך הרשימה.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו חבר הכנסת חיליק בר וחברת הכנסת רחל עזריה, שהנושא של טיפות החלב בוער גם בה.

יפעת שאשא ביטון: אז נמשיך.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: כן, תודה, גברתי היושבת ראש.

מנואל טרכטנברג: אני חייב להגיד שאני מאוד שמח על כך שנושא הגיל הרך, על כל גווניו, עולה לאחרונה לעתים קרובות על שולחן הכנסת ואכן זה משקף את ההכרה הגוברת שמה שהמדינה עושה ולא עושה בגילאים האלה זה קריטי לעתיד של כל ילדינו ועל כן של מדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: בהקשר הזה טיפות החלב הן מוסד שממלאים פונקציה מרכזית במגוון הפונקציות שדרושות בהקשר הזה, הפן החינוכי, ההתפתחותי, פן הרווחה והפן של טיפות החלב, שהוא לא רק בריאות במובן של רפואה מונעת, זה גם לפני זה מול הנשים ההרות, זה גם הורות, ייעוץ, זה גם מעקב, זה גם, כפי שאמרה חברת הכנסת עליזה לביא, מקום לבוא אליו, כתובת ועצה טובה וכדומה.

מנואל טרכטנברג: זה תפקיד קהילתי שעוטף את כל מה שנוגע אל התינוקות.

מנואל טרכטנברג: כפי שצוין קודם, משרד האוצר הוביל מהלך ב-2006 לסגירת טיפות החלב, בלי כחל וסרק.

מנואל טרכטנברג: שר האוצר היה הירשזון, אבל לא הוא הוביל, זה הובל על ידי - - - אני לא רוצה שמות, זו לא הנקודה, מתוך תפיסת האוצר, אני הייתי אז יושב ראש המועצה הלאומית לכלכלה והיינו צריכים חזית מאבק קשה ביותר כדי למנוע את הסגירה.

מנואל טרכטנברג: אבל זה נבנה וזה נבנה בזכות אנשים כמו ראש הממשלה של אז אולמרט, כמו רענן דינור, המנכ"ל, ואחרים, אבל המגמה של ייבוש נמשכת, זה מה שצריך להבין, ולכן הגענו לאן שהגענו.

מנואל טרכטנברג: עכשיו אני רוצה להגיד את זה בצורה מאוד ברורה, אני לא חושב שכרגע האוצר או מישהו יחזור על התרגיל הזה של להעביר את זה הלאה לסגור ולקופת חולים, לא, אבל אם אנחנו לא נעשה פעולה מאוד נחרצת כדי שטיפות החלב יוכלו לתפקד על פי המנדט שלהם, העסק הזה יקרוס.

מנואל טרכטנברג: הוא נמצא במורד, הוא נמצא בתהליך כזה, צריך להבין את זה.

מנואל טרכטנברג: אני מציע שנתמקד בכמה נושאים מאוד ספציפיים, הראשון איוש של התקנים שישנם.

מנואל טרכטנברג: אין איוש, קשה נורא לגייס אחיות, יש סיבות רבות לכך, אבל מה לעשות, תנאי ההעסקה והשכר, זה משחק תפקיד מרכזי, בפרט שכיום יש תחרות קשה ממקומות אחרים, כמו גנים 3-4 וכו'.

מנואל טרכטנברג: כלומר המערכת הזאת מתפתחת, התנאים לא השתפרו, התחרות גוברת ונשארות שם אחיות מסורות עם ניסיון אדיר שקורסות תחת הנטל.

מנואל טרכטנברג: אז הדבר הראשון זה לאפיין בדיוק את המחסורים על פי התקן הקיים בכוח האדם, תנאי העבודה, תנאי ההעסקה ושכר.

מנואל טרכטנברג: הדבר הבא זה להגדיר מחדש את התקן, כי גם אם יהיה איוש מלא טיפות החלב לא יכולות למלא נאמנה את תפקידן אם לא יהיה עדכון של מה שנצרך.

מנואל טרכטנברג: והדבר השלישי, שנראה פעוט וטריוויאלי, אבל הוא חשוב, זה העניין של שירותי מזכירות.

מנואל טרכטנברג: אם אתה רוצה שהאחות תהיה איתך ולא תענה לטלפון ולא תמלא טופס כזה ולא תדאג למדפסת שלא מדפיסה, רבותיי, מה אתם חושבים?

מנואל טרכטנברג: אפשר לעבוד בתנאים כאלה?

מנואל טרכטנברג: איזה מין שירות אפשר לקבל?

מנואל טרכטנברג: או המשקל לא עובד טוב וצריך להתקשר לטכנאי.

מנואל טרכטנברג: מה זה הדבר הזה?

מנואל טרכטנברג: זה חלם.

מנואל טרכטנברג: אני מציע לידידיי במשרד הבריאות, שבאמת עושים עבודה כנגד כל הסיכויים, כי זה לא מהנושאים הכי חשובים במשרד הבריאות.

מנואל טרכטנברג: MRI זה יותר חשוב, בית חולים קדמי זה יותר - - - הכול יותר חשוב.

מנואל טרכטנברג: זה עוד אחות, פחות או יותר, זה לא ישנה.

מנואל טרכטנברג: רבותיי, צריך להכיר בזה, אני מבקש מכם, תביאו לנו, לחברי הכנסת, לוועדה הזאת שבאמת מובלת על ידי יו"ר מסורה, את מה שביקשתי, נתונים כאלה.

מנואל טרכטנברג: תקצוב, לעשות חישוב כמה צריך.

מנואל טרכטנברג: אני בטוח שאנחנו נגיע לסכומים שהם בהישג יד.

מנואל טרכטנברג: זה לא מיליארדים, זה לא מאות מיליונים, אלה סכומים שאפשר לשים אותם על השולחן.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מתקרבים לאזור המסוכן של הכנת תקציב מדינה, עוד חודש-חודשיים.

מנואל טרכטנברג: אם לא יהיה בידינו הדבר הזה, שנוכל לבוא ולדרוש בצורה מפורשת, קואליציה ואופוזיציה ביחד הדבר הזה לא יקרה.

מנואל טרכטנברג: ועכשיו מילה אחרונה.

מנואל טרכטנברג: כפי שאתם יודעים, עברה בקריאה טרומית הצעת החוק על הקמת המועצה לגיל הרך שאמורה לקבוע מדיניות ולתכלל את כל המהלכים האלה, כדי למנוע בין היתר מצבים כאלה שגוף זה או אחר קורס כי מישהו באוצר חושב שלא צריך אותו.

מנואל טרכטנברג: לא יכול להיות דבר כזה, צריך מדיניות לאומית על כל המגוון.

מנואל טרכטנברג: אני חייב להגיד שכל המשרדים נרתמו למהלך הזה ולא חששו מטריטוריה, להיפך, כי יש את ההבנה שצריך לחזק אותם כדי שהביחד יספק את השירות הנדרש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואחר כך אנחנו ניתן לנציג משרד הבריאות ונחזור חזרה לחברי הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר שישמעו רק את חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת שמחה שההצעה שלנו לדיון דחוף התקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה עולה חדשות לבקרים על שולחן הוועדה הזו, אבל גם בוועדות אחרות כמו בוועדת הבריאות וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשתדל שלא לחזור על דברים שנאמרו פה קודם, אבל ההתנהלות של האוצר מול משרד הבריאות זה משהו שמושך בחבל את משרד הבריאות, הרבה פעמים בניגוד גדול לרצונו הטבעי.

אורלי לוי אבקסיס: כל הנושא הזה של טיפות החלב זה צורך שקם כדי לפתור בעיות של הקהילה, של החברה, ולבוא ולייבש אלה שיטות עבודה של האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר הוא רוצה להוביל מהלך והמהלך הזה הרבה פעמים הוא לא בשיתוף או בהסכמה של משרד הבריאות הם פשוט מייבשים אותו.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נראה מה עשו עם אחיות בית ספר.

אורלי לוי אבקסיס: גם שם משרד האוצר כפה על משרד הבריאות את ההחלטה שלו להפריט את אחיות בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תהליך של שנים.

אורלי לוי אבקסיס: כן, זו דוגמה כמעט זהה.

אורלי לוי אבקסיס: היום אנחנו נמצאים במצב קטסטרופלי שהיום אנחנו מתקנים את החטא הקדמון של משרד האוצר שלא התייעץ בכלל עם משרד הבריאות ומתחילים להלאים.

אורלי לוי אבקסיס: בחזרה לקחת, למשל את מחוז הדרום, שהוא המחוז הקשה ביותר, ואני אגלה לך משהו, הזכיינים גם לא רצו אותו, כי צריך היה להוציא שם יותר כסף כדי לספק.

אורלי לוי אבקסיס: מה קרה כשהיה החשש להתפרצות הפוליו בדרום?

אורלי לוי אבקסיס: לקחו את אחיות טיפות החלב להשלים את החיסונים, נעזרו בהם.

אורלי לוי אבקסיס: זה איזה שהוא פול של כוח אדם שמשרד הבריאות יכול גם להשתמש בו בעיתות מצוקה או במקרה חירום חלילה וחס, ולכן גם הצליחו לעצור את התפשטות הפוליו.

אורלי לוי אבקסיס: בנוסף, גם כאשר הלאימו בחזרה את הנושא של מחוז דרום היו חסרים חיסונים לילדי בית הספר, לאותו שירות שהאוצר רצה לחסוך בכמה מיליונים.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, החיסכון לא היה ולא נברא כי לא חסכו.

אורלי לוי אבקסיס: הם גילו אחר כך שהם צריכים לעשות התקשרות עם מד"א שבעצם אכל את החיסכון המסוים שחשבו להרוויח, אבל השירות היה - - -

<יצחק קדמן: 70 מיליון יותר.

אורלי לוי אבקסיס: הוציאו 70 מיליון יותר והשירות היה פחות.

אורלי לוי אבקסיס: ומה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא גרם לכך שהמקצוע הזה הפך להיות מקצוע במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: גם בנושא הזה אין שום היגיון, לא לייבש את הקופות - - - דרך אגב, אנחנו, חברי הכנסת, הצלחנו לעצור את החשיבה הזו של האוצר שזה יעבור ככה לסדר היום, העברה של טיפות חלב לקופות.

אורלי לוי אבקסיס: זה עלה גם בוועדת הבריאות וזה עלה גם בוועדה הזו והיינו תמימי דעים שזה אחד מהשירותים שאי אפשר להעביר אותם.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם יגידו שזה לא בדיוק הפרטה, קופות וכדומה, אסור בתכלית האיסור להעביר את זה לקופות.

אורלי לוי אבקסיס: אל תשכחו שחלק מאותם מקבלי שירות הם תושבים אולי חסרי מעמד, הם אנשים שנמצאים במדינת ישראל, אין להם מעמד, אבל כן יש להם השפעה על הבריאות הכללית של הציבור בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אותו תינוק שלא יקבל את התינוק, בן אם הוא של ילד זר ובן אם הוא של מי שנמצא פה תקופות כאלה ואחרות באופן זמני, אותו חיסון שהוא לא יקבל יכול מחר או מחרתיים לגרום לפרוץ איזה שהיא מגפה.

אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו אומרים?

אורלי לוי אבקסיס: פרט לטרגדיה הקטנה, שהיא טרגדיה גדולה, היא ענקית, של אותו ילד קטן, שהוא לא מקבל את השירות רק בגלל שהוא לא חבר בקופות החולים, בואו נחשוב, האם זה משהו שאנחנו כחברי כנסת, כאנשים שרוצים להעיד על עצמם שהם מוסריים, יכולים לאפשר זאת?

אורלי לוי אבקסיס: הרי בהלכה הזו, שאם אנחנו ניתן למשרד האוצר לעשות את מה שהוא חולם ורוצה כדי לחסוך כמה שקלים, אנחנו נוציא החוצה את כל אותם ילדים חסרי המעמד מטיפול רפואי אלמנטרי בסיסי ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת ממך, אל תיתני יד להפוך את הוועדה הזו לחותמת גומי של האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אל תיתנו אפילו לשיח הזה להתחיל ולהתגלגל, יש פה סכנה ברורה ומיידית.

אורלי לוי אבקסיס: השיח הזה צריך להיעצר עוד בטרם הוא מתחיל, כי אז אחר כך שותלים את הזרע, את הרעיון, ואחר כך גם קוצרים אותו.

אורלי לוי אבקסיס: תאמינו לי, אסור בכלל ליצור את החממות של הדיבור הזה, כי כמו שקרה עם אחיות בתי הספר, לא נוכל להחזיר את הגלגל אחורנית, וגם אם נוכל, נוצרו כל כך הרבה פערים שהיום לכי תגייסי אחיות לשירות הזה, גם אם הוא חוזר למשרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדבר על עוד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: לאורך השנים התפקידים של אחיות טיפת החלב הלכו וגדלו.

אורלי לוי אבקסיס: היום מצפים מהם לראות ולזהות אלימות במשפחה, התעללויות, דברים נוספים, הם גם עושים את הביקורת האמיתית, את הגובה, ראייה, שמיעה, משקל.

אורלי לוי אבקסיס: זו אותה אחות שכבר מכירה את הילד ואנחנו לא מעבירים אותו מיד ליד ואנחנו לא חושפים את הילדים, חלילה וחס, לאיזה שהוא חיידק או משהו שיש בקופות החולים כקופות החולים.

אורלי לוי אבקסיס: תינוקות, בבקשה, בוא נשמור את הנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר, מה שקורה היום זה שגוזלים מהם תקנים.

אורלי לוי אבקסיס: בוא ניקח מה שהיה בבני ברק.

אורלי לוי אבקסיס: בבני ברק למשל היו תקנים ל-50 אחיות.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נזכור, יש גם איזה שהיא סכמה מסוימת של כמה אחיות צריכות להיות בטיפת חלב פר שירות לאוכלוסייה, שזה פר ילד כולל מספר ההריונות וכדומה.

יפעת שאשא ביטון: נשים הרות, פעוטות.

אורלי לוי אבקסיס: יש שם מפתח מסוים.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקרה פה עכשיו, תוך כדי תהליך, כשניסו לגייס את האחיות לאיוש התקנים האלה התגלה שנעלמו תקנים, שבעה תקנים ויש עוד מאבק בנוגע לתקנים הנוספים.

אורלי לוי אבקסיס: לאן הם נלקחו?

אורלי לוי אבקסיס: מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: למה עושים קיצוץ?

אורלי לוי אבקסיס: הרי הילודה שם היא באמת גדולה והשירות הזה הוא שירות חובה.

אורלי לוי אבקסיס: חובה לנו כחברה, זה לא משנה איפה ומי מקבל את השירות הזה.

אורלי לוי אבקסיס: כדי שלא ניצור את המקצוע הזה כמקצוע במצוקה, בדיוק כמו שאנחנו מתייחסים למקצועות מסוימים במערכת הבריאות, לנאונטולוגים למשל ואחרים, גם פה צריך להגדיר את המקצוע הזה כמקצוע מצוקה, ואם לא נבין שאנחנו נצטרך לתת תמריץ טוב יותר לאחיות וליצור להן איזה אופן תעסוקתי מתמרץ עם יכולת קידום וכדומה אנחנו נישאר בלי האחיות האלה ואחר כך נחפש איך מתקנים את המעוות.

אורלי לוי אבקסיס: אז בטרם יהיה מאוחר.

אורלי לוי אבקסיס: וכל הסיפור פה, אני יודעת שאני חוזרת על עצמי, אל תיתנו לשיח של להעביר את טיפות החלב לקופות.

אורלי לוי אבקסיס: אסור שזה יקרה, זה לא הוכיח את עצמו בדברים אחרים ובמקרים אחרים, בבקשה, את אחד השירותים החשובים והטובים ביותר שזוכים להערכה בכל העולם, לומדים את המסלול הזה, אנחנו נהיה אלה שרק כדי לחסוך בכמה מיליונים בודדים ניצור את העיוות הזה, ומדובר בילדים שלנו ובהתפתחות שלהם ויש לזה השלכות לכל אורך החיים.

אורלי לוי אבקסיס: אז תודה רבה ולא נהיה חלק מהמסע של האוצר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס על הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר, במאמר מוסגר, משום שזה עלה, כל סוגיית בריאות התלמיד נידונה עם שר הבריאות ומתוכנן להתקיים כאן דיון בוועדה בנוכחות שר הבריאות כדי לבחון גם את הסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: מירה חנוביץ ממשרד הבריאות, בבקשה, ואחר כך אנחנו נחזור לחברי הכנסת.

<מירה חנוביץ: קודם כל אני מודה על הדיון ומודה לכל מה שנאמר.

<מירה חנוביץ: הדברים הוצגו נכון, המצב הוא לא במיטבו, כל הנושא של התקנים, תוספת התפקידים, הכול נכון ואנחנו מודעים לזה ואנחנו משתדלים לעשות את המקסימום כדי לטפל במצב.

<מירה חנוביץ: הייתה לנו ועדה לפני שנה שאנחנו ניתחנו את כל התמונה של המצב של טיפות חלב, למעט הנושא של מי נותן את השירות, אז אני לא אתייחס לזה, אבל דיברנו על כל הנושא של התשתיות ודברים שעלו פה בוועדה.

<מירה חנוביץ: מבחינת התשתיות אני רוצה להגיד שיש עוד כמה דברים שאנחנו צריכים באותה דרך גם לטפל.

<מירה חנוביץ: למשל כל הנושא של בניית תחנות, זה לא בידי משרד הבריאות, יש שיתוף פעולה בין השלטון המקומי לבין משרד הבריאות, שצריך להסדיר את זה, שבמקומות מסוימים, איפה צריך לבנות טיפות חלב.

<מירה חנוביץ: זה גם עוד נושא אחד שצריך לטפל.

<מירה חנוביץ: כל הנושא של תיקון מספר 4 לחוק ביטוח בריאות ממלכתי שהשאיר את האחריות על השירות המונע בידי המדינה או מי מטעמו לא לווה בתקציב, זאת אומרת אין טייס אוטומטי כמו שיש בחוקים אחרים.

<מירה חנוביץ: אם אנחנו מסתכלים על משרד החינוך יש שם טייס אוטומטי, מספר התלמידים גדל מגדילים את מספר הכיתות והמורים, לנו אין.

<מירה חנוביץ: אם אנחנו מסתכלים על הילודה, כמה הילודה עולה בארץ, באמת מספר התינוקות גדל מאוד מאז חוק ביטוח בריאות ממלכתי, כמעט ב-50%, ולא הייתה לנו שום תקינה.

<מירה חנוביץ: לגבי מה שאת אומרת על בני ברק, יש מצבים במשרד שאני חושבת שכל משרד ממשלתי לפעמים נקרא לדגל, כשיש מצבים והשוואת תקן תקציב וכל הדברים האלה ואז רואים מה לעשות.

<מירה חנוביץ: זאת אומרת זה לא פתרון טוב, אבל זה מה שקורה מכורח המציאות.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת לוקחים ממקום שגם ככה חסר בו למקום שחסר בו יותר.

<מירה חנוביץ: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא נכון כפתרון מקובל.

<מירה חנוביץ: אני לא מצדיקה, אני רק מסבירה.

יפעת שאשא ביטון: אבל המציאות היום שיש מקומות שיש בהם עודף תקינה, לצורך העניין, עם פחות יילודים ואנחנו רואים באמת מצב שיש תקנים - - -

אורלי לוי אבקסיס: איפה יש עודף תקינה?

<מירה חנוביץ: אין לנו עודף תקינה.

יפעת שאשא ביטון: מהדוח שאתם שלחתם, חברים, יש מקומות שבהם מבחינת התקן אנחנו לא רואים שיש מחסור, אנחנו רואים שיש עודף של תקינה כזו או אחרת, לעומת מקומות אחרים כמו תל אביב או דווקא הערים הגדולות, שבהם באמת קורסים תחת הנטל ולכל אחות יש 1,500 או - - -

<מירה חנוביץ: אז אני רוצה להסביר לגבי זה.

<מירה חנוביץ: קודם כל אין לנו עודף תקינה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מנתונים שאתם שלחתם אלינו.

<מירה חנוביץ: אני יודעת, אבל אני יכולה להסביר את הנתונים האלה ששלחנו.

<מירה חנוביץ: מה שקורה, כשאנחנו עושים תקינה של אחיות, בתקינה חסרה אנחנו לוקחים בחשבון נשים הרות, תינוקות ופעוטות ויש לנו 50 נשים הרות, 100 תינוקות ו-375 פעוטות.

<מירה חנוביץ: יש מקומות ששם מספר הנשים ההרות שמטופל אצלנו הוא יותר גבוה ולכן מספר התינוקות - - -

רחל עזריה: סליחה, איפה הרות?

רחל עזריה: בהרבה מטיפות החלב הפסיקו לקבל נשים הרות, גם בגלל עניינים של תביעות של ביטוחים, אז למה זה נשאר בתקנים?

רחל עזריה: נניח בירושלים - - -

יפעת שאשא ביטון: בירושלים הרשות המקומית אחראית שם.

רחל עזריה: כן, אבל אין קבלה של נשים הרות.

יפעת שאשא ביטון: בואי ניתן לה בבקשה להמשיך.

רחל עזריה: לא, עדיף שהתקנון יהיה על פי המציאות.

אורלי לוי אבקסיס: לא יורידו את זה כי בכל מקרה זה בחסר.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם אתה מוריד את הנשים ההרות עדיין חסרים תקנים.

רחל עזריה: אין בעיה, אבל בואו נשמע את הנתונים נכון.

רחל עזריה: אם העולם השתנה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אמרו לי שאין עודף בתקנים בשום מקום.

<מירה חנוביץ: הנה הם פה, אלה התקנים שנשלחו גם לחברת הכנסת קארין אלהרר בוועדה לביקורת המדינה.

<מירה חנוביץ: יש נשים הרות, אנחנו לא מטפלים בנשים הרות שההיריון מוגדר כהיריון בסיכון, אבל כל השירות שלנו הוא שירות וולונטרי, זאת אומרת אנשים בוחרים אם לבוא או לא לבוא.

<מירה חנוביץ: נשים הרות מטופלות.

<מירה חנוביץ: נכון, המספר ירד, ולמה?

<מירה חנוביץ: כי נשים מעדיפות ללכת לרופא בשעות שנוחות לו ואז הן מרכזות את כל הבדיקות, אבל הנשים ההרות מרוכזות במספר מחוזות בארץ.

<מירה חנוביץ: יש לנו בצפון, בעיקר בפריפריות ובמגזר הערבי, יש לנו במחוז חיפה, בדגש על נפת חדרה ששם יש מגזר ערבי יותר גדול, יש לנו באשקלון ובדרום.

<מירה חנוביץ: מחוז תל אביב, מחוז ירושלים ובמחוז מרכז כמעט שאין נשים הרות.

<מירה חנוביץ: לכן אם אין שם נשים הרות ומספר התינוקות לאחות הוא יותר גבוה אז - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים את התקן איכשהו.

רחל עזריה: לא, עדיין חסרים תקנים.

אורלי לוי אבקסיס: חסרים תקנים, אבל היא אומרת שאם אנחנו מורידים את מספר ההרות אז אפשר להתייחס ליותר מ-100 תינוקות.

רחל עזריה: לא, זה לא נכון, עדיין חסרים תקנים בירושלים.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון, בירושלים חסר, אין ויכוח, בירושלים חסר ובתל אביב חסר ובהוד השרון חסר ובהרבה מקומות, היא מתייחסת למקומות שבהן המציאות היא אחרת.

<קריאה: איפה שיש זוגות צעירים חסר, נקודה.

<מירה חנוביץ: אני קודם כל הסברתי את זה כדי להראות שבצפון - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, בואו ניתן לה לסיים ואנחנו נוכל להתייחס.

<מירה חנוביץ: אני הסברתי את הנושא של הנשים ההרות כדי להסביר שבצפון, מכיוון שמספר הנשים ההרות הוא יותר גדול אין שם עודף תקינה, כי אנחנו לא מסתכלים על תינוקות, אנחנו מסתכלים על המכלול.

<מירה חנוביץ: במרכז, בתל אביב ובירושלים אין נשים הרות, אבל המצב שם קשה בכוח אדם, זה נכון, זה עולה מתוך - - -

אורלי לוי אבקסיס: יש הרבה ילדים.

רחל עזריה: נכון.

<מירה חנוביץ: יש לנו מקומות בארץ ששם חוסר התקינה הוא הרבה יותר גדול, זה מה שאומרים הנתונים שהצגנו, חברת הכנסת - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, המצב הוא גרוע, רק בחלק מהמקומות הוא הרבה יותר גרוע.

<מירה חנוביץ: נכון.

<מירה חנוביץ: לגבי תקנים.

<מירה חנוביץ: למרות שחלק מהתקנים לא מאויש וזה נכון, כי השכר שלנו, זה גם בחומר ששלחנו לחברת הכנסת, אנחנו עשינו השוואה בין השכר ותנאי העבודה של אחיות בבריאות הציבור לעומת אחיות בתי חולים.

<מירה חנוביץ: ההבדלים הם מאוד מאוד גדולים, גם בדרגה התחלתית, וגם רוב הדברים האלה הם פנסיוניים.

<מירה חנוביץ: זאת אומרת אנשים צריכים את המשכורת היום, הם רוצים לבוא כי זה מעניין, הם באים מכל מיני שיקולים, אבל הם צריכים להרוויח כסף בסופו של דבר, כי יש להם משכנתה, יש להם ילדים וכל הדברים האלה.

<מירה חנוביץ: כל הנושא של השכר לא מטופל.

<מירה חנוביץ: יש פה את החברות של האיגוד המקצועי ואני מעבירה את הכדור למגרש שלהם, להם יש את הכוח לעזור לנו בכל הנושא של השכר.

<מירה חנוביץ: שיגדירו את זה כמקצוע במצוקה, בכלל הסיעוד במצוקה והסיעוד בקהילה הוא במצוקה עוד יותר גדולה.

אורי מקלב: יש תהליך של תמרוץ.

<מירה חנוביץ: יש תמרוץ, אבל בבתי חולים התמרוץ זה למי שעובד משרה מלאה, בטיפות חלב כשיש תקנים ריקים ולא מאוישים, אז לוקחים את הכסף הזה בחשבון של התמרוץ.

<מירה חנוביץ: הדבר הנוסף שאני רוצה להגיד, מכיוון שאנחנו מכירים את צרכי הקהילה ואנחנו מסתכלים על טיפת חלב כעל מקום הוליסטי, אז כל הנושא של תוספת הפעילויות, החיסונים גדלו, גם אפשר לראות במסמך, הם גדלו, כמעט הכפילו את המספר שלהם.

<מירה חנוביץ: אני לא רוצה לדבר על החיסונים, אבל אני כן רוצה לדבר על דברים אחרים שהם חשובים ואנחנו עושים עוד דברים שלא כתובים.

<מירה חנוביץ: אנחנו משתתפות בוועדות תכנון והחלטה במשרד הרווחה, כי אנחנו חלק מהעניין הקהילתי, כמו שאנחנו אומרים, אנחנו משתתפים בתכנית הלאומית של ילדים ונוער בסיכון וכל מיני תכניות, כי אנחנו רואים את זה כחלק מאיתנו.

<מירה חנוביץ: אנחנו רואים את המכלול של המשפחה ולכן איתור של ילדים בסיכון ואלימות, אגב, היה מאז ותמיד, רק הדברים מוגדרים יותר בסטנדרט מקצועי ולכן חושבים שזו משימה חדשה.

<מירה חנוביץ: זה לא.

<מירה חנוביץ: מה שכן נכנס כמשימה חדשה זה איתור נשים בדיכאון אחרי לידה, בהיריון, אם הן נמצאות אצלנו, ואם לא, אז אחרי לידה.

<מירה חנוביץ: זה חלק שאי אפשר להתעלם.

<מירה חנוביץ: גם אם יש תת תקינה בכוח אדם, כי לא יכול להיות שמספר התינוקות גדל, המצב בארץ נעשה יותר קשה, מספר הדיכאונות, אנחנו יודעים שזה קרוב ל-15%, אי אפשר להתעלם מהדבר הזה.

<מירה חנוביץ: אז אנחנו אוקיי, בואו נראה איפה אנחנו נותנים את מרב יהבנו בדיוק בדברים של המניעה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה תקנים חסרים לכם?

<מירה חנוביץ: אני לא יכולה להגיד לך כמה תקנים חסרים לנו, לא עשיתי את החשבון הזה לקראת הדיון, אבל מה שפרופ' טרכטנברג אמר, שצריך לעשות את המספרים, להגיש את זה בצורה מסודרת ואז נקיים על זה דיון.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבוועדה לביקורת המדינה נדרשתם גם לדוח שמקיים השוואת שכר באופן קונקרטי כדי שיהיה אפשר ללמוד את זה בצורה קצת יותר מעמיקה וגם את סוגיית התקנים, כדי לראות איך באמת אפשר גם בזה לטפל בצורה קצת יותר מעמיקה, אבל אולי אנחנו נחבר את זה לסיכום ונראה איך מכאן אנחנו יוצאים עם המלצות בעניין.

<מירה חנוביץ: בסדר גמור, תודה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש, חבריי חברי הכנסת.

אורי מקלב: למעשה אין חידוש בדיון הזה, אבל החידוש אולי בדיון הזה זה שאנחנו חוזרים ודנים באותו דבר ועדיין אנחנו נמצאים במחלוקת העקרונית ועדיין לריב ולהתווכח ולהוכיח ולעמוד על הלגיטימיות ועל החשיבות של טיפות החלב.

אורי מקלב: לדיונים האלה יש כבר זקן לבן, זקן ארוך ולבן.

אורי מקלב: באותן בעיות עם ילדיי אני גם מטפל באותה טיפת חלב עם נכדיי.

אורי מקלב: החזקתי תיק בריאות הציבור בעיריית ירושלים לפני למעלה מ-20 שנה, מכאן הידע שלי, שאולמרט היה דווקא זה שכן בא ואמר 'את היתרונות הערכיים שיש לטיפת חלב לא ניתן', מעבר לדברים הכלכליים והמקצועיים יש כאן יתרון המיוחד של טיפות חלב ואסור לנו לאבד אותו, את החלק הרגשי, את החלק האימהי, הכתובת, המעקב, שהאחות בטיפת חלב מלווה לכל האורך את אותה אחת, יודעת את השם שלה, אנחנו לא צריכים להרחיב בעניין הזה.

אורי מקלב: מה שקרה היום, שמדד שביעות הרצון של המטופלים, במיוחד של השירות, הוא נמוך מאוד ויחד עם זה עוד שלב, גם הנושא המקצועי, במערכת, כמובן שלא מגיעים ליעדים, אבל מערכת היחסים בין מקבלי השירות, בין התינוקות והאמהות, לבין טיפת חלב, היום גם זה נפגע, כשיש דחיות בחיסונים ועוד דברים כאלה.

אורי מקלב: לא שהחלק המקצועי נפגע, אנשים מקבלים את החיסון, אבל מה הם עוברים עד שהם מקבלים את החיסון.

אורי מקלב: היה פעם הטלפון אחרי שחוזרים מטיפת חלב, לאמא, או לא משנה, לאחות, או חברה, היא אומרת 'האחות בטיפת חלב אמרה לי כך וכך', אז מה התלונה?

אורי מקלב: 'הייתי צריכה לקחת חופש מהעבודה', בגלל שאחר הצהריים מלא, 'זה רק כמה חודשים והתאריך של החיסון עובר, הייתי חייבת לקחת חופש מהעבודה ולהישאר בבית', או '12 ממתינים, או 12 אמהות חיכו לפניי', ומה עברתי ולא אכלה ולא התכוננתי וכו' וכו'.

אורי מקלב: והחלק המקצועי, מה יתפתח ומה צריך להשלים בו ומה היא מייעצת, זה כבר נעלם בתוך כל עוגמת הנפש הזו.

אורי מקלב: עכשיו, אם אנחנו יודעים שהבעיה היא לא באחיות בטיפת חלב, הבעיה בכלים שאנחנו נותנים להם, אם אנחנו מצד אחד מגדילים את היעדים, יש גידול באוכלוסייה, יש מטלות נוספות, תקנים חסרים, התוצאה היא התוצאה, זאת המשוואה ממש.

אורי מקלב: הבעיות האלה, שאנחנו לא יודעים לקחת את החלק, להקל עליהם גם אם יש מחסור באחיות, לקחת את החלק שהיא לא צריכה, הפרא מקצועי, החלק הטכני, כפי שפרופ' טרכטנברג אמר, המזכירות, שיכולות לעשות את הדברים המקצועיים, שיהיה להם עזר, כמו שמקובל היום בכל מקום, גם את זה לא יודעים לתת, אז מה אתם אומרים לי שיש מחסור באחיות או שכר נמוך?

אורי מקלב: קודם כל ניתן להם את העזרה האחרת, שזה קל להשיג, יש מחסור.

נורית קורן: לפנות אותם לעבודה.

אורי מקלב: מי שקיים היום, ניתן להם את העבודה.

אורי מקלב: אז גם לזה אין רצון, מה זה אומר?

אורי מקלב: שיש מגמה אחת.

אורי מקלב: כל הדברים האלה מובילים אותנו למגמה אחת, שעל אף הוויכוח העקרוני שהיה לנו והכרענו בו לפני 20 וכמה שנה עדיין יש מי שממשיך לחתור תחת ההכרעה הזו.

אורי מקלב: אני אומר ככה, קודם כל אם זה ככה, תגידו את זה באומץ, תגידו 'אנחנו רוצים', שר התחבורה אומר באומץ 'אני רוצה להפריט את הטסטרים, אני רוצה לתת לחברות חיצוניות', הוא אומר את זה, ויכוחים עקרוניים.

אורי מקלב: תגידו את זה, תגידו שאתם לא רוצים את זה, למה אתם נותנים להורים לסבול למשך תקופות כאלה ארוכות?

אורי מקלב: וגם אנחנו נדע מה כלי המלחמה שלנו.

אורי מקלב: במקום לדון על חשיבות, היום נדון בדברים אחרים.

אורי מקלב: אנחנו חוזרים ואנחנו דנים בדבר שאנחנו רוצים לשמר, להגיד כמה זה חשוב, האחיות באות אלינו, וכי אנחנו לא יודעים את הדברים האלה?

אורי מקלב: אנחנו כולנו הורים או סבים וסבתות או ששומעים מחברים, ודאי.

אורי מקלב: צריך לגמור עם הסאגה הזאת, אין עוד נושא בכנסת שכל כך הרבה שנים וכל כך הרבה דיונים דנים בזה כמו הנושא של טיפת חלב ואנחנו נמצאים עדיין באותו מקום והפוך, בחסר.

איילת נחמיאס ורבין: יום חינוך ארוך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אורי מקלב.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שבאמת, אולי בפעם הבאה שנשב כאן אז אנחנו נראה במה עוד נשאר לנו לטפל בתחום.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: אחרי שכולם דיברו אני אקצר.

נורית קורן: זה דיון מאוד חשוב, כל הדברים כבר נאמרו, אני רק רוצה לומר מהפן האישי.

נורית קורן: אני חושבת שטיפת חלב מאוד מאוד חשובה, במדינות רווחה נותנים את זה עד הבית, האחות מגיעה הביתה, בודקת איפה הילד נמצא.

נורית קורן: פעם זה היה ככה, אני זוכרת ש - - -

אורי מקלב: ביקורי בית, נכון.

נורית קורן: כשגידלתי את הילדים היא הגיעה הביתה, ראתה את המיטה של התינוק, את הבגדים, איך האמא מסתדרת.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שעכשיו אני חווה את זה עם הנכדים שלי ואני חושבת שזה דבר מאוד מאוד חשוב - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, זה קורה עם הנכדים שלך?

נורית קורן: לא, זה לא קורה.

נורית קורן: אני חווה עם הילדים שלי עכשיו, שמי שצריך ללמד את האמא זה אני, לא האחות של טיפת חלב.

נורית קורן: ואני רוצה לומר לכם, כמה שיש לנו את דור ההיי טק, מישהו מלמד אותנו להיות אבא ואמא?

נורית קורן: לא, זה התפקיד של האחות של טיפת חלב, לפחות בימים הראשונים, איך לתת לתינוק לאכול, מה להלביש אותו, איך להניק אותו.

אורלי לוי אבקסיס: המקלחת הראשונה הכי מלחיצה.

נורית קורן: נכון, ואני רוצה לומר לכם שזה מלחיץ גם את הסבתא, זה לא רק מלחיץ את האמא.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שהיום בדור ההיי טק, אני חושבת שהמגע האישי של אחות טיפת חלב כל כך חשוב.

נורית קורן: כשהמצרך הזה לא נמצא זה גרוע ביותר.

נורית קורן: אני הייתי בטיפת חלב בתל אביב וזה פשוט קטסטרופה.

נורית קורן: יש הרבה אנשים ממתינים בתור, לפעמים רואים שהתור כבר יותר מדי, לא פעם ולא פעמיים הבת שלי הלכה ולא נתנה את החיסון בזמן וזה חמור, כי אני חושבת שאנחנו צריכים לחסן את הילדים ולעשות כל מה שניתן.

נורית קורן: כשגם אין הדרכה, כשאתה שולח תינוק אחרי חיסון והאחות לא יכולה להתקשר ולראות מה קורה עם הילד ואם הכול בסדר, גם זה לא בסדר.

אורי מקלב: האמא לא יכולה להתקשר לאחות, זה יותר גרוע, אין טלפון.

נורית קורן: נכון, אין עם מי לדבר.

<קריאה: אין לנו זמן לענות.

נורית קורן: אני אתכם לא מאשימה בכהוא זה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קורן, אמרת 'אחרי שכולם דיברו אני אדבר בקצרה'.

נורית קורן: אני מסיימת.

נורית קורן: השיטה של הייבוש, צריך להפסיק אותה.

נורית קורן: אנחנו רואים את זה במשרד הבריאות בכל מיני נושאים, אם זה בבריאות הנפש, אחיות של בתי הספר, צריך להפסיק עם זה ואני אתמוך בכל מה שרק אפשר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת נורית קורן.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה, ואחר כך מוריה אשכנזי.

רחל עזריה: אני רוצה להודות לך, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, על ההיענות לדיון הזה.

רחל עזריה: פנו אליי מקמפיין, פרויקט של עיריית ירושלים שנקרא 'היי לי אם ואחות', שבעצם אחיות טיפות חלב ואמהות ואבות וכולם ביחד יתאגדו כדי לדאוג למצב של טיפות החלב בירושלים.

רחל עזריה: אז אתה שואל, חבר הכנסת מקלב, מה השתנה עכשיו לעומת מה שהיה אז, שעכשיו גם להורים יש מודעות והם נמצאים בתוך המהלך הזה ואנחנו כבר למדנו, מקמפיין העגלות וכל מיני דברים כאלה, שכשההורים נמצאים בעניינים אז באמת התמונה שונה.

רחל עזריה: אז נמצאות פה אחיות של טיפות חלב וגם אחות של טיפת חלב של הילדים שלי, האחות אורית, ויש פה אמהות ירושלמיות וזה חוצה מגזרים, חרדיות, חילוניות, דתיות, ממש מכל הקשת.

רחל עזריה: הרב אהרון ליבוביץ הוא חבר מועצה שאחראי על התחום הזה ואלה מנו בן יוסף.

רחל עזריה: בעיניי יש פה כמה דברים.

רחל עזריה: קודם כל יש חשיבות מאוד גדולה לטיפות חלב, כמו שכולנו יודעים, כבר נאמר פה, בעצם מגיע תינוק לא חולה, יש פה outreach, מניעה, אבל יש כמה בעיות חמורות.

רחל עזריה: אחת, זה הנושא של התקנים, שבאמת חסרים התקנים, אבל זה אפילו לא רק שחסרים תקנים, אלא גם כשיש תקנים מאוד מאוד קשה לאייש, בעיקר בערים שבהן יש תחרות מול בתי חולים או מול קופות חולים.

רחל עזריה: בירושלים זה מאוד בולט, יש מערך רפואי מאוד מאוד משמעותי וגדול, אז גם כשיש תקנים, לבית חולים הדסה יש הצעות הרבה יותר אטרקטיביות לאחיות ואחיות זה מקצוע שחסר לנו באופן כללי והמקום הראשון שבו אנחנו מרגישים את זה הוא טיפות החלב.

רחל עזריה: זה מהמקום של האחיות, אבל אם אנחנו מסתכלים שנייה מהמקום של ההורים, וזה הכול מאוד מאוד מצטלב, זה שאי אפשר להזמין תור באינטרנט.

<מירה חנוביץ: אנחנו בדרך לזה.

<מירה חנוביץ: אנחנו בדרך מאוד מאוד מתקדמת לזה.

רחל עזריה: לאינטרנט או לטלפון?

<יצחק קדמן: המחשבים לא עובדים אצלכם.

<מירה חנוביץ: גם זימון תורים בטלפון וגם באינטרנט.

רחל עזריה: אני דיברתי עם מישהו אחר ממשרד הבריאות וגם בעירייה, אמרו לי שהולכים לעשות עכשיו זימון תורים בטלפון.

<מירה חנוביץ: גם וגם.

רחל עזריה: אני שמחה לשמוע.

רחל עזריה: לפני 20 שנה זה היה טוב, אבל היום גם פקס לא צריך, צריך שהכול יהיה באינטרנט.

רחל עזריה: אותו דבר גם לכתוב מיילים.

רחל עזריה: היום לרופא המשפחה אנחנו כולנו כותבים מיילים, ואם היה אפשר, חבר הכנסת מקלב, לכתוב מייל לאחות, לספר מה קורה אחרי זה, אז אפילו לא צריך להרים את הטלפון, זה הרבה יותר קל, ואם רואים שיש בעיה אפשר לחזור, אבל כל התשתית וכל המערכת היא בכלל לא בדיאלוג עם הנושא הזה.

אורי מקלב: גם כל החיסונים לא נמצאים ב - - -

רחל עזריה: וזה שזה רק בשעות הבוקר, שכמעט רק בשעות הבוקר אפשר לקבל את הטיפול, בעבר נשים עבדו הרבה פחות, אמהות עבדו הרבה פחות, היום כולם עובדים, שני בני הזוג עובדים, על פי ה-OECD אנחנו אחת המדינות שבהן אחוז תעסוקת נשים הוא מהגבוהים ולכן בוודאי שאנחנו צריכים טיפת חלב גם אחרי הצהריים.

רחל עזריה: אני יודעת שמדובר בשינוי משמעותי, אבל זה מאוד מאוד חשוב, כי אחרת מה שקורה זה שבאמת המערכת נהיית יותר ויותר קשה לאזרח וכשהמערכת נהיית קשה לאזרח אז גם הדיאלוג איתה הוא הרבה יותר קשה ואז מגיעים ההורים העצבניים ואז מגיעים ההורים הכועסים, ולאחות לא מגיע בכלל לקבל את היחס הזה, כולנו יודעים שהן אחיות מסורות, הן כולן היו יכולות להרוויח יותר כסף במסלולים אחרים וכולם בחרו להיות במסלול הזה בגלל שהוא חשוב להן, בגלל שהוא יקר להן, בגלל שיש להן את הגישה לתינוקות ולאמהות ולהורים.

רחל עזריה: והדבר האחרון, טיפות חלב זו פלטפורמה מדהימה שלא מנוצלת כמעט בכלל.

רחל עזריה: היום הורים לילדים קטנים, ודיברה על זה חברת הכנסת נורית קורן וגם חברת הכנסת עליזה לביא, על החוויה של ההורות, החוויה הזו שצריך אם ואחות, צריך עזרה והרבה פעמים אין אותה בגלל אורח החיים המודרני, שאנחנו עוברים דירה, אנחנו לא גרים ליד ההורים, ולכן טיפות חלב היו יכולות להיות מקום לקורסים, לפינות הנקה לשיתוף פעולה בין אמהות וכו'.

רחל עזריה: אין את זה היום.

רחל עזריה: כשעבדתי על זה בעיריית ירושלים, הייתי אחראית לתחום הגיל הרך, עבדתי על זה וניסיתי לארגן משהו, הדלות התקציבית זועקת לשמים, במיוחד כשברור לחלוטין שפה ממש קצת תמיכה כלכלית משנה לחלוטין את המפה, זה לא עלויות גדולות.

רחל עזריה: אני דיברתי עם דמויות אחרות במשרד הבריאות, אני חייבת לומר, ואני מבינה שבמשרד הבריאות אין התנגדות חד משמעית להפרטה.

רחל עזריה: אני חושבת שזו תהיה טעות מאוד מאוד גדולה, אני חושבת שאסור להפריט את טיפות החלב, אני יודעת שיש טענה שבמקומות מבוססים זה עובד טוב, במקומות פחות מבוססים זה עובד פחות טוב.

רחל עזריה: מאוד קשה לדעת מה יקרה בשכונה עוד עשר שנים, גם אם היום יש שם משפחות מבוססות, קשה לדעת מה יקרה בעתיד ולכן הטענה הזו היא טענה מאוד בעייתית ואני ממש מבקשת שאתם תהיו מאוד נחרצים בעניין הזה, כי כרגע הקולות ממשרד הבריאות הם פחות נחרצים.

רחל עזריה: היו הרבה מאבקים כדי למנוע את התהליך הזה ו - - -

אורלי לוי אבקסיס: אולי נשמע את משרד הבריאות?

אורלי לוי אבקסיס: אתם מתנגדים להפרטה, מתנגדים להעברה לקופות, נכון?

<מירה חנוביץ: אני יכולה לייצג רק את עצמי בזה, אני לא יכולה לדבר על עמדת משרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: עמדת האגף שלך?

<מירה חנוביץ: אני לא יכולה להגיד את הדברים האלה - - -

<יצחק קדמן: יש מסמך של פרופ' גרוטו.

<מירה חנוביץ: הדיון הזה במשרד הבריאות נמשך - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לדעת מול מי אנחנו נאבקים, מול האוצר או גם מול ההנהלה של משרד הבריאות?

<מירה חנוביץ: - - - את השר ליצמן ואת המנכ"ל, אני לא מורשית לענות על זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה שאלה למשרד הבריאות וננסה להבין את העמדה שלו לגבי העניין.

אורלי לוי אבקסיס: אני הולכת לישיבת סיעה, אבל אני אקרא את הפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: מוריה אשכנזי, בבקשה.

<מוריה אשכנזי: שלום לכולם.

<מוריה אשכנזי: אני יושבת ראש חטיבת אחיות בריאות הציבור בהסתדרות האחיות ומייצגת נכון להיום את הדיון ואני מבקשת להודות ליושבת הראש ולכל חברי הכנסת שגילו באמת נכונות להגיע ולא ל - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מחמם את הלב שהגיעו כל כך הרבה חברי כנסת, נכון?

יפעת שאשא ביטון: זה לא בכל נושא.

<מוריה אשכנזי: נכון, את צודקת ומלוא ההערכה לכולם.

<מוריה אשכנזי: מה שאני מבקשת לציין ולמקד את הנושא שאני מבקשת להעלות, הבעיות הן מוכרות, הן חוזרות על עצמן כבר שנים, חבר הכנסת מקלב אמר שיש זקן לבן ארוך.

<מוריה אשכנזי: באיזה שהוא מקום הגיעה השעה שנצא מפה עם החלטות חד משמעיות על תאריכים מסוימים.

<מוריה אשכנזי: אני מציעה גם איזה קיום של ועדה משותפת עם האיגוד המקצועי, עם נציגי האוצר ונציגי המשרד, על מנת לפתור את הבעיה.

<מוריה אשכנזי: אם מדובר בשכר, בכל הדברים האלה, חייבים להתכנס ביחד ולהקים ועדה מסודרת על מנת שהדברים האלה יבואו על פתרונם.

<מוריה אשכנזי: לא לתת לדברים להיגרר לעוד שנה ולעוד כמה.

<מוריה אשכנזי: התביעה הראשונית שלנו פה היא חד משמעית לבוא עם החלטה שאנחנו דורשים על מנת להתחיל לשבת ולדון על הנושא.

<מוריה אשכנזי: אם מדובר על ההפרטה, אני חושבת שאם מדובר על שוויון, אז איפה שבאמת יש שוויון לילדים זה אך ורק בטיפות החלב.

<מוריה אשכנזי: אני לא מפלה בין חבר קופת חולים אחד לשני, אני מקבלת וקולטת את כולם.

<מוריה אשכנזי: אם מדובר על העברה של השירות, אני יכולה גם לציין מקומות בארץ שהקופות סוגרות את השירותים שלהן והקהל הזה נקלט אצלנו ללא תוספת תקנים, את כל הדרישות שיש לנו.

<מוריה אשכנזי: למעשה העובדה היא כזאת שאנחנו גם קולטות מטופלים, אני יכולה לציין לכם אפילו שמות של מקומות.

<מוריה אשכנזי: קופת חולים כללית סגרה, נכון לפני חודשיים, תחנה שלה ביבנה.

<מוריה אשכנזי: לאן הקהל הזה מבקש להגיע?

<מוריה אשכנזי: הוא מחפש אותנו.

<מוריה אשכנזי: אנחנו קולטות אותם.

<מוריה אשכנזי: ואין לנו את הטייס האוטומטי.

<מוריה אשכנזי: אנחנו מתמודדות עם האוכלוסייה הבדואית, עם כל האוכלוסיות בסיכון.

<מוריה אשכנזי: באיזה שהוא מקום הגיעה השעה שהשירות הזה יעבור לאחריות המדינה במלואו, עם הקצאת תקנים, הקצאת תקציבים ותנאים פיזיים לאחיות שתוכלנה לעבוד.

<מוריה אשכנזי: דיברתם על מזכירה ועל האינטרנט, רבותיי, זה חלום ב - - - איפה האוכלוסייה הבדואית?

<מוריה אשכנזי: יש להם שם אינטרנט?

יפעת שאשא ביטון: ברור, אבל צריך לתת מענים ייחודיים גם למגזרים - - -

רחל עזריה: נו באמת.

רחל עזריה: קופות חולים עובדות עם מי שיש לו וזה מקל.

<מוריה אשכנזי: אני לא אמרתי שלא, אבל צריך להיות מציאותיים, הקהל שלנו מאוד מגוון.

יפעת שאשא ביטון: המציאות היא שכל מגזר צריך לקבל גם את ההתייחסות הייחודית לו, אבל זה לא אומר שבגלל שמגזר אחד לא יכול לעשות בזה שימוש אז אנחנו עוצרים את כל המערכת.

<מוריה אשכנזי: אני לא שוללת את זה, אני רק אומרת שצריכים לתת את הדעת גם לגיוון של - - -

יפעת שאשא ביטון: לכל אחד מהמגזרים.

<יצחק קדמן: הבעיה היא הבדואים?

<יצחק קדמן: לכם אין אינטרנט, אין לכם מחשב שעובד.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר יצחק קדמן, תשמור, אתה תקבל זכות דיבור.

<מוריה אשכנזי: אם אני מתייחסת לנתונים שהופיעו בדוח, על פי הדרישה של הוועדה לביקורת המדינה, אני מניחה שזה ממוצע שעשו, מאחר שבפועל זה לא ככה, אני מתייחסת לקבוצות הגיל של יחס פעוטות לתקן אחיות.

<מוריה אשכנזי: רבותיי, אם אני מדברת על נוהל או סטנדרט שנקבע ל-375 תינוקות, תעיינו בזה ותראו שאין אף אחות בארץ בכל התחנות שלנו שעומדת בדרישה הזאת.

<מוריה אשכנזי: אין, הכול זה כפל כפליים.

<מוריה אשכנזי: ועוד פעם, מדובר בקבוצת גיל שאנחנו בעקבות המטלות הנוספות לא מסוגלות, לא יכולות, לתת את המענה.

<מוריה אשכנזי: פה הגיעה השעה שגם במטלות הנוספות, אנחנו בהסתדרות האחיות בחלק הזה מכינים דוח מאוד מובנה, כולל חישוב של תקנים על פי פעילויות שנעשות בערכים של זמן על מנת לבוא ולומר שאנחנו דורשים איקס תקנים ולתת לאחיות את כל המשאבים, כולל משכורת.

<מוריה אשכנזי: ותודה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מוריה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, יפעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם שמי אני ומה אני ואיזה מין אמא אני בלי סוזי מטיפת חלב ברחוב בלפור בתל אביב.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, צריך לומר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: כשנולד לי ילד, אמנם לא הייתי אישה צעירה במיוחד, אבל אנחנו הרבה פעמים חסרות אונים, עם כל העזרה שיש מסביב מהאמא ומהאבא, מההורים, בסופו של דבר אני הרגשתי הרבה פעמים תלויה בסוזי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצאתי את עצמי הרבה פעמים מתקשרת אליה כדי להתייעץ איתה בנושאים שקשורים לתזונה, שקשורים למחלות, שקשורים למיליון ואחד דברים, וגם את הצרחות של הילדים שלי בעת שהם קיבלו חיסונים בחדר שלה אני זוכרת מצוין ואני לא רוצה לחזור לשם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל צריך לזכור משהו מאוד מאוד חשוב, בעיקרון אנחנו קוראים לזה טיפת חלב, זה מיד עושה לנו קונוטציה לגיל הינקות, אבל טיפות החלב בעצם אמורות להיות הליווי ההתפתחותי של ילדי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אם אני לא טועה, טיפות חלב מלוות את הילדים עד גיל ארבע - - -

<קריאה: גיל שש.

<קריאה: עד בית ספר.

איילת נחמיאס ורבין: אוקיי, אני פשוט זוכרת שבגיל ארבע יש את הבדיקה האחרונה.

איילת נחמיאס ורבין: הזכרת לי שאני צריכה ללכת לסוזי כי התאומים שלי עכשיו בני חמש.

איילת נחמיאס ורבין: מה שאני מנסה לומר זה שזה הרבה יותר מאשר מה שאנחנו מייחסים לטיפת חלב, מבלי שדיברנו על המטלות הנוספות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת רשת הביטחון של הילדים שלנו, זאת רשת הביטחון שלנו כהורים במידה רבה, מעבר למטלות כמובן של זיהוי של אלימות, של תזונה לקויה, של דברים שאנחנו צריכים וצריכות להיות מוטרדים מהם ובסופו של דבר אנחנו מפריטים את עצמנו לדעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שאני בת מזל במידה רבה במובן הזה שאני גרה בתל אביב, שבתל אביב כנראה עוד עדיין איכשהו מישהו שם את האצבע בסכר.

יפעת שאשא ביטון: הדברים שם איומים בתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: מה, הם לא איומים בתל אביב?

איילת נחמיאס ורבין: הם לא טובים, אבל אני רוצה להגיד לכם משהו, בלב תל אביב, אני אתן לכם את זה כדוגמה, משך 20 שנות ההתבגרות שלי הגילאים בה מאוד עלו, הסביבה מאוד הזדקנה ואז פתאום בבת אחת הסביבה נהייתה מאוד מאוד צעירה ופתאום נהיה שם בום מטורף, באמת כמו הבייבי בום, ממש, פתאום בתי הספר גדלו, הגנים גדלו.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מה שאמרתי קודם, הגלים האלה שמאוד מאוד קשה להתאים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אתה רואה את זה גם במערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: לכן צריך גורם מתכלל שרואה את כל המערכת ויודע לווסת ולהזיז את ה - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון, עכשיו צריך להבין, אנחנו לא יכולים להפריט את עצמנו לדעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם את האמת, אני מתעסקת הרבה בנושא אחיות בתי הספר.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת באמת באמת מודאגת, עצובה, מוטרדת, מהעובדה שאין שום שירותי בריאות ציבור הגיוניים בבתי הספר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מנסה לחשוב על איזשהו תהליך, אני בטוחה שיפעת ורחל יהיו שותפות לאיזה שהוא מהלך של יצירת מנגנון של נאמני בריאות או נאמנות בריאות בתוך מערכת הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: תשמרי את זה לדיון שיהיה בנושא.

איילת נחמיאס ורבין: אין מנוס מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הנושא הזה של הפרטת עצמנו לדעת, ומי שמכיר אותי יודע שיחסי להפרטה, אני לא בדת ההפרטה ולא בדת האנטי הפרטה, איפה שצריך צריך לטפל, לא בכל מקום.

איילת נחמיאס ורבין: הנה מקום שבו לא צריך לגעת.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להחליט מי בעל הבית, מי אבא ואמא, גם טיפת חלב, מסתבר, צריכה הורים, אז מי אבא ואמא, זה יכול להיות המדינה וזה יכול להיות הרשות המקומית וזה יכול להיות איזה שהוא שילוב ביניהם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אם אנחנו לא נדאג לייצר איזה שהיא ודאות, איזה שהם מנגנונים ברורים לאיך הסיסטמה הזאת עובדת, ורשת הביטחון הזאת, צריך להבין, היופי בה זה שהיא מאוד מאוד מצופפת חורים, זו רשת אמיתית מאוד מאוד חזקה לבטיחות ולביטחון ולבריאות של הילדים שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: הוויתור על הדבר הזה זה פשוט הפסד אדיר ואנחנו לא יכולים להיות שם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: ואני נורא אוהבת את אחיות טיפת חלב, והתור הוא באמת קשה.

יפעת שאשא ביטון: פרופ' יונה אמיתי, בבקשה.

<יונה אמיתי: במשך שמונה שנים ניהלתי את המחלקה לאם, לילד ולמתבגר במשרד הבריאות, שיחד עם האחיות הפעילה את השירות והייתי בעשרות דיונים בוועדות השונות בנושאים האלה, אני לא אחזור על דברי קודמיי.

<יונה אמיתי: צריך להתייחס לנושא של טיפות חלב כתשתית לאומית, לא פחות מרכבות, כבישים וחינוך בסיסי, ולא כמשהו שנתון לתנודות רוח ותקציבים ואופנות.

<יונה אמיתי: זאת הבעיה.

<יונה אמיתי: הדיונים האלה מטלטלים את השירות כבר עשרות שנים והביטחון של האחיות והגאווה המקצועית שלהן והזהות עם העבודה, כל הדברים האלה גם לא ניתנים לכימות.

<יונה אמיתי: המטלות גדלו, השנתונים גדלו, העומסים גדלים.

<יונה אמיתי: אני אצטט רק את שוקי שמר, שבאחד הדיונים בהיותו כאן, הוא היה בשעתו גם מנכ"ל משרד הבריאות וגם מנכ"ל מכבי, ובהיותו מנכ"ל מכבי, בוועדה הזאת הוא אמר, 'אני מאוד רוצה את השירות אצלי בקופה, אבל אני מודיע לכם שברגע שיש לי עומס, מחלה עונתית, התפרצות, השירות הזה יידחק ולא יינתן'.

<יונה אמיתי: השירות הזה צריך להיות משוריין, ייעודי, צבוע, מוגן ולא נתון לתנודות.

<יונה אמיתי: אני היום רופא בקופת חולים, הם עושים עבודה מצוינת, העומסים גם ככה גדולים.

<יונה אמיתי: תינוק משתחרר היום אחרי יומיים ממחלקת תינוקות, בניגוד ללפני 30 שנה שזה היה חמישה ימים, ומקבל פי חמישה פרוצדורות ואחרי יומיים האמא הולכת ומחפשת מישהו שיעזור לה.

<יונה אמיתי: טיפות החלב לא מסוגלות לספק את השירותים, יש כשלים, האוצר מייבש, כל מה שנאמר כאן נכון, צריך לעצור את המפולת.

<יונה אמיתי: זהו.

אורי מקלב: גברתי יושבת הראש, פרופ' אמיתי, צריך לקבל את מה שהוא אומר ברצינות גדולה מאוד בגלל שהוא הרופא של הנכדים שלי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים לכולם.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, כולם דיברו על האחיות בטיפת חלב, אני מדבר עליו, הרופא של הנכדים, יש כאלה שבאופן שוטף ויש רק כשצריך רופא מומחה.

יפעת שאשא ביטון: יופי, זה שהגברים פתאום נלחמים על המקום שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: פרופ' אמיתי מכיר את פרופ' ורבין, נכון?

<יונה אמיתי: כן, בטח.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו את ההערה באהבה.

<אליעזר רחמילביץ: אני מכיר אותו.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר חיים נחמה, בבקשה.

<חיים נחמה: אני מנהל את אגף בריאות הציבור בעיריית תל אביב-יפו.

יפעת שאשא ביטון: אצלכם בעצם הקופות הן ברשויות.

אורי מקלב: אנחנו חייבים להתנצל, בגלל שיש ועדות אחרות וישיבות סיעה.

אורי מקלב: אבל באמת חשוב לנו לעקוב אחרי זה, אנחנו נהיה בקשר.

אורי מקלב: אני מתנצל גם בפני הדוברים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה.

<חיים נחמה: בתל אביב-יפו מי שנותן את שירותי טיפות החלב זה הרשות המקומית, זה העירייה.

<חיים נחמה: רק רציתי, עם כל המצב שתואר כאן, המצב הכללי בטיפות החלב של משרד הבריאות, עם הנתונים שהם העבירו, אז רק כדי לסבר את האוזן, אם המצב שם גרוע בתל אביב-יפו המצב עוד יותר גרוע, כי למען האמת יש תחושה שהשירות בתל אביב-יפו הוא בן חורג של משרד הבריאות ואם על פי הנתונים שהמשרד הציג יש אחות אחת על כל 103 תינוקות בממוצע ארצי, אצלנו זה אחד ללמעלה מ-150.

<חיים נחמה: אם סך התינוקות בארץ גדל, לפי הנתונים שמשרד הבריאות הציג, בין 2007 ל-2014, בכ-18%, בתל אביב-יפו זה עלה ב-29%.

<חיים נחמה: ב-15 השנה האחרונות מספר התינוקות בעיר - - -

יפעת שאשא ביטון: ואין איזון בהתאם?

<חיים נחמה: ומספר התקנים לא גדל בהתאם.

<חיים נחמה: אחרי מאבק שנמשך כשנתיים שלוש מול מנכ"ל משרד הבריאות הקודם אושרו עוד שתי משרות שהמשרד הכיר בתל אביב-יפו וזה כמובן לא עומד במפתחות שהמשרד קבע, מעבר לכך שהמשרות האלה כבר לא נותנות מענה לצרכים של היום.

<חיים נחמה: אני חושב שפה הדוברים ציינו את זה בצורה מאוד משמעותית.

<חיים נחמה: נקודה שלא הוזכרה פה, דובר על מזכירות, שזה דבר מאוד מאוד חשוב, בוודאי, אבל זה הוזכר כבר על ידי כמה דוברים.

<חיים נחמה: רק תדעו, במפתחות של משרד הבריאות יש בכל טיפת חלב אחות אחראית, היא מנהלת את טיפת החלב.

<חיים נחמה: משרד הבריאות לא מכיר אפילו בשבריר משרה לתפקיד הניהול.

<חיים נחמה: האחות האחראית מכניסה אחיות חדשות, מוציאה דוחות, נמצאת בישיבות אחיות אחראיות, ועוד פעילויות שהיא חייבת לעשות ואין בתקינה הכרה בתפקיד הניהול.

<חיים נחמה: תראו לי יחידה ארגונית באיזה שהוא מקום בארץ שאין לה מנהל שיש לו אחוזי משרה לתפקידי הניהול.

<חיים נחמה: היא נחשבת כנותן שירות לכל דבר.

<חיים נחמה: זה דבר שהוא חסר ואני חושב שפה זה לא הוזכר.

<חיים נחמה: הוזכרו ילדי חסרי המעמד.

<חיים נחמה: אם יש עיר בארץ שבה יש את הריכוז הגבוה ביותר זה בתל אביב-יפו.

<חיים נחמה: אנחנו מטפלים בלמעלה מ-4,000 תינוקות ופעוטות בטיפות החלב.

<חיים נחמה: לא כסטטיסטיקה, כמטופלים בעין שמגיעים ומקבלים את כל השירות.

<חיים נחמה: אף אחד לא מכיר בצורך הזה כדי לתגבר את השירות.

<חיים נחמה: אנחנו עושים את זה עם מה שיש וכולם מקבלים שירות אוניברסאלי, מהיום הראשון שהם הגיעו ארצה הם לא התבקשו להראות שום דבר, קיבלנו אותם ונתנו להם שירות מלא ותראו לי קופה אחת שמטפלת בתינוק אחד של ילדי מבקשי מקלט.

<קריאה: הם באים לטיפת חלב גם על דברים שאחרים באים לקופת חולים.

<חיים נחמה: אני חושב שצריך לראות את התמונה הכוללת עם המצב בארץ.

<חיים נחמה: בידי גברתי יש גם את הנתונים שמשרד הבריאות שלח, תראי גם את הנתונים של עיריית ירושלים.

<חיים נחמה: אפשר לראות את הפערים המאוד גדולים איך השירות שלנו מופלה לרעה לעומת שאר השירות, שגם ככה מצבו רע.

<חיים נחמה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה עם הדברים, לא ממקום של אפליה, אבל ממקום שבאמת צריכה להיות איזה שהיא אחידות ואחידות לא יכולה להיות כשחלק נמצאים כאן וחלק נמצאים במקום אחר, וזה מעצמו כבר יוצר את הדיפרנציאציה.

יפעת שאשא ביטון: פרופ' אליעזר רחמילביץ.

<אליעזר רחמילביץ: לאלה שעוד נשארו פה, אני רואה שיש פה מנהג שחבר כנסת בא, אומר את שלו והולך.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: הם ישבו יפה דווקא בדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש ישיבות סיעה, אני מתנצלת בשמם.

<אליעזר רחמילביץ: אני יודע.

<אליעזר רחמילביץ: זה קצת משאיר קצת טעם, סליחה, לא טוב כשבאים אומרים והולכים.

<אליעזר רחמילביץ: אני מייצג פה את ההסתדרות הרפואית וכל מה ששמעתי עד עכשיו, עם כל הידע העצום שיש פה, יש פה שאלה אחת פשוטה, למה זה בכלל קרה?

<אליעזר רחמילביץ: טיפות חלב הלוא היו מוסד מפואר.

<אליעזר רחמילביץ: אני חושב שנאמרו פה דברים יוצאים מן הכלל ואני מסכים עם כל מילה שנאמרה פה, מהתחלה ועד הסוף.

<אליעזר רחמילביץ: יופי של דיון ויופי של דברים.

<אליעזר רחמילביץ: לפי מה שאני הבנתי, מה שהסבירו לי הסיפור של טיפות חלב מוכנס בתוספת השלישית של חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

<אליעזר רחמילביץ: מה היא התוספת הזאת?

<אליעזר רחמילביץ: זה טוב מאוד, אבל כמו שאני מבין, ויתקן אותי כאן עורך הדין שלנו, שם אין מנגנון לתוספת תקנים, נכון?

<חן שמילו: אין עדכון.

<אליעזר רחמילביץ: אין עדכון.

<אליעזר רחמילביץ: זה שורש הרעה.

<אליעזר רחמילביץ: זה מה שקרה פה.

<אליעזר רחמילביץ: בגלל שזו תוספת שלישית, בגלל שפה אין עדכון, אז עכשיו יופי, אפשר לחסוך כסף.

<אליעזר רחמילביץ: זה אחת.

<אליעזר רחמילביץ: שתיים, יש פה אנשי אוצר?

יפעת שאשא ביטון: כן, יש כאן, הוא ידבר בסוף.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה שומרת את נציג האוצר לסוף.

<אליעזר רחמילביץ: הוא נמצא פה?

<אליעזר רחמילביץ: טוב.

<אליעזר רחמילביץ: אני שמח שיש פה לפחות נציג אוצר.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, רק אם יש דברים להוסיף על הדיון כדי שנוכל לעבות אותו.

<אליעזר רחמילביץ: את יודעת, לקצר אני יודע.

<אליעזר רחמילביץ: אחרי כל מה ששמעתי, שאנשים פה חזרו על עצמם 20 פעם, אז אני רוצה להגיד ככה, דבר ראשון, זה שורש הרעה.

<אליעזר רחמילביץ: דבר שני, כל מה שנאמר, אני לא מוסיף אף מילה, אני חושב שזה דיון יוצא מן הכלל והעובדות נאמרו, אין מה להוסיף, להעביר את זה ממשרד הבריאות?

<אליעזר רחמילביץ: איזה מין דבר זה?

<אליעזר רחמילביץ: איזו מחשבה זאת?

<אליעזר רחמילביץ: רוצים לחסוך כמה גרושים פה?

<אליעזר רחמילביץ: זה צריך להיות, כמו שנאמר פה, חלק מהשירות שמדינת ישראל נותנת במסגרת ממשלתית, בגלל כל מה שנאמר פה.

<אליעזר רחמילביץ: מי שרוצה לחסוך כמה גרושים, שיחפש את זה במקום אחר.

<אליעזר רחמילביץ: העמדה של הר"י כלה ונחרצת, זה חייב להישאר במסגרת הממשלה וצריך להכניס את התיקון לסיפור הזה של התיקון השלישי, שזה מסביר למה קרה המשבר הגדול הזה.

<אליעזר רחמילביץ: הייתי קצר ותודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, פרופ' אליעזר רחמילביץ.

יפעת שאשא ביטון: רבקה לרנר, נציגת הורים.

<רבקה לרנר: שומעים כאן דברים נפלאים, אני רוצה לתת קצת את הפן האישי, קצת את הצבע בשטח כמי שאמור לקבל את הטיפול.

<רבקה לרנר: אני אמא לשלושה ילדים מגילאי הליווי של טיפת חלב, בין שנה וחצי לשש.

<רבקה לרנר: החוויה הראשונה שלי בטיפת חלב, לפני כשש שנים, הייתה כשהתקשרתי כשהבת שלי הייתה בת שלושה שבועות, לקבוע תור.

<רבקה לרנר: קיבלתי יחס מאוד מאוד לא נעים ולא מקבל.

<רבקה לרנר: כל הדברים היפים שנשמעו כאן נשארו על הספר, לא היו, קיבלתי צעקות למה אני מתקשרת עכשיו לקבוע תור כשהתור צריך להינתן בגיל חודש.

<רבקה לרנר: היה עליי להתקשר בהתחלה, כאשר התינוקת נולדה או אפילו קצת לפני.

<קריאה: בהיריון.

<רבקה לרנר: נקבע לי תור לעוד חודשיים.

<רבקה לרנר: זאת הייתה החוויה הראשונה והיא לא הייתה הקשה ביותר.

<רבקה לרנר: כמה חודשים לאחר מכן בתחנה שלנו, בירושלים, נפלה תינוקת מהמשטח של הטיפול לרצפה, התחנה נסגרה, עברה איזה שהיא רפורמה, קיווינו שהמצב ישתפר, הוא לא השתפר.

<רבקה לרנר: לפני כמה שבועות התחנה נסגרה למשך שישה שבועות מכיוון שהאחות האחראית הייתה חולה.

<רבקה לרנר: תראו לי עוד גוף אחד במדינת ישראל שהגוף נסגר, נעלם, מכיוון שאחות אחת, האחראית, פשוט חולה.

<רבקה לרנר: אלה הן החוויות האישיות שלי.

<רבקה לרנר: לאחר שדחו לי את התורים פעם אחר פעם ואני הבהרתי לאחות האחראית בצורה חד משמעית שאני לא אתן לזה לקרות ואני אפנה עד למבקר המדינה, אני מקבלת יחס של וי.

<רבקה לרנר: איי.

<רבקה לרנר: פי, יש לי את הטלפון האישי של האחות האחראית ואני מתקשרת איתה, אבל זה כמובן לא פתרון מערכתי.

<רבקה לרנר: התבקשתי גם להיות שופר לכ-100 הורים נוספים שחתמו, אנחנו עשינו עצומה יחד עם האחיות בירושלים, יש לנו למעלה מ-1,000 חתימות.

<רבקה לרנר: קיבלתי כמה פניות שחשבתי להציג אותן כאן.

<רבקה לרנר: פנייה ראשונה הייתה של אמא שפשוט לא האריכה בדיבור, היא שלחה לי תמונה של ילד שלה שמכף רגל ועד ראש מלא באבעבועות רוח, היא כתבה לי 'זה מה שקרה לאחר שהתור נדחה שלוש פעמים, עכשיו נקבע לי תור לעוד חודשיים, נראה אם הוא לא יידחה גם'.

<רבקה לרנר: זאת פנייה אחת.

<רבקה לרנר: פנייה נוספת התקבלה מאמא לתאומים, עכשיו בחורף, לפני חודש נולדו.

<רבקה לרנר: כאשר היא השתחררה מבית החולים, מהפגייה, היא נדרשה להביא אותם לשקילה.

<רבקה לרנר: התחנה שוב הייתה סגורה אצלנו, על כל המשמעות של לזוז ולנייד את התאומים האלה בקור הירושלמי הגדול, להוציא אותם, אם אין ברשותה כלי רכב אז בתחבורה הציבורית.

<רבקה לרנר: הורים פשוט לא עושים את זה.

<רבקה לרנר: סיפרה לי עוד מישהי שהיא פשוט ביטלה את התור.

<רבקה לרנר: הורים לא עושים את זה, ילדים לא מתחסנים, זה מה שקורה בשטח.

<רבקה לרנר: גם אני, את הליווי השוטף לילדים, את הבדיקות השוטפות, אני כבר לא עושה בטיפות החלב, אני לא ממתינה חודשיים ויותר לתורים.

<רבקה לרנר: אמא נוספת שביקשה ממני להעלות עוד נקודה מאוד מאוד חשובה, זה הזמינות של התחנות אך ורק בשעות הבוקר, לפחות אצלנו.

<רבקה לרנר: מה שקורה בפועל, וגם אני, עוד כשהייתי שכירה עשיתי את זה, זה פשוט לחפש ממלא מקום לליווי הילד לתחנת טיפת החלב.

<רבקה לרנר: כל הדברים היפים שנאמרו כאן על הקשר בין האחות להורים, שיתוף הפעולה - - -

יפעת שאשא ביטון: מתפוגג במגבלה של השעות.

<רבקה לרנר: אז מה קורה כשאני שולחת ממלאת מקום, את הסבתא, או את הדודה או את השכנה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רבקה.

יפעת שאשא ביטון: הרב אהרון ליבוביץ ואחריו ד"ר יצחק קדמן.

<אהרון ליבוביץ: קודם כל סיעת ירושלים מלווה את הקבוצה הזאת של האחיות וההורים ומאמינה בעמידה ביחד בסוגיה הזאת.

<אהרון ליבוביץ: מקום שבו ההורים מייצרים לחץ על האחיות בעקבות מצוקה שהיא מצוקה מערכתית, היא לא מסייעת לנו.

<אהרון ליבוביץ: ואנחנו גם מכירים מהמאבק על שכר הסייעות בירושלים שההליכה הזו ביחד היא מאוד משמעותית ואני ממש מברך ומחזק את האחיות וההורים שהגיעו לכאן לוועדה ושמובילים ומובילות את התהליך הזה.

<אהרון ליבוביץ: אני רוצה להתייחס לנושא של האמא והאבא.

<אהרון ליבוביץ: בירושלים באמת טיפות החלב יושבות בתוך העירייה והתקצוב הוא שותפות בין משרד הבריאות לבין עיריית ירושלים וצריך גם להתמודד עם השאלה הזאת, בעצם אצל מי האחריות נמצאת.

<אהרון ליבוביץ: כרגע אנחנו בדיוני תקציב בעירייה ואני יכול להגיד לכם שאני במלחמות יום יום מול מנכ"ל העירייה שאומר שזו לא אחריות עירונית.

<אהרון ליבוביץ: אני מניח שמשרד הבריאות אומרים שזו לא אחריות של משרד הבריאות וכאן זה חוזר באמת לאותם פערים בחקיקה, בתקנות, בהבנה שצריך כאן טייס אוטומטי כדי להתמודד.

<אהרון ליבוביץ: אני רוצה גם לברך על כך שניכר שחברי הכנסת בקיאים בחומר וזה משמעותי מאוד.

<אהרון ליבוביץ: אנחנו באנו לכאן היום ושמענו שבית המחוקקים בקיאים בחומר, ובאנו לכאן ואני אומר כאן בשם - - -

יפעת שאשא ביטון: אחרי כל כך הרבה דיונים.

יפעת שאשא ביטון: אוי ואבוי אם לפחות את זה אנחנו לא נלמד.

<אהרון ליבוביץ: אנחנו מבינים שהתפקיד שלנו, ביחד עם ההורים וביחד עם האחיות, זה לא לתת לבית המחוקקים לשכוח לרגע שהנושא הזה פתוח ודורש קבלת החלטות כדי להביא פתרון לילדים שלנו.

<אהרון ליבוביץ: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הרב אהרון ליבוביץ.

<יצחק קדמן: אני אקצר ואני אומר דברים שונים ממה שאמרתי בעשרות ישיבות בכנסת בנושא הזה.

<יצחק קדמן: אני מצולק יחד עם מוריה אשכנזי ויונה אמיתי ואחרים, כולי מלא צלקות מהמלחמות שעשינו על טיפות חלב.

<יצחק קדמן: אני רוצה לומר לכם שאם לא יחול שינוי דרסטי, אבל דרסטי, מיידי במצב, לא יעזור לאף אחד שום דבר, גם לכל חברי הכנסת שמצהירים שהשירות לא יופרט.

<יצחק קדמן: הוא יופרט כי הציבור יצביע ברגליים.

<יצחק קדמן: אני מאוד מודה לנציגת ההורים שדיברה פה, מפני שאי אפשר יותר להסתיר את זה.

<יצחק קדמן: טיפת חלב הייתה פאר היצירה של החברה הישראלית, היא כבר לא.

<יצחק קדמן: השירות הזה הידרדר בצורה בלתי נסבלת.

<יצחק קדמן: אני מוכן להסכים שהייתה כוונת מכוון בעניין הזה וזה לא מקרי, אבל זה לא משנה, אי אפשר יותר לדבר על טיפות חלב ולנוח על זרי הדפנה של מה שהיה לפני 50 שנה.

<יצחק קדמן: השירות הזה היום הוא בלוף, הוא לא נעים, הוא לא ידידותי למשתמש.

<יצחק קדמן: לא דיברו פה על התנאים הפיזיים של חלק גדול מטיפות החלב שזה בושה וחרפה.

<יצחק קדמן: לא נעים לבוא לשם, אין איפה להמתין, הן לא מונגשות לנכים, זה מקום לא נעים ולא נוח שכל הדברים היפים שנאמרו בזכותו, ואני שותף מלא, ואחיות טיפת חלב יודעות את זה, במשך שנים, השירות היום הוא בקריסה מוחלטת, הוא לא נעים, ההורים יצביעו ברגליים.

<יצחק קדמן: ואל תתפלאו אם אחר כך תבוא הפרטה, מפני שכך קרה בתחנות לבריאות הנפש.

<יצחק קדמן: לא היה נעים לבוא לשם, היו תורי המתנה של חודשים, התוצאה שאף אחד לא היה מוכן להגן יותר על השירות הזה כי הוא לא מתפקד.

<יצחק קדמן: נקודה שנייה.

<יצחק קדמן: הוזכר פה כל הזמן התקן שלא עומדים בו, התקן הוא ל-2007, אנחנו היום ב-2016.

<יצחק קדמן: זה כבר לא בר השוואה בכלל למה שהיה היום.

<יצחק קדמן: הוזכרו פה כל הפונקציות שמוטלות על אחיות טיפות חלב, אני רוצה להזכיר, לא הוזכר פה, ואני יודע שזה יקר ליושבת ראש, הפונקציה של טיפות חלב במניעת תאונות, בעבודה עם הורים למניעת תאונות לילדים.

<יצחק קדמן: מניעת תאונות הוא דבר בלתי יתואר כמה הוא חשוב.

<יצחק קדמן: אנחנו בעצמנו שיתפנו פעולה עם טיפות חלב כדי להכניס את הנושא של מניעת טלטול, שגורם למוות של ילדים.

<יצחק קדמן: מעמיסים על טיפות חלב עוד ועוד והם לא יכולים לעמוד בזה יותר.

<יצחק קדמן: אני מציע שנקבל החלטה, לא רק נגד הפרטה ולא רק תגבור השירות, השירות הזה צריך לעבור מהפכה.

<יצחק קדמן: אני מציע להכריז על הקמת, במקום טיפות חלב, מוקדים לגיל הרך שיהיו בכל שכונה ובכל יישוב, במרכזו של המוקד לגיל הרך תעמוד טיפת חלב במובן הרחב של המילה.

<יצחק קדמן: הייתה התחלה של הנושא הזה לפני כמה שנים והעניין הזה שבק חיים לכל חי, להוציא מקומות ספורים שעוד נותר זכר לעניין הזה.

<יצחק קדמן: צריך להקים מוקד מודרני לגיל הרך, להורים ולילדים, שבמרכזו תעמוד טיפת חלב שתהיה קודם כל בתנאים מתקבלים על הדעת.

<יצחק קדמן: אני לא מתבייש לומר, אפילו תנאים פיזיים, נעימים, שכיף לבוא לשם, עם כוח אדם מתאים, עם תקציב מתאים, עם מחשוב שמתאים למאה ה-21 ולא למאה הקודמת.

<יצחק קדמן: רק אם יוקם מוקד כזה מודרני, חדיש, ידידותי למשתמש, יש אולי סיכוי עוד להציל את השירות הזה.

<יצחק קדמן: נקודה אחרונה, במשפט אחד, אילו היו יושבים במשרד האוצר או בממשלת ישראל כלכלנים אמיתיים, אני לא מדבר על ההיבט החברתי והאנושי ושום דבר אחר, כלכלנים אמיתיים, היו אומרים למשרד הבריאות 'רק תגידו לנו כמה ומה להוסיף לכם', מפני שמבחינה כלכלית זה רווח נקי.

יפעת שאשא ביטון: מה שלא מונעים היום יעלה ביוקר בעתיד, אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ד"ר יצחק קדמן.

יפעת שאשא ביטון: נציגת משרד הרווחה ואחר כך אני ארצה לפנות למשרד האוצר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ורד.

<ורד כרמון: קודם כל זה דיון ממש ממש חשוב.

<ורד כרמון: אני מוכרחה להגיד שבשלב ראשון באתי לתמוך בקולגות, באחיות, כי אנחנו בעצם במשרד הרווחה, במחלקות לשירותים חברתיים ובכלל בכל השירותים, עובדים בשיתופי פעולה מאוד מאוד יפים עם האחיות, בעיקר בטיפות חלב, פחות בקופות החולים.

<ורד כרמון: גם בשותפות בעבודה הבין משרדית בתכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון זה קריטי שנושא הבריאות והמניעה בגיל הרך ובגיל הינקותי בפרט יהיה אוניברסאלי והוא יהיה ברמה לאומית ואני חושבת שלא רק בלאומית ברמת משרד, אלא אני חושבת שמה שיכול מאוד לסייע, שממשרד הבריאות יהיה גם נציג רשותי, כמו שיש במשרדי החינוך ובמשרדי הרווחה.

<ורד כרמון: אני חושבת שבדיונים הבין משרדיים, קראת לזה, ד"ר קדמן, מוקד לגיל הרך, אנחנו בנינו גם דגם של מרכזים לגיל הרך והם דגמים שהם באחריות הרשות המקומית ולא באחריות המשרד.

<ורד כרמון: ברגע שמשרד הבריאות ייקח את המודל של טיפת חלב, שאני עוד זוכרת בתור אמא, שבאו אליי הביתה מבית החולים, ואני באמת חולמת על השירות הזה, במיוחד לאוכלוסיות בסיכון גבוה, להיריון בסיכון גבוה, לאוכלוסיות שהן בעוני, ואנחנו יודעים שעוני זה לא רק משהו כלכלי, זה משהו מאוד תרבותי וחברתי, אז אני בעצם מאמינה שצריכים לשמר את המודל של טיפת חלב, אבל שתהיה לו גם נגיעה של אחריות רשותית, איש ברשות שהוא איש משרד הבריאות והוא יכול לנהל את זה.

<ורד כרמון: שזה לא יהיה בחלוקה בין הקופות, אלא שזה יהיה נציג אחד, שכל אחד יכול להגיע, שזה קריטי.

<ורד כרמון: ואני מייצגת פה בעיקר את האוכלוסייה שהיא יותר בסיכון שבשבילה זה חד משמעית מאוד מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה בתוך הסיפור הזה, איפה הוא תורם את תרומתו כדי שהתפיסה הזו תחלחל ותגיע לאן שצריך?

<ורד כרמון: אני קיבלתי את הזימון לדיון הזה הבוקר, אבל תפיסתי נידונה גם בצוותים בין משרדיים ואני אעביר את רוח הדברים.

יפעת שאשא ביטון: כי היבט המניעה והטיפול הוא מאוד משמעותי כשזה בא ממשרד הרווחה שמטפל בצורה שהיא קצת יותר רחבה ורואה את כל המכלול, גם של המשפחה.

<ורד כרמון: אז אני אגיד עוד משפט אחד.

<ורד כרמון: בחוק פעוטות בסיכון, למשל, כשקבע המחוקק, אז גם במשרד הרווחה לא התקבלו תקנים למשל לקיים את הוועדות וגם נדרשות חוות דעת ממשרד הבריאות, היום של רופא, ואנחנו עסוקים בתיקונים שזו תהיה גם חוות דעת של אחות משרד הבריאות.

<ורד כרמון: אני חושבת שאני לא יכולה להגיע לראייה של מכלול של תמונה של משפחה בלי חוות הדעת של האחות, אבל הרבה פעמים אם לא תהיה לה בעצם תקינה מתאימה וזה לא יהיה באחריות של גוף רשותי אנחנו לא נוכל להיעזר ולעבוד ברמה בין מקצועית.

<ורד כרמון: בעיניי זה מאוד קריטי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ורד.

יפעת שאשא ביטון: נציג משרד האוצר, אורן גבע.

יפעת שאשא ביטון: הייתם כוכב הדיון, תעשה לנו קצת בסדר בעניין הזה ומשם נצא למה אנחנו רוצים ממשרד האוצר.

<אורן גבע: אני אשתדל.

<אורן גבע: אני אתחיל ואומר שאני, כמו שנאמר פה, גם מאמין ברפואת קהילה ורפואה מונעת, גם ככלי הרפואי הנכון ביותר אבל גם ככלי כלכלית היעיל ביותר שקיים בעולם הבריאות ואנחנו כן מנסים תמיד לקדם את התחום הזה.

<אורן גבע: אני אתייחס לכמה נקודות שעלו פה.

<אורן גבע: יש את כל הנושא של המחסור באחיות.

<אורן גבע: המחסור באחיות הוא בעיה ארצית, לאומית, וזה לא סוד.

<אורן גבע: מהסיבה הזאת משרדי הבריאות והאוצר הכפילו את כמות לומדי הסיעוד ומעמיקים מלגות בגובה של 80%, 50% משכר הלימוד להסבת אקדמאים, לתכניות במסלולים אחרים, מתוך כוונה באמת לטפל באופן מאוד מאוד - - - הוקצבו לצורך זה עשרות מיליונים מתוך כוונה לטפל בנושא הזה ולטפל במחסור.

<אורן גבע: עם זאת זה תהליך שלוקח זמן, מן הסתם, עד שהאחיות מסיימות את הלימודים, מוכשרות ומגיעות לזה.

רחל עזריה: מתי התחלתם עם זה?

<אורן גבע: התחילו עם זה לפני כמה שנים, לפני שנתיים, אני חושב.

<אורן גבע: לא זוכר בדיוק את התאריך.

יפעת שאשא ביטון: יש בתהליך של תמרוץ, בתוך כל הסיפור הזה של התמרוץ של אחיות וסיעוד, גם מסלול לתמרץ לאחיות טיפות חלב?

יפעת שאשא ביטון: כי שם אנחנו יודעים שהעניין הוא עוד יותר במצוקה.

<אורן גבע: תצטרכי לשאול את משרד הבריאות, אני לא מכיר את הפרטים ספציפית.

<קריאה: אין.

<מירה חנוביץ: יש תמריץ מסוים, אני מוכנה ל - - -

יפעת שאשא ביטון: יש תמריץ במקומות שבהם יש מחסור ורוצים לקדם ואנחנו רוצים שזה יורחב בכלל.

<מירה חנוביץ: אנחנו רוצים שזה יחול על כלל האחיות, כן.

<אורן גבע: זה דבר ראשון.

<אורן גבע: אני מניח שאם היה מתנהל פה דיון על בתי חולים או על קופות חולים או על כל נושא אחר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו טיפות חלב.

<מוריה אשכנזי: תתמקד בטיפות חלב, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: מוריה, בבקשה.

<מוריה אשכנזי: הוא מרגיז אותי.

יפעת שאשא ביטון: אז תנשמי עמוק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אורן גבע: אני חושב שבכל נושא כזה גם היו מעלים את הנושא של המחסור באחיות, כי זו באמת בעיה ברמה הלאומית, כי בסוף זו אותה שמיכה שמזיזים ממקום למקום וזה באמת נושא שהוא בראש סדר העדיפויות של המשרדים ומטפלים בו, אבל זה דבר שלוקח זמן.

<אורן גבע: לגבי נושא התקצוב.

<אורן גבע: תקציב משרד הבריאות גדל בתקציב האחרון בכ-25% בתקציב 2015-16 לעומת 2014.

<אורן גבע: הרבה יותר מכל משרדי הממשלה האחרים.

<אורן גבע: בהשוואה סך תקציב המדינה גדל בתקופה הזאת ב-10%.

<אורן גבע: כלומר תחום הבריאות בכללותו בראש סדר העדיפויות של הממשלה.

<אורן גבע: תוקצבו תכניות רבות, חלקן צוינו כאן, MRI, מיונים ו - - -

יפעת שאשא ביטון: אורן, טיפות חלב.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה ממקדת.

<אורן גבע: אני אתייחס.

<אורן גבע: בסופו של דבר ישנו סדר עדיפויות שנקבע על ידי השרים לאן להקצות את התקציבים התוספתיים.

<אורן גבע: היו תקציבים תוספתיים מאוד רחבים למערכת הבריאות, אני חושב שככל שהממשלה והשרים יחליטו לתעדף את נושא טיפות חלב, להקצות לשם את התקציבים, זה במסגרת סמכותם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אורן.

יפעת שאשא ביטון: כנראה שיש תשובות שאנחנו נצטרך לקבל ממשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: יש עמדה למשרד האוצר לגבי ההעברה של טיפות החלב לקופות החולים?

<קריאה: בעד.

יפעת שאשא ביטון: אני תיכף אפתיע אתכם במה שאני אגיד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יותר מדי בעד/נגד בלי שאנחנו יודעים מה יותר טוב ומה לא.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם שואלים אותי, אני אפילו אקדים, אני רוצה שיהיו מספיק תקנים בטיפות החלב, שהתשתיות יהיו כמו שצריך, שתהיה להם הגדרת תפקיד וממש לא משנה לי תחת איזה מטרייה, העיקר שזה יעבוד כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל בואו נילחם על זה כדי שהתנאים יהיו מאפשרים, אחר כך נריב תחת מי הם צריכים להיות.

<אורן גבע: דבר ראשון, כל תושבי ישראל מבוטחים על ידי חוק ביטוח בריאות ממלכתי בקופות החולים, אני חושב שבסך הכול ברוב סקרי שביעות הרצון ובמדדים אחרים השירות שניתן בדרך כלל מוגדר כשירות - - -

יפעת שאשא ביטון: בקיצור התשובה היא תומכים.

<אורן גבע: שירות טוב.

<אורן גבע: לא נתנו על הנושא את הדעת ושר האוצר לא נתן עליו את הדעת באופן רשמי, אז אני לא יכול להציג עמדה של משרד האוצר בנושא הזה, אני יכול להציג את עמדתי האישית, שאני חושב שבמקרים אחרים שבהם שירותים הועברו לטיפול קופות חולים, קחי לדוגמה ברפורמה בבריאות הנפש לאחרונה - - -

יפעת שאשא ביטון: דווקא זו דוגמה לא טובה.

<יצחק קדמן: אוי ואבוי, זאת הדוגמה?

<יצחק קדמן: איזה קטסטרופה - - -

<אורן גבע: שוב, אני לא איש המקצוע בתחום הבריאות, אולי משרד הבריאות יוכל להגיד, אם תזמנו אותו.

<אורן גבע: אנחנו כן מאמינים - - - בוא נגיד את זה ככה, אני כן מאמין שקופות החולים יודעות לספק שירות טוב לאזרחים.

<אורן גבע: אבל, שוב, במידה שמשרד הבריאות או הממשלה תחליט ל - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נבדוק את הסיפור הזה מול המשרדים.

יפעת שאשא ביטון: ערן קופל, רק אם אתה מסוגל לעשות את זה בדקה, אם לא, אז תוותר מראש, ואחר כך תמר ארז, רק אם את מסוגלת לעשות את זה בדקה.

יפעת שאשא ביטון: אם לא, נוותר מראש כי אנחנו צריכים להתכנס לסיום.

<ערן קופל: אני מודה ליושבת הראש על הדקה שהוקצבה לי.

<ערן קופל: אני רוצה לדבר בשם איגוד רופאי בריאות הציבור, זה נישה ספציפית, זה איגוד של רופאים, אנחנו איגוד קטן, פעיל, בתוך ההסתדרות הרפואית.

<ערן קופל: הבאנו נייר עמדה שהוא די מסודר, אני אשאיר לכם אותו לקרוא.

יפעת שאשא ביטון: קראתי אותו.

<ערן קופל: אנחנו כן חושבים שהמסגרת בסוף יכולה להיקבע, צריך לשים את הדגש על הבסיס של היעדר מנגנון העדכון התקציבי.

<ערן קופל: זה לא בשמים לתקן אותו, גם 20 שנה אחר כך ויותר מ-20 שנה.

<ערן קופל: אפשר לעשות איזה שהיא עבודה, אולי מתוך הוועדה הזאת, גברתי היושבת ראש, תצא איזה שהיא קריאה, איזה שהיא עבודה פרלמנטרית, חוצת גבולות, חוצת מגזרים.

<ערן קופל: שמחתי מאוד לשמוע שזה אכן ככה, בתוך הוועדה פה היום, מהדברים, גם כמי שעוסק בתחום, זה מחמם את הלב.

<ערן קופל: אני רוצה להזכיר, בקצרה מאוד, את רופאי התחנות, רופאי טיפות החלב, מקצוע שהולך ונעלם.

<ערן קופל: אחיות זו מצוקה קשה, והרופאים, אני חושב שהמקצוע הזה ייעלם עוד קודם לכן.

<ערן קופל: אנחנו גם היום, גם בתקנון וגם מבחינת התנאים שמוצעים להם, הבעיות הן גדולות מאוד.

<ערן קופל: למעשה מי שבמקצוע הזה שם עומד לפרוש בשנים הקרובות, הקוהורט הגדול של הרופאים של טיפות החלב, רופאי אם וילד ומעקב היריון.

<ערן קופל: שלושה משפטים שאני מקריא מנייר העמדה, פתרונות שאיגוד רופאי בריאות הציבור רוצה להציע, להניח את זה פה על שולחן הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: תגיד את זה בעל פה.

יפעת שאשא ביטון: קראתי את המסמך, אני חושבת שהדברים גם נאמרו פה על ידי אחרים, אין טעם לחזור עליהם.

<ערן קופל: אז רק נושא קיצור התורים, כי זה בטווח המיידי ממש.

יפעת שאשא ביטון: והוא נידון פה מן הסתם כמה וכמה פעמים.

<ערן קופל: אני שמח לשמוע, כי בהחלט זה משהו שיכול להועיל כבר בשנה הקרובה.

<ערן קופל: אני מודה לך על זכות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ערן.

<תמר ארז: אני אתייחס רק למה שלא דובר פה, כי אני באמת חושבת שיוצגו רוב הדברים.

<תמר ארז: הייתי שותפה כפסיכולוגית התפתחותית לעיצוב סל שירותים של התפתחות הילד, כשמלאו 20 שנה לחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

<תמר ארז: הוא לא כולל הרבה דברים שנדרשים בשביל גישה טובה של בריאות הציבור.

<תמר ארז: כבר ב-93' כתבתי לתמר גוז'נסקי מסמך בנושא הזה, הוא תקף גם היום.

<תמר ארז: מאוד אשמח להצטרף למאמצי חקיקה, להרחבת סל השירותים הבסיסי לגיל הרך.

<תמר ארז: האגודה שלנו כבר הגישה הצעות בנושא הזה, נשמח לפעול ביחד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, תמר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתכנסים לסיום.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש מתנצלת, אנחנו כבר אחרי הזמן.

יפעת שאשא ביטון: לפני כן אני רוצה הבהרה ממשרד הבריאות, במסמך ששלחתם לוועדת הביקורת אתם כתבתם שיוקם צוות שיבחן מחדש את הסטנדרט הנדרש וכו'.

יפעת שאשא ביטון: מי הצוות?

יפעת שאשא ביטון: האם הוא התכנס?

יפעת שאשא ביטון: מה קורה שם?

<מירה חנוביץ: יש את כתב המינוי, את הטיוטה שלו, שעומדת לצאת בימים הקרובים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הצוות הזה עוד לא - - -

<מירה חנוביץ: יש את המסמך, יש את המועמדים.

<מירה חנוביץ: מי שצריך לשלוח את כתב המינוי זה מנכ"ל משרד הבריאות והוועדה הזאת תורכב מאנשים מתוך משרד הבריאות ומחוץ למשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: מי אלה מחוץ למשרד הבריאות?

יפעת שאשא ביטון: יש נציגות של אוצר בסיפור הזה?

<מירה חנוביץ: יש נציגות של תקציבים, עד כמה ש - - -

<קריאה: אנחנו נהיה חברים בוועדה.

<מירה חנוביץ: הוועדה הזו תהיה מוגבלת בזמן, היא תצטרך להגיש את המסקנות שלה ל - - -

יפעת שאשא ביטון: תוך כמה זמן?

<מירה חנוביץ: אני לא ראיתי את המסמך הסופי, אני חושבת שעד - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לקבל אותו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לראות.

<מירה חנוביץ: בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל מהסוף, דווקא מהצוות הזה.

יפעת שאשא ביטון: אין טעם בהקמה של צוות נוסף או ועדה נוספת, בהנחה שבאמת יושבים שם נציגי משרד הבריאות, נציגי האוצר, מאגף התקציבים, ואני מניחה ומקווה לפחות שתהיה נציגות לאחיות טיפות החלב כדי שיהיה אפשר באמת לתת את התחושה שכולנו משתפים פעולה.

<רונית אפרים: אני רוצה בוועדה הזאת רק לומר כמה מילים, אני אחות מהשטח, אני מנהלת של טיפות חלב בירושלים, אני מנהלת של טיפת חלב בפסגת זאב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה בדקה.

יפעת שאשא ביטון: את התפרצת ומתוך הכבוד אני אתן לך לומר את הדברים, אבל ממש בדקה.

<רונית אפרים: כי אני חשה שזה בדמי וזה בדם כל חברותיי, שעובדות ונמצאות בשטח וחוות את זה באופן יום יומי.

<רונית אפרים: כולכם דיברתם, כיבדתי ושמעתי ודבריכם היו - - -

יפעת שאשא ביטון: ייצגו אתכם יפה מאוד, עם המון אמפתיה.

<רונית אפרים: אבל אין כמו קול שנמצא בתוך השטח ורואה אל מול עיניו.

<רונית אפרים: אין כמו יום יום להתמודד מול הורים שמתקשרים, מול הורים שבאים ואין לי את היכולת המקצועית למה שלמדתי, למה שחינכו אותי, לנהלים שמדינת ישראל הקימה ואני לא יכולה לעשות אותם הלכה למעשה.

<רונית אפרים: אני עומדת מול ההורה חסרת אונים, הוא שואל אותי 'את נותנת לי תור בעוד ארבעה חודשים/את נותנת לי תור בעוד חודשיים, את מבטיחה לי שלילד שלי לא יקרה כלום?

<רונית אפרים: ' מה אני צריכה לענות לו?

<רונית אפרים: מה אני צריכה לומר לו?

<רונית אפרים: אמא שמתקשרת שיש לה קשיים בהנקה, אין לי ביומן שום חלון להכניס אותה, מה, אני אגיד לה 'תחכי עוד חודש?

<רונית אפרים: ' תיפתר הבעיה של ההנקה שלה?

<רונית אפרים: תינוק שלא עולה טוב במשקל, לאן אני אקח אותו?

<רונית אפרים: תחכו עד שהוא יגיע לבית חולים?

<רונית אפרים: טיפת חלב זה כל מה שלא קורה, אף אחד לא סופר את זה ואף אחד לא מספר על זה, כי זה לא קורה.

<רונית אפרים: אבל כשזה יקרה אז כולם יעמדו וכולם ידברו.

<רונית אפרים: אז אני חושבת, באמת מספיק עם כל הוועדות, מספיק עם כל הדברים האלה, אני חושבת שגם לא צריך למצוא לזה תחליף, לא צריך לקרוא לזה הגיל הרך ולא צריך להקים מרכז.

<רונית אפרים: אם פרופ' טרכטנברג היה פה אז הוא היה ממציא את זה היום, אם טיפות חלב לא היו הוא היה ממציא, הוא היה כותב ספר ודוח מלא איך להקים כזה דבר שנקרא טיפת חלב שנותן את הטיפול הזה.

<רונית אפרים: כאילו מקימים כל מיני דברים חדשים וממציאים דברים חדשים כשהדבר שקיים ונמצא, הוא פשוט קורס ומחפשים לו תחליפים.

<רונית אפרים: אין תחליף לטיפת חלב, אין לו מתחרה פוטנציאלי והעלות שלו נמוכה מכל אופציה אחרת שעולה פה, או שמישהו חושב עליה.

<רונית אפרים: היא הכי נמוכה.

<רונית אפרים: והערך המוסף שלה הוא המשמעותי ביותר שקיים במדינת ישראל.

<רונית אפרים: אני קוראת מפה, קול קורא, להקים מועצה לשימור וטיפוח טיפות החלב במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: כרגע אמרת שאת לא רוצה ועדות.

יפעת שאשא ביטון: בהתחשב בזה שאם לא הייתה ועדה לא היית אומרת פה את הדברים, אז את רוצה להמציא מועצה?

<רונית אפרים: אני רוצה מועצה שלאורך שנים תהיה קיימת והיא תפעל מול כל הגורמים והיא תשמור ותטפח את טיפות החלב, כי הכי קל לדחוק אותנו החוצה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, רונית.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאנחנו נמצא את הפתרון ואת המזור עוד לפני שיקימו מועצה.

יפעת שאשא ביטון: כי אם היית יודעת מה התהליך של להקים מועצה, אז מה זה ועדה ליד זה?

יפעת שאשא ביטון: אבל תודה רבה, הכאב נשמע, ואני חושבת שבמקרה הספציפי הזה יוצגתם נאמנה.

יפעת שאשא ביטון: הכאב שלכם נשמע כמעט מפיו ופיה של כל דובר ודוברת, כך שאני מקווה שמתוך המקום הזה אנחנו כן נצליח לסייע לכם לעבוד קצת יותר בשפיות.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת לסוגיית הצוות הזה שמוקם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמעבר לזה שתבחנו את הסטנדרט החדש ותגידו 'כן מתאים, לא מתאים', אני רוצה שתיבנה תכנית אמיתית, כולל התייחסות תקציבית לגבי הפעלה מיטבית של טיפות חלב, כשזה אומר להתייחס גם לסוגיית התקנים, להתייחס לסוגיית השעות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכל כך התקדמנו שאין שום סיבה שאנחנו לא נהיה מסוגלים לתת מענה גם בשעות אחר הצהריים.

יפעת שאשא ביטון: לא יודעת, לפצל את השירות.

יפעת שאשא ביטון: אתם תעשו את העבודה, תחשבו יצירתית איך אנחנו יכולים לתת מענה להורים - - -

רחל עזריה: מי חבר בצוות?

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, משרד האוצר וגורמים נוספים מבחוץ.

<מירה חנוביץ: כתב המינוי עוד לא הופץ, המנכ"ל צריך להפיץ אותו אז אני לא יכולה לדבר על משהו שעוד לא יצא.

<מירה חנוביץ: אני רק אמרתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שבהמלצה הקודמת למה שהצוות יעשה, שתהיה דרישה ממשרד הבריאות לקדם בדחיפות את הנושא של הקמת הצוות וכתב המינוי כדי שאפשר יהיה לצאת לדרך ושזה יקרה כבר במהלך החודש הקרוב, אחרת הם לא יספיקו לעשות את העבודה עד הסוף.

רחל עזריה: צריך בעיקר ייצוג מהשטח.

רחל עזריה: אנחנו שומעים פה על פער מאוד גדול בין האופן שבו הדברים - - -

יפעת שאשא ביטון: ביקשנו, שיהיה ייצוג של אחיות - - -

רחל עזריה: לא, אני מציעה ממש מהשטח.

<קריאה: אחיות מהשטח, שתספרנה על מה שהן באמת מתמודדות.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, יהיה, אני מקבלת לגמרי, אנחנו אמרנו את זה, שרצוי שתהיה נציגות.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם אני אוכל להגיד את הדברים ברצף, אחרת זה יוצר בלגן.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אנחנו מתחילים בדרישה ממשרד הבריאות, שכתב המינוי לצוות ייצא כבר במהלך החודש הקרוב, כדי שהצוות יוכל להתחיל את העבודה שלו ולסיים אותה, כפי שכתוב פה, עד סוף 2016.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתיבנה שם תכנית שמתייחסת גם להיבטים תקציביים, מתייחסת לשעות הטיפול ותיתן מענה גם לשעות שהן אחר הצהריים כדי שהורים שעובדים, תוכל להיות להם גם האפשרות הזו.

יפעת שאשא ביטון: סוגיה של ויסות התקנים, זאת אומרת היכולת לווסת תקנים למקומות שנדרש יותר או יש יותר מצוקות ממקומות שבהם המצב הוא קצת יותר טוב.

יפעת שאשא ביטון: לבחון אפשרות לתמרוץ של אחיות טיפות חלב, כדי שתהיה אפשרות לאייש תקנים.

יפעת שאשא ביטון: היום יש תקנים שהם לא מאוישים, אנחנו מדברים על מחסור, אבל אף אחד לא רוצה לבוא לשם, מעדיפים ללכת למקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו עושים את זה, לא רק במקומות שקיימים היום שבהם יש מחסור ומצוקה, אלא גם בצורה רוחבית.

יפעת שאשא ביטון: נושא של שירותי מזכירות, או לחילופין נושא של אחות אחראית, אם אפשר את שניהם, אז מה טוב, אז שבאמת תהיה איזה שהיא אוטוריטה שיודעת לווסת את העבודה ואת ההורים ואת מה שצריך בין האחיות השונות, תקלוט אותן, תעשה את ההדרכה שצריך והם לא יהיו ישויות נפרדות בשטח.

יפעת שאשא ביטון: הגדרה מחדש של תפקיד אחות טיפת חלב.

יפעת שאשא ביטון: ההגדרה האחרונה הייתה ב-2007.

יפעת שאשא ביטון: מאז קיבלתם עוד תפקידים נוספים או הוטלו עליכם תפקידים נוספים ומשום מה אין הגדרה מחודשת?

יפעת שאשא ביטון: למה את נושמת ככה, זה לא מדויק?

<מירה חנוביץ: לא, ממש לא מדויק.

<מירה חנוביץ: גם החלק הקודם לא היה מדויק ואני רוצה להגיד .

<מירה חנוביץ: קודם כל המערך של הסיעוד, בכל הגורמים שמפעילים את השירות המונע, הוא מערך מוסדר.

<מירה חנוביץ: קודם כל יש גורם מתכלל ברמה הארצית, כל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא רק ברמה הארצית, אלא בכלל, גם ברמה המקומית.

<מירה חנוביץ: לא, זה התחיל עם הנושא של התכלול.

<מירה חנוביץ: יש את הפיקוח במשרד הבריאות, כל הגופים שנותנים את השירות עובדים על פי אותם נהלים של משרד הבריאות, נעשית עליהם בקרה, כך שיודעים שזה עובד כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד כמו שצריך.

<מירה חנוביץ: לא, זה עובד, כולם עובדים על פי אותו סטנדרט.

<מירה חנוביץ: את הסטנדרט צריך לתקן, אבל כולם יודעים מה הם צריכים לעשות.

<מירה חנוביץ: לגבי מערך הסיעוד, האחיות האחראיות, הפיקוח, אם זה בקופות חולים, אם זה בעיריות ואם זה בכל התחנות של משרד הבריאות, המערך של הסיעוד יודע להפעיל את הסיעוד, זה לא שעכשיו צריך להמציא את זה.

<מירה חנוביץ: נכון שאין שעות ניהול - - -

יפעת שאשא ביטון: לא צריך להמציא, צריך להסדיר את זה.

<מירה חנוביץ: זה מוסדר, המערך הזה מוסדר.

<מירה חנוביץ: הדבר היחיד שלא מוסדר זה מה שהאדון כאן אמר, שאין שעות ניהול בתקן של האחות, זאת אומרת לא אומרים לה 'שלוש שעות או חמש שעות בשבוע את מקצה לזה', אבל כל הנושא של קליטת אחיות, הכשרת אחיות, הכול מוסדר.

יפעת שאשא ביטון: מי עושה את זה?

<מירה חנוביץ: האחיות בטיפות חלב בשטח.

<מירה חנוביץ: כמו שלכל אחת יש תואר של מדריכה קלינית, מי שיכולה לעשות את זה היא מי שלמדה את הנושא של הדרכה קלינית.

יפעת שאשא ביטון: אבל שעות הניהול שלה לא מוסדרות.

<מירה חנוביץ: שעות הניהול, אני מסכימה.

<מירה חנוביץ: זה הדבר היחיד.

<יצחק קדמן: היא נספרת גם כאחות טיפת חלב וגם כמנהלת.

<יצחק קדמן: אתם סופרים את אותו בן אדם כמה פעמים.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: גם בקופת חולים, יש אחות אחראית שחלק מהמשרה שלה מוגדר לניהול וחלק לא.

יפעת שאשא ביטון: פה מה שצריך להגדיר בעצם זה את שעות הניהול.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את החידודים האלה ותרגישי חופשי להעיר אותם, כי חשוב שאנחנו נעלה אותם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן אומרת שבתחושה האישית שלי, לפחות כיו"ר ועדה, זה שיש לי חלק מטיפות החלב כאן וחלק שם, וזה לא משנה כמה משרד הבריאות יגיד שהוא מפקח והכול, בעיניי צריך שהכול ייכנס תחת סל אחד או תחת גוף אחד, כי מאוד קל בצורה כזו ללכת לאיבוד ואני הייתי ממליצה לשקול את העניין הזה בלי להגיד עכשיו מי.

יפעת שאשא ביטון: אבל קודם כל בואו נעשה את ההסדרה וניתן להם איזה שהיא סביבת עבודה שפויה.

יפעת שאשא ביטון: אז בחינת תקן אמרנו, סוגיית אחות אחראית אמרנו.

יפעת שאשא ביטון: הצגת אומדן תקציבי, אנחנו נכניס את זה בתוך התכנית, אין טעם שנעשה את זה בנפרד מול משרד האוצר.

יפעת שאשא ביטון: כשאתם תאמדו את הסטנדרט החדש, את התקן החדש ואת כל מה שצריך אז תיתנו אומדן תקציבי של התכנית.

<יצחק קדמן: מה עם תנאים פיזיים?

יפעת שאשא ביטון: דיברנו, בחינת התשתיות והסדרת המצב הקיים, כחלק מהתכנית שייתנו גם על זה את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: התייחסות לילדים חסרי מעמד.

יפעת שאשא ביטון: צריך לבחון את הסוגיה הזו ולראות איך אנחנו נותנים להם מענה מוגדר, מוסדר, לא משהו שהוא וולונטרי או שתלוי ב - - -

<חיים נחמה: לא, אנחנו לא עושים את זה וולונטרית, אנחנו עושים את זה בצורה - - -

יפעת שאשא ביטון: כשאני אומרת וולונטרי זה לא שאתם לא מקבלים כסף, זה מסתדר לכם בתוך הסך הכול הכללי ובמקומות אחרים זה אולי לא מסתדר, אז פחות נותנים על זה את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: אז להסדיר גם את הסיפור הזה.

<מירה חנוביץ: לא, הם מקבלים את השירות בכל מקום, פשוט בתל אביב יש את הריכוז הכי גדול וההתמודדות הכי קשה היא של עיריית תל אביב עם הנושא הזה.

<מירה חנוביץ: כשאני אוספת נתונים כל שנה על כמה ילדים כאלה יש בכל הארץ אז מדובר בבודדים, באופן יחסי לתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: נציגות של השלטון המקומי, אני כן חושבת שצריך לשקול נציגות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה להודות לאמהות ולאחיות ולנציגויות שהגיעו מירושלים וגם ממקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: נורא קשה בוועדה כזו לתת לכולם לדבר, אבל אני חושבת שקולכם נשמע דרך הנציגים שלכם, אז תודה רבה שהגעתם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.