ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 60, 2016-01-14 10:00

אברהם נגוסה: תודה, ראש המועצה, מר עודד רביבי.

אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודים לך, קיבלת אותנו פה.

<עודד רביבי: זה רק ההתחלה, תגיד בסוף איך קיבלנו אותך.

אברהם נגוסה: הבנתי אותך.

אברהם נגוסה: ואני גם רוצה להודות לכבוד השר, שר הקליטה, מר זאב אלקין, שהוא תמיד מתייצב כשאנחנו קוראים לו וגם פותר את הבעיות ואני מנצל את ההזדמנות להודות לך על הבעיה של רדיו רק"ע שממש מצאת פתרון ועזרת לנו.

זאב אלקין: נקווה, כשנראה את זה קורה - - -

אברהם נגוסה: זו עוד מחויבות שאני שם עליך בדרך הזו.

זאב אלקין: הבנתי.

<עודד רביבי: והרופאים מצרפת.

אברהם נגוסה: כן, גם הצעת החוק, שמדהים שאנחנו עושים רפורמה רצינית ונותנים תקווה וכיוון חיובי לעולים שיחליטו לעלות לישראל ולעולים שהחליטו לעלות והם כבר נמצאים בארץ.

אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להודות לך.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה להודות לכל נציגי משרדי הממשלה שהגעתם לכאן כדי להשתתף, גם להשמיע וגם לשמוע, מה משרדכם עושה בשיתוף פעולה עם המועצה פה בעניין שילובם של העולים החדשים וגם אני רוצה להודות למנהלת הוועדה, דנה, שהיא ארגנה את הכול, וגם ציפי וגם הדובר של הוועדה, יגאל.

אברהם נגוסה: בוקר טוב וברוכים הבאים לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: אנחנו הגענו לכאן היום כי אנחנו רוצים לשמוע מראש המועצה, מהצוות המקצועי פה, ורוצים ללמוד מקרוב, גם אני וגם כבוד השר, מה אנחנו יכולים לעשות יותר על מנת להקל בקליטתם ושילובם של העולים החדשים פה באזור אפרת.

אברהם נגוסה: אנחנו באנו לפה ללמוד, להתרשם מקרוב.

אברהם נגוסה: השר, אני יודע שאתה צריך לעזוב אותנו, אבל אני חושב שכדאי שאני אתן קודם לראש המועצה כדי שיציג לנו את כל העניין ואחר כך אתה תתייחס בהתאם לזמן שיש לך.

זאב אלקין: בעשר וחצי אני צריך לצאת.

<עודד רביבי: אם ככה, אנחנו נדבר עד עשר ועשרים, בעשר ועשרים נעצור ואז ניתן לך את זכות הדיבור.

זאב אלקין: אוקיי.

זאב אלקין: זה מסוכן, כמות הבקשות שאתה תספיק להגיד עד עשר ועשרים היא לא קטנה.

<עודד רביבי: ברוכים הבאים לאפרת.

<עודד רביבי: המטרה שלנו היא לא כמו שהשר הגדיר אותה, אין לנו בקשות.

<עודד רביבי: אין לנו בקשות.

<עודד רביבי: אנחנו באפרת - - -

זאב אלקין: אני אשקול להישאר כל הזמן כי למקום שאני הולך יהיו הרבה בקשות.

<עודד רביבי: אתה יודע שאתה לא מאיים, זאב, אנחנו נשמח.

<עודד רביבי: אנחנו באפרת מאמינים בשני דברים בהקשר הזה, דבר ראשון, אנחנו שמחים להיות מודל לחיקוי ושמחים להיות מודל להשראה וללמידה, והדבר השני זה שאנחנו מאמינים בסופו של דבר בעבודה סיזיפית.

<עודד רביבי: יש פה תכניות עבודה שעל פיהן אנחנו עובדים, זה הפך להיות מודל לחיקוי בשלטון המקומי, משרד הפנים אימץ את זה כקריטריון לעבודה מול משרדי הממשלה.

<עודד רביבי: כשאני נבחרתי ב-2008, זאב, תקציב המועצה עמד על 40 מיליון שקל, היום תקציב המועצה עומד על למעלה מ-80 מיליון שקל.

<עודד רביבי: למה?

<עודד רביבי: כי חברי המועצה, מנהלי המחלקות למדו לעבוד בסוף מול משרדי הממשלה ואנחנו עובדים בשוטף ואני לא צריך ביקור של שר ולא צריך ביקור של ועדה כדי לבוא עם רשימת דרישות.

<עודד רביבי: את עיקר הגידול בתקציב, שזה 100%, הוא בא ממשרדי הממשלה.

<עודד רביבי: העלינו את הארנונה פעם אחת ב-9.5% וכל היתר זה משרדי ממשלה, כך שמבחינתנו הסיור היום הוא סיור לימודי והפריה הדדית וזאת המטרה מבחינתנו.

<עודד רביבי: אפרת הוקמה בשנת 1983 במטרה להיות יישוב עירוני עם 30,000 תושבים.

<עודד רביבי: נכון להיום גרים באפרת 10,000 תושבים.

<עודד רביבי: סוציו אקונומי עלינו בשנה שעברה מ-6 ל-7, יש פה נכון להיום 2,000 בתי אב ועל פי החלטת הממשלה בשנת 2013 אנחנו היום בתהליך בנייה של 1,000 יחידות דיור, כלומר שבתוך שלוש שנים היישוב גדל ב-60%, שזאת מבחינתנו דרמה.

<עודד רביבי: אתם תראו אחר כך בסיור חלק מהבנייה.

<עודד רביבי: יש היום באפרת שלושה בתי ספר יסודיים, אנחנו בונים שני בתי ספר נוספים, יש שלושה בתי ספר תיכון, יש 25 כיתות גן ואנחנו בתהליך בנייה של עוד 15 כיתות גן.

<עודד רביבי: כלומר היישוב נמצא בתנופה ובתזזיתיות בכל המובנים האלה והרבה בזכות עבודה אינטנסיבית.

<עודד רביבי: ההכרזות הראשונות על הבנייה נעשו בנוכחות זאב, אז הוא היה חבר כנסת וראש הממשלה הגיע לפתוח פה את שנת הלימודים בבית ספר 'עשה חיל', שמטיה המנהלת נמצאת פה, ובעצם מאז אנחנו מיישמים את אותן החלטות ממשלות ודואגים מבחינתנו שמוסדות הציבור יהיו מוכנים לפני שהתושבים מגיעים.

<עודד רביבי: כלומר אם התושבים אמורים להגיע בעוד שנה אנחנו עכשיו בתהליך בנייה של כיתות גן ובתי ספר עבור התושבים החדשים, ככה שאנחנו יודעים לתת את המעטפת מבחינת המועצה ובעבודה מול משרד הממשלה.

<עודד רביבי: יש פה מצגת מסודרת שהכינו לכם ויציגו לכם את כל הנתונים.

<עודד רביבי: הדפסנו לכם גם כדי שיישאר לכם בסוף כמזכרת.

<עודד רביבי: אני חושב ששני הדברים החשובים, האחד, המבנה של אפרת, לפי ארצות מוצא, שזה השקף הראשון, שאתם רואים שאנחנו פחות מ-33% ילידי הארץ, 36% ילידי צפון אמריקה והיתר אסיה, אפריקה ואירופה.

<עודד רביבי: כאשר היושב ראש שואל אותי מה אפשר ללמוד מאפרת כדי ללמוד איך עושים קליטת עלייה, בסוף הסיפור האישי הוא זה שמכתיב פה.

<עודד רביבי: היישוב הוקם ב-83' על ידי שני אנשים יקרים, אחד הרב ריסקין והשני שלמה מושקוביץ, כאשר הרב ריסקין עולה מלינקולן סקוור בארצות הברית ואומר לקהילה שלו 'אני עוד שנתיים עולה לארץ'.

<עודד רביבי: כעבור שנתיים הוא אורז את המזוודה ועולה לארץ, יחד איתו עולות מספר משפחות ובעצם מאז זה סיפור שממשיך לספר את עצמו.

<עודד רביבי: מגיע ראש המשפחה, אנחנו רואים שכעבור כמה שנים מגיעים גם הילדים ופתאום נהיה לנו שבט.

<עודד רביבי: מגיע לפה אח או אחות, כעבור כמה שנים מגיעים יתר האחים והאחיות ונוצר פה שבט.

<עודד רביבי: כלומר אם הייתי מחלק את היישוב לשבטים, יכול להיות שהייתי נראה במידה מסוימת כמו יישוב בדואי, יש לי פה חמולות.

<עודד רביבי: אז אולי לא כל כך מאופיינות כמו בחמולות בדואיות, אבל בהחלט יש פה לא מעט משפחות שעם השנים נהיו פה ארבעה וחמישה סניפים.

<עודד רביבי: דור ההמשך מתחתן וגם הוא פה בסוף נהיה ואז אתה רואה ממש שבטים של עולים חדשים.

<עודד רביבי: זה בסוף המפתח לקליטה.

<עודד רביבי: נמצאת פה דבורה מלכי, שהיא חברת מועצה ויושבת ראש ועדת הקליטה של היישוב.

<עודד רביבי: בסוף הליווי האישי של התושבים, שאליסה הרבתר, שהיא רכזת הקליטה מבחינת המועצה, היא מתחילה עם עבודת השטח עוד לפני שהעולים עולים לארץ, אנחנו נותנים להם מעטפת של איך למצוא פה דיור.

<עודד רביבי: אין באפרת ועדת קליטה, אין באפרת ועדת קבלה, זה יישוב עירוני, לכל מי שיש מספיק כסף הוא יכול להגיע ולהתקבל וזה אתגר לא פשוט, הסיפור הכספי.

<עודד רביבי: במהלך שנה שעברה היו פה ארבעה אוטובוסים של עולים מצרפת שהביעו עניין לבוא ולהגיע לאפרת, אני השקעתי בזה חצי יום, ועדת הקליטה השקיעה בזה חצי יום, אליסה השקיעה בזה חצי יום, ליווינו אותם, דיברנו איתם, הראינו להם והסברנו להם, בסוף נשאלו שתי שאלות, כמה עולה לגור פה ואיפה אפשר לעבוד.

<עודד רביבי: אז לעבוד באפרת, אין לנו מרכז תעסוקה, אנחנו סומכים על ירושלים, אבל מבחינת מגורים זו בהחלט מכשלה ואנחנו יכולים להגיד שבסופו של דבר אלה שהגיעו הגיעו בגלל שהם יכלו למצוא פה מגורים והם לא היו הרבה, היו בסך הכול סדר גודל של שלוש משפחות השנה הזאת.

<עודד רביבי: כל יתר העלייה היא מצפון אמריקה.

<עודד רביבי: אז, אליסה, תתחילי בחמש הדקות הנוספות ואז אנחנו נעצור בשביל השר.

<אליסה פריד הרבתר: שמי אליסה, אני רכזת קליטת עלייה, אני עובדת כבר עשר שנים.

<אליסה פריד הרבתר: אני חייבת להציג את לאה, אני באמת ישבתי עם לאה ועם שרה ויינרב במשרד והיא הייתה הדמות שלי כעמיתה ללמוד הרבה מאוד.

<אליסה פריד הרבתר: אז אנחנו בשיתוף פעולה קצת עם גוש עציון.

<אליסה פריד הרבתר: אני באמת הזמנתי הרבה מהעמיתים שלי מתוך המועצה שהם עזרו לבנות את כל המערך המדהים שיש לנו למען העולים.

<אליסה פריד הרבתר: אז נתחיל עם שושי בוגוש, מנהלת המתנ"ס, הצטרפה אלינו לא מזמן, היא בעצם תושבת חוזרת כי היא חזרה והיא קצת מבינה את הראש שלהם משם וקצת מפה, אז באמת שתי דקות עם כל אחד מהעמיתים שיגיד מה הם תורמים למען השתלבות העולים פה במועצה.

<שושי בוגוש: אני הגעתי לפה מהסוכנות היהודית, עבדתי בעולם השליחות במשך כמה שנים, גם הייתי שליחה בארצות הברית.

<שושי בוגוש: הדברים שעניינו אותי להגיע לפה זה להמשיך את הקשר עם העם היהודי הגדול והקהילות היהודיות בעולם דרך העבודה פה, קרוב לבית ותחייה מחודשת של הגוש.

<שושי בוגוש: אנחנו עושים המון המון פעילויות במתנ"ס, מנסים להנגיש כמה שיותר מבחינת השפה ומבחינה תרבותית את הפעילות בכל השפות ובכל דרכי התקשורת.

<שושי בוגוש: יש לנו קייטנת עולים משותפת, כל קיץ אנחנו מקבלים את העולים החדשים בקיץ, עוזרים להורים להיקלט על ידי זה שאנחנו מעסיקים את הילדים, אנחנו עושים הרבה עבודה של שילוב בין ישראלים לעולים.

<שושי בוגוש: ויש עוד הרבה מה לעשות.

<שושי בוגוש: תודה, אליסה.

<אליסה פריד הרבתר: תודה.

<אליסה פריד הרבתר: אושרית בן הרוש, מנהלת מטה הנוער.

<אליסה פריד הרבתר: אנחנו מאמינים פה בחינוך סביב השעון, אז באמת לאחר שעות בית הספר מנהלת מטה הנוער וגם עולה ותיקה, שגם מאמינה בזה.

<אליסה פריד הרבתר: רכזת תנועות נוער, יש לנו שתי פעילויות חדשות בתוך תנועות נוער למען העולים, שהיא תספר עליהן, ליאורה אשמל ואושרית בן הרוש.

<אושרית בן הרוש: אנחנו מתמקדים בשני צירי עבודה, ציר רכזי שכבות וציר תנועות הנוער.

<אושרית בן הרוש: בתנועות הנוער ליאורה עוד רגע תפרט על התכניות שיש לנו בתוך התנועות לקליטת עלייה.

<אושרית בן הרוש: אנחנו עובדים על השילוב של העולים בתוך השגרה, אנחנו מגיעים כבר למפגש הראשון, אליסה, עם העולים החדשים במפגש עם אנשי החינוך, התרבות, ואנחנו מציגים את עצמנו ונותנים את הטלפונים של הרכזים.

<אושרית בן הרוש: בשנה שעברה, ממש באותו יום שהם הגיעו כבר הילד יצא לטיול ועובדים על השילוב.

<אושרית בן הרוש: אנחנו כן נתקלים בקשיים של השילוב בגיל ההתבגרות, הוא לא פשוט.

<אושרית בן הרוש: אנחנו מרגישים, דיברנו על זה בינינו, שבתי הספר של האמריקאים מאוד מגבילים את ההשתלבות שלהם ואת הקליטה שלהם בארץ.

<אושרית בן הרוש: אנחנו רואים את זה על בני הנוער שלומדים, שנמצאים גם שש, שבע, שמונה שנים בארץ ולומדים באותם בתי הספר והם נמצאים ברמה של עברית ברמת חברים ביישוב, ברמה של מי שעלה רק בקיץ האחרון, נמצאים בדיוק באותו מצב.

<אושרית בן הרוש: אני מרגישה שצריך לעשות על זה עוד עבודה, חשיבה.

<ליאורה אשמל: אני רכזת תנועות הנוער.

<ליאורה אשמל: יש לנו ארבעה סניפי תנועות נוער באפרת, הצופים הדתיים, בני עקיבא, עזרא ואחת חדשה, עולים בעוז.

<ליאורה אשמל: בתוך עזרא יצאה קבוצה קטנה לכיתות א'-ב' שעשו עלייה בשנים האחרונות ובעצם הקבוצה הזאת עוזרת להם להיכנס לכל מיני תחומים, בפן הקליטה שלהם בעצמם, בפן השפה, בפן התרבות.

<ליאורה אשמל: נותנים להם כל מיני דברים וכלים שגם עוזרים להם ביום יום וגם בקליטה.

<ליאורה אשמל: בבני עקיבא כרגע התחלנו בפרויקט, שבעצם עוזר בתוך השבטים עצמם.

<ליאורה אשמל: יש להם שני מדריכים שהם עובדים עם רכזת, שגם היא עולה בעצמה, והיא עוזרת להם ליצור קשר עם העולים בתוך השבטים עצמם וגם יוצרת קשר עם ההורים ועוזרת להורים לרשום אותם לכל מיני טיולים ופרויקטים שיש.

<ליאורה אשמל: הם בעניינים כל הזמן בכל מה שקורה בשבט וגם בשבתות.

<ליאורה אשמל: אני כעולה חדשה גם עוזרת לכולם בכל תנועות הנוער בתחום הזה, ואם יש קשיים או משהו אני - - -

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מבקש לעצור כאן כי השר צריך לצאת בעשר וחצי, אנחנו כבר לקחנו לו יותר זמן.

אברהם נגוסה: נשמע ממנו ואז נמשיך אחר כך.

אברהם נגוסה: סליחה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב ראש, חברי ראש המועצה.

זאב אלקין: קודם כל אני כן צריך לצאת, אבל המשרד לא, המשרד פה, מנהלת המחוז ומנהלת המרחב, יש לנו אנשים בכירים במשרד שזה קל"ב בשבילם אז הם פה.

זאב אלקין: גם יישארו נציגי הלשכה שלי, אז מהבחינה הזו הם ילוו את כל הסיור ולכן אם יצוצו נושאים בהמשך שבכל זאת יש פה רעיונות ודברים ושאלות של הוועדה או משימות של הוועדה אז המשרד יישאר פה חלק אינטגרלי של הסיור.

זאב אלקין: אני חייב להגיד שהדוגמה של אפרת היא דוגמה מאוד מיוחדת בנושא הזה של קליטת עלייה כי אין הרבה רשויות שבהם הצברים הם לא רק שפחות מ-50%, פחות אפילו מ-40% במספר התושבים וזו רשות משגשגת בכל קנה מידה אפשרי ולכן בהחלט יש פה הרבה מה ללמוד מבחינת הדגם הזה של הקליטה.

זאב אלקין: גם איך בונים את זה וגם למעשה העולים הוותיקים קולטים את העולים החדשים ומייצרים את הזרם.

זאב אלקין: לכן אני מאוד מברך אותך על כך שבחרת לבוא לפה, דווקא לא בגלל שיש בעיות ובקשות, אלא כדי לנסות ללמוד דגם ולהפיץ אותו גם במקומות אחרים.

זאב אלקין: אנחנו כמובן כמשרד הקליטה מאוד גאים להיות שותפים של המועצה בהרבה מן העשייה שתוארה פה ותתואר פה בתקציבים שאנחנו מעבירים, במעורבות בפרויקט הזה של מלווה עלייה, רכזת מיוחדת שגם כאן אנחנו שותפים במימון של זה, ואני חושב שזה נכון.

זאב אלקין: לך, אדוני ראש המועצה, חוץ מהשבחים הברורים על כל הפעילות שיש, אני רוצה להגיד, דווקא בגלל שאתם כל כך מצטיינים בקליטת העלייה, אני חושב שבתקופה הקרובה יש סיכוי גדול מאוד להגדיל משמעותית את מספר העולים שיגיעו לאפרת.

זאב אלקין: יש סך הכול גידול משמעותי בעלייה, 50% תוך שנתיים וזה עוד לא בא לידי ביטוי פה, במספר העולים שבאים לכאן.

זאב אלקין: בהחלט אני חושב שהעולים מאוד ירוויחו אם הם יגיעו לכאן ואין לי ספק שגם אפרת תרוויח.

זאב אלקין: לכן מה שהשקעת ותיארת בנושא הזה של יהודי צרפת, אני חושב שזה תיאור נכון, יש פה פוטנציאל גדול לקלוט את יהודי צרפת וזו היום הקבוצה שמגיעה בקצב הכי גבוה, הכי הרבה ויש הרבה סיבות שבגללן יש פה סיכוי טוב מאוד להשתלבות דווקא באפרת.

זאב אלקין: זה כמובן דורש חיבור לשטח עוד שם, אנחנו מבחינתנו נשמח מאוד לעזור, אנחנו היום הולכים ומשקיעים יותר ויותר, גם דרך הסוכנות וההסתדרות הציונית העולמית, כדי לשווק את מדינת ישראל לעולים פוטנציאליים, לשווק רשויות פוטנציאליות, לכן אם תרצו תוכלו לבדוק בהמשך דרכנו, גם הלשכה שלנו תשמח לעזור לחבר לגופים הרלוונטיים בסוכנות ובהסתדרות הציונית כדי שייצאו נציגי הרשות וישווקו את עצמם.

זאב אלקין: ישנם גופים שמתמחים בעלייה קהילתית מצרפת, שגם אנחנו תומכים בהם בדרך אחרת, וגם כאן נשמח לעזור לייצר את הקשר אם יש לכם אינטרס.

זאב אלקין: סך הכול אני חושב שיש פוטנציאל גדול, לגבי עולים בכלל, אבל בוודאי לגבי עולים דוברי אנגלית ועולים דוברי צרפתית כאן באפרת וחשוב מאוד לנצל אותו, כי אנחנו נמצאים בחלון הזדמנויות של גידול משמעותי בעלייה.

זאב אלקין: אני צופה שבשנה הבאה יהיה עוד יותר ממה שהיה השנה הזאת ואסור לפספס את ההזדמנות הזאת.

זאב אלקין: אתם הולכים לבנייה אז בכלל - - -

<עודד רביבי: זה בדיוק השילוב.

<עודד רביבי: דבורה היא דוברת צרפתית והיא יושבת ראש הוועדה מבחינת חברי המועצה, ואליסה דוברת אנגלית ועוד כל מיני שפות מהבית, אבל אנגלית זה - - -

אברהם נגוסה: דבורה עם הרבה שנים ניסיון של קליטת עלייה.

<עודד רביבי: של עבודה במשרד, נכון.

אברהם נגוסה: אני מכיר אותה הרבה שנים בסוכנות.

<עודד רביבי: בהחלט השילוב הזה, אנחנו מנצלים את הדו שפה ואנחנו נענים לאתגר בכיף.

זאב אלקין: מצוין, כי זה הזמן.

זאב אלקין: מי שמגיע ראשון לשטח ומשווק את עצמו בסופו של דבר הרבה פעמים אותו העולים רואים ועם זה הם הולכים.

זאב אלקין: זה טוב לעולים, וכמה שתהיו יותר אקטיביים כך יש יותר סיכוי שיבואו.

אברהם נגוסה: יש לי שאלה, אולי תוכל לענות גם, וגם השר יכול להתייחס, זה מודל לחיקוי שאנחנו לומדים בקליטת עלייה, ההצלחה שלכם, האם זה בגלל שהעולים שמגיעים מארצות יותר מתקדמות, מפותחות?

<עודד רביבי: לא רק.

אברהם נגוסה: עוד שאלה, האם זה שהקולט היה גם עולה חדש פעם ואז יש לו את הניסיון?

זאב אלקין: אני אגיד לך מה דעתי, הוא יגיד מה דעתו בתור עולה שנקלט באזור.

אברהם נגוסה: דבר שלישי, אני חושב שיש הרגשה אצל כולנו שיכול להיות שהעלייה מאירופה תגדל, במיוחד בצרפת, איך אתם נערכים?

זאב אלקין: על השלישי אני קצת דיברתי, בטח ראש המועצה ירחיב מהזווית שלהם.

זאב אלקין: לגבי השאלה הראשונה והשנייה, עד כמה שאני יכול להעיד, אמנם לא נקלטתי באפרת, נקלטתי בגוש עציון - - -

<עודד רביבי: עזרנו לו, הוא היה תלמיד בבית הספר.

זאב אלקין: אבל חלק גדול מאוד מהתהליך החברתי שלי היה באפרת, מכל הכיוונים.

זאב אלקין: יש פה עירוב מאוד גדול תמיד בין שתי המועצות בכל המכלול שיש מהחינוך ועד להרבה שירותים אחרים.

זאב אלקין: אני לא חושב שההסבר הוא רק בכך שמגיעים עולים מארצות יותר מבוססות ומאוכלוסייה יותר מבוססת, זה כמובן תורם את חלקו, אבל יש פה גם בגוש וגם באפרת נציגי עלייה דוברת רוסית שהגיעו.

זאב אלקין: אז אני אמנם דוגמה לקליטה לא מוצלחת כי סטיתי את המסלול הנכון, עזבתי את האוניברסיטה ובאתי לפוליטיקה.

זאב אלקין: אמא שלי עד היום חושבת שזה כישלון.

זאב אלקין: סך הכול הרבה מאוד מחבריי, גם אלה שנשארו באפרת או בגוש עציון, וגם אלה שהלכו בסוף למקומות אחרים, התקופה של הקליטה הראשונית פה באזור הייתה מאוד מאוד חשובה ומאוד מאוד חיובית.

זאב אלקין: אם לחפש את סוד ההצלחה, אני הייתי מחפש אותו בשני דברים.

זאב אלקין: באפרת, בוודאי, מאוד משפיעה הקהילה של עולים ותיקים שקולטת עולים יותר חדשים, זה תמיד סיבה מאוד משמעותית.

זאב אלקין: בעיניי, זה תמיד עובד טוב, כי זה איזה שהיא מעטפת מבינה, מבינה את התרבות, מבינה את המנטליות, עברה את התהליך בעצמה ויודעת לתת מענה.

זאב אלקין: זה דבר אחד, אבל הדבר השני זה גם האנשים.

זאב אלקין: האנשים באזור פה, ראשי הרשויות, הרשויות והאנשים ברמת היום יום מאוד מחויבים לנושא הזה של קליטה ולכן הסביבה היא מאוד תומכת.

זאב אלקין: כולל גם במקרים, אני מכיר הרבה מקרים שהם לא פשוטים מבחינה חברתית, אבל המעטפת האוהדת היא מאוד מאוד מורגשת.

זאב אלקין: זה בעיניי הסוד של ההצלחה של זה שגם כל מי שהיה פה רוצה להביא לפה את הקרובים והחברים וכו'.

זאב אלקין: זה לא תמיד אפשרי, כי עלות הדיור לא קטנה, אבל אילולא זה, אגב, היה פה הרבה יותר.

זאב אלקין: אין לי ספק.

זאב אלקין: אני מכיר הרבה מאוד עולים שעברו פה תהליך קליטה ראשונית והסיבה היחידה שבצער רב נפרדו מהאזור זה העלות היחסית גבוהה של הדיור.

זאב אלקין: אבל עכשיו, עם פריצת הדרך לפרויקטים הגדולים יותר, ואני מברך אותך גם על הניצחון בבג"צ, מאוד מאוד חשוב, שגם זה בסוף יביא תוספת דיור, יכול להיות שגם כאן יהיה לפחות איזה שהיא הקלה חלקית וזה יאפשר ליותר עולים להשתלב.

<עודד רביבי: אז אני אנצל את הדקה האחרונה לפני שהשר בורח לנו - - -

זאב אלקין: אני יכול לברוח לך, עודד?

<עודד רביבי: מפה, מהחדר.

<עודד רביבי: דבר ראשון זה תיאום ציפיות.

<עודד רביבי: אני חושב שנעשית המון עבודה, גם על ידי אליסה וגם על ידי דבורה, של תיאום ציפיות לפני שאנשים בכלל נוחתים פה, כדי שיבינו מה הם יכולים לקבל, מבחינת מגורים, מבחינת מקומות תעסוקה, מבחינת מוסדות חינוך.

<עודד רביבי: כל הדברים האלה נסגרים מראש וכשבן אדם מגיע והוא יודע מה המציאות שמחכה לו הרבה יותר קל לו להתמודד עם כל הקשיים.

<עודד רביבי: דבר שני זה החברה התומכת.

<עודד רביבי: אתם תראו, יש לכם פה את העיתון של המועצה המקומית שיוצא, כמעט כל ידיעה מתומצתת לידיעה באנגלית.

<עודד רביבי: כשאני מוציא הודעות בחירום אני מוציא אותם לפחות בעברית ואנגלית, לפעמים גם בצרפתית, אם אני באמת מרגיש צורך שזה יהיה משהו שיהיה מאוד נגיש.

<עודד רביבי: כלומר בסוף ההנגשה של הידע זה לא לתת לאנשים תחושה שהם חיים במקום שלא סופרים אותם ושהם שקופים.

<עודד רביבי: אין ספק שהדברים שהשר אמר מבחינת חבר מביא חבר ולימוד מהצלחה עוזרים ובסוף הכול הופך למעגל תמיכה אחד גדול.

<עודד רביבי: לגבי הדיור, צריכים להבין, 50% מיחידות הדיור פה נקנו על ידי קבוצות רכישה, כלומר שהן נקנו על הנייר במועד מסירה של עוד ארבע שנים.

<עודד רביבי: ה-50% הנוספים נקנו על ידי קבלנים שגם הם דיווחו שהם מכרו את הכול.

<עודד רביבי: כלומר כל ה-1,000 יחידות האלה כבר לא נמצאות על המדף ולכן הקושי שלי עדיין עם העולים החדשים, שהם באים ומתמודדים הם מתמודדים במחירי שוק מאוד מאוד לא פשוטים.

<עודד רביבי: אבל זה חלק מתיאום הציפיות והם מכירים את זה והם יודעים את זה ולכן לצערנו באמת מכל ארבעה האוטובוסים של הצרפתים הגיעו רק שלוש משפחות.

<עודד רביבי: אבל אנחנו לא אומרים נואש, אנחנו ממשיכים להתאמץ, הקהילה מתאמצת, כל בתי הספר מתאמצים.

<עודד רביבי: אתם בוועדה תפגשו אחר כך תלמידים מבתי ספר כדי לראות איך זה נעשה בסוף ברמה הפרטנית בבית הספר כדי שאנשים יקבלו באמת את המעטפת הכי גדולה.

<עודד רביבי: כדי שלא יאשימו אותי בשיבושי לוחות זמנים, אז יש לי 15 שניות לתת לשר מתנה ובאמת לומר תודה כי זאב הוא גם שותף, הוא גם חבר, ה-1,000 יחידות דיור זה הרבה מאוד בזכותו, שלא יהיו אי הבנות, זה לא היה פשוט להוציא את ההבטחה הזאת מראש הממשלה.

<עודד רביבי: מאחר שאני כבר ראש מועצה יותר משנה אחת וכבר יש סבב של מתנות שאתה תקבל, כי אתה לא היית בסבב הראשון, אז זאת מפה שהחלק המרכזי שלה מוכר, כולם ראו אותה, מפת מידבא.

<עודד רביבי: זו מפה שמיוחסת למאה השישית-המאה השביעית ובעזרת תושב אפרת שעובד בספרייה הלאומית פענחנו שיש פה אזכור גם של בית לחם ומתחת אפרתה, בכתב אשורי.

<עודד רביבי: אז יש לך פה את ההסבר, את ההיסטוריה ולמה אנחנו בחרנו להפוך את זה למתנה, אחרי המתנה הקודמת שנתנו.

<עודד רביבי: אז באמת המון תודה, זאב, שתמשיך לעשות חיל ואנחנו לימינך.

זאב אלקין: תודה.

זאב אלקין: כיוונת לשני הכובעים, גם קליטה וגם ירושלים.

<עודד רביבי: נכון, זה גם כתוב בהקדשה, תודה רבה.

זאב אלקין: תודה וכאמור, האנשים שלנו נשארים פה, גם בסיור וגם ביום יום.

זאב אלקין: תודה, אברהם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<עודד רביבי: אליסה, תסיימי מהר, שנוכל לעמוד בלוחות הזמנים.

<אליסה פריד הרבתר: אז מספרים, אני חושבת שהבנו מהמספרים שלנו ונתוני העלייה לפי בתי אב שעלו בחמש השנים האחרונות.

<אליסה פריד הרבתר: כל המספרים זה על פי מיפוי שאנחנו קיבלנו ממשרד הקליטה, כולל חתך גילאים, מה שעודד, ראש המועצה, הסביר, שאנחנו מקבלים משפחות משפחות, ברוכות ילדים, מגיעים הרבה ילדים.

<אליסה פריד הרבתר: השנה הכנסנו יותר מ-49 ילדים למערכת החינוך.

<אליסה פריד הרבתר: יש לנו מגיל גן, בתי ספר, תיכוניסטים, יש לנו את הדור השלישי שמגיע להצטרף לילדים שלהם, שזה מהווה עוד מצב.

<אליסה פריד הרבתר: אנחנו אמרנו שרוב העולים שלנו מגיעים מארצות הברית, יחידים מגיעים מארצות אירופה למיניהן.

<אליסה פריד הרבתר: משהו שלא הוזכר פה, שיש לנו אולפן גיור ויש לנו די הרבה משפחות שמגיעים מארצות דוברות ספרדית.

<אליסה פריד הרבתר: חשוב מתי שהוא להיכנס לפרשייה הזאת, שיש לנו משפחות שמגיעות שחסר להם שפה, תרבות, חברים וגם דת, בשלב הזה.

<אליסה פריד הרבתר: גם הסטטוס שלהם, עד שהם מסיימים את הגיור ובתקופת ההמתנה עד שמחכים זה מצב שעדיין לא הצלחנו להתגבר עליו, זה מצב שחשוב להזכיר אותו.

<אליסה פריד הרבתר: אז כמו שעודד הזכיר, אנחנו מכירים לפני בעלייה שלהם, יוצאים בסיורי גישוש, אני בקשר באמת כבר מהקיץ לקראת הקיץ הבא והקיץ אחרי זה עם משפחות שחושבות לעלות לארץ, אני עושה סיורי גישוש הרבה מאוד, הם גם מבקרים בתי הספר ומטיה כמנהלת פוגשת הרבה משפחות שבוחנות את אפרת, לראות אם יש התאמה.

<אליסה פריד הרבתר: הקולגה שלי, ד"ר ברברה אש, מנהלת השירות הפסיכולוגי החינוכי, פוגשת הרבה מהמשפחות האלה ואנחנו עושות ועדות השמה לתלמידים טרם פתיחת שנת הלימודים לבדוק שבאמת יש להם מקום.

<אליסה פריד הרבתר: אולי כדאי שברברה תזכיר שיש לנו אחוז לא קטן של תלמידים עולים שמגיעים ונכנסים לחינוך המיוחד, וגם משפחות שמתגלה לאחר קצת זמן שהם צריכים להצטרף אלינו ל - - - ואולי כדאי להגיד על הקשיים שיש לנו, ברברה.

<עודד רביבי: ב-60 שניות.

<ברברה אש: 60 שניות.

<ברברה אש: אז באמת יש את המשפחות שבאות כבר ומגדירות את עצמם כעם צרכים מיוחדים, יש עולים חדשים שנרשמו אצלנו באוגוסט לפני שנת הלימודים והם אמרו שחלק מהסיבה שהם עלו לאפרת, באופן ספציפי, זה בגלל שהם כבר שמעו על החינוך המיוחד באפרת.

<ברברה אש: אני רק אוסיף עוד משהו, אנחנו נותנים גם מענה בתוך בתי הספר בכיתות הרגילות מבחינת הכיתה ומבחינת תרבות, שפה, דואגים להם גם בהתחלה וגם במשך השנים.

<ברברה אש: אנחנו עם דגש מיוחד על הנוער, אם מגיעים מתבגרים אז אנחנו עוד יותר צריכים להשקיע ועדיין מנסים לחשוב איך לעזור להם.

<ברברה אש: זה הגיל שהכי קשה להם להיקלט.

<ברברה אש: ועוד משהו נוסף וזהו זה העניין של החירום.

<ברברה אש: כל שנה כמעט יש מצבי חירום באזור שלנו, שמעלים את החרדה של העולים החדשים, שלא מכירים את המציאות הזאת ואז אני ואליסה ביחד בונים ערבים וכל מיני מענים כדי לנסות לעזור להם להתמודד עם החירום והחרדות.

<עודד רביבי: אז אני אפתח סוגריים, שני דברים שברברה הזכירה בחטף, רק כדי שתבינו.

<עודד רביבי: אחת, מערכת החינוך באפרת קיבלה את פרס החינוך על זה שהיא משלבת את החינוך המיוחד עם החינוך הרגיל באופן אינטגרלי עוד לפני ששר החינוך הציב את זה כיעד ה-12, יעד ההכלה.

<עודד רביבי: מטיה מנהלת בית הספר שיש בו על כל כיתה של חינוך רגיל כמעט כיתת חינוך מיוחד, כיתה קטנה ליד כיתה גדולה.

<עודד רביבי: זה נכון מכיתות הגן עד לבתי הספר התיכון.

<עודד רביבי: אנחנו משתדלים להוציא חינוך מיוחד כמה שפחות מהיישוב ומשתדלים לתת לו מענה בתוך היישוב.

<עודד רביבי: התברר שזה הפך להיות מגנט למשיכת קליטת עלייה, גם מאותן ארצות שאנחנו חושבים שהן ארצות מבוססות, משפחות מגיעות כי הן לא יכולות לשלם את שכר הלימוד בארצות הברית, הם מגיעים לפה למה שנקרא public school ופתאום אנחנו מתמודדים עם המון צרכים מיוחדים.

<עודד רביבי: נקראנו על זה לבירור במשרד החינוך, על למה יש לנו כל כך הרבה ילדים בוועדות השמה.

<עודד רביבי: אנחנו גאים, אנחנו לא מתביישים בזה, אבל זה התברר כמגנט, שאנשים אומרים 'אה, יש פה חינוך מיוחד ולא משלמים עליו' והם מגיעים לפה בגלל זה.

<עודד רביבי: הדבר השני זה עיתות החירום.

<עודד רביבי: אני רק אתן לכם דוגמה איך אנחנו התמודדנו עם זה, למשל השנה עם אירועי הדקירה, פגיעה בביטחון האישי ברמות מטורפות של אנשים.

<עודד רביבי: עשינו סיורים לילדים שבעצם מי שרצה להיכנס לסיור הזה זה דווקא ההורים, על כל ילד הגיעו שני הורים והם באו להיכנס למוקד החירום של המועצה לראות איך אנחנו שולטים, איך אנחנו מפקחים, איך אנחנו שומרים על התושבים, למה אין גדר מסביב לאפרת, אבל עדיין יש 100% ביטחון.

<עודד רביבי: כשהתושבים ראו את זה סף החרדות ירד והצלחנו להעצים את הביטחון האישי.

<עודד רביבי: זאת למשל חליפה ספציפית שתופרים לעולים החדשים.

<עודד רביבי: מיותר לציין איזה הד זה עושה בסוף כלפי חוץ, כלפי כל מי שמתעניין.

<אליסה פריד הרבתר: היו לנו שני דברים נוספים, ברברה ואני, והצוות של ברברה עשה ערב הסברה וערב שבנה והעצים את העולים מבחינת חרדות אישיות, מה הם יכולים לעשות, 'חוסן אישי והורי', קראנו לזה.

<אליסה פריד הרבתר: והם באמת קיבלו כלים איך להתמודד עם זה, אם כן להקשיב לחדשות, איך לדבר לילד, מה לעשות ולהסביר וגם הייתה לנו סדרה של חמישה מפגשים בקליבר מספר 3, שזה בית ספר ללוחמה בטרור, והעולים באמת למדו קרב מגע, נסיעה בכבישים וקיבלו הדרכה מלאה איך להתמודד עם המצב באופן פרקטי.

<אליסה פריד הרבתר: אז בנחיתה הקלה זה באמת מערך שלם איך לעזור לעולים בימים הראשונים, בשעות הראשונות, איך להיקלט.

<אליסה פריד הרבתר: זו עזרה מלאה של חברי ועדת הקליטה שנמצאים, תנועות הנוער שנמצאים והמשפחות הקולטות שנמצאות כאן.

<אליסה פריד הרבתר: כמו ששושי הזכירה, יש לנו קייטנה של שבועיים בשיתוף המשרד, שזה באמת מציל.

<אליסה פריד הרבתר: יש לי משפחות שאומרות 'הילדים שלי לא היו מצליחים לעבור את היום הראשון של הלם הקרב של היום הראשון של הלימודים אלמלא הם היו מכירים חברים לפני זה, את המקומות ביישוב', אנחנו משחקים חפש את המטמון, הם מגיעים לעשות סלפי עם ראש המועצה, כדי שיכירו את המקומות, שיכירו את הסלנג, שיכירו את משחקי החצר, שיכירו את כל מה שצריך כדי באמת להיקלט ביום הראשון ללא חששות וללא חרדות.

<אליסה פריד הרבתר: בנוסף לזה יש לנו היכרות ראשונית, הם מכירים את כל אנשי המקצוע מגדול ועד קטן, מכירים את ראש המועצה, מכירים את מרא דאתרא שלנו, הרב שלמה ריסקין, מכירים את כל המערך של המנהלים, היועצים, רכזי הקליטה ביישובים, רכזת תנועות נוער וכו' וכו', כדי שבאמת יהיה להם את כל המידע, את כל האינפורמציה המספרית, טלפון, אימיילים, כל מה שצריך כדי להיות בקשר ואז הם יכולים לצאת לדרך בהרגשה הרבה יותר טובה.

<אליסה פריד הרבתר: קצת על הפעילות שיש לנו,הכול בשיתוף, גם המשרד.

<אליסה פריד הרבתר: הרבה רעיונות אנחנו קיבלנו ועובדים עם זה וזה באמת מעשיר את העולים ונותן להם הרגשה וקשר גם יותר לשפה, גם יותר לתרבות, לחיי החברה וכל מה שקשור לזה.

<אליסה פריד הרבתר: אז הם יוצאים כמובן לסיורים, הם מקבלים הרבה תגבור לימודי וזה משהו שאולי מטיה, כדאי שאת בתור מנהלת בית הספר, תדברי גם על השעות שאנחנו מקבלים ממשרד החינוך ומשושי רבינוביץ שפועלת יחד איתנו, ועל הצרכים הנוספים שיש ואולי עודד ימשיך לאחר ביקור באולפנת אוריה שהיה בשבוע שעבר.

<מטיה טור-פז: אז אנחנו זכינו ואנחנו באמת קולטים מדי שנה עולים חדשים, אין בעיה לשלב אותם בכיתות כי תמיד יש, כפי שאתם מבינים, בעיקר דוברי אנגלית.

<מטיה טור-פז: אז צרפתים, יש לנו משפחה אחת, ילדה אחת שנכנסה אלינו השנה, וגם איתה אנחנו מסתדרים, גילינו כל מיני ילדים שיודעים צרפתית והסתדרנו.

<מטיה טור-פז: הילדים מקבלים שעות עולים ובעצם אנחנו מקיימים אולפן בתוך בית הספר בהבנה עם המחנכים מה נכון להוציא, למה נכון לתגבר, בונים לכל ילד מערכת אישית, מה מתאים לו, איזה מקצועות להוריד לו ומה הוא רק שומע חופשי.

<מטיה טור-פז: הדברים שכן צריך לחשוב עליהם יותר בגדול, אני חושבת, זה המענה הרגשי.

<מטיה טור-פז: בבית הספר רגיל, שהוא לא בית ספר של חינוך מיוחד, אנחנו פחות יכולים לתת מענה רגשי לילדים.

<מטיה טור-פז: אנחנו כן עושים דברים וכן נותנים שיחה עם יועצת, מפגשים איתי ותמיכה של השפ"ח, אבל יותר משהו ברמה של קבוצות, יכול להיות שזה משהו ששווה לחשוב עליו.

<מטיה טור-פז: הילדים נקלטים, משתתפים ככל ילדי בית הספר בכל פעילויות התרבות, לוקחים חלק גם בהכנה שלהם וגם בחוויה של לקבל אותם.

<מטיה טור-פז: נראה לי שזהו.

<אליסה פריד הרבתר: הפעילויות ממשיכות, יש לנו הרבה פעילויות למבוגרים.

<אליסה פריד הרבתר: קצת הסברתי על ערב חשיפה לקראת פתיחת שנת הלימודים שיוצר היכרות עם מערכת החינוך, גם בארץ וגם במיוחד בפרט באפרת, ובאמת פוגשים את כולם.

<אליסה פריד הרבתר: מה שאמרתי, הסדנה לחוסן אישי והורי, שזה מאוד מאוד עוזר להם וגם במצבי חירום.

<אליסה פריד הרבתר: אולי זו ההזדמנות לתת לדבורה מלכי לדבר קצת על החיבור לקהילה, שזה פרויקט הדגל של הוועדה שלה.

<אליסה פריד הרבתר: כמה שהשר דיבר על הקולטים שקולטים אותם, לצערי נוצרות קליקות ומאוד מאוד קל לעולים להישאר בתוך הבועה של העולים, של הדומים להם ולאו דווקא שוברים את זה ונכנסים עמוק לתוך החברה הישראלית.

<אליסה פריד הרבתר: זה משהו ששמנו לעצמנו כמטרה ואני חושבת שהפעילות יוצאת לדרך.

<דבורה גיני מלכי: משתדלת.

<דבורה גיני מלכי: האמת שמה שרציתי להגיד בנוסף, למרות שאפרת ידועה יותר בשם 'אפרת', אתה אמרת לי פעם שיש לנו 26% עולים, אני מבינה שקלטנו הרבה והעצמנו, אז קודם כל עבדתי הרבה שנים בסוכנות היהודית, משנות ה-90 שבהן קלטנו באהבה את העולים מרוסיה, ועד התפקיד האחרון שעשיתי כמנהלת מדור של אתיופיה, ואני חייבת להגיד שבסופו של דבר עולים זה עולים זה עולים.

<דבורה גיני מלכי: הקושי, אני לא אוהבת את המילה הגירה, כי אני רוצה לדבר על עלייה, אבל הקושי של המעבר מתרבות לתרבות והקושי של ההתמודדות וראיתי את העולים מאתיופיה עומדים חסרי אונים עם מכתב מבית ספר מול ילד בגיל 7 שאמור לתרגם להם וראיתי את אותו דבר פה בבית הסמוך, אצל עולים מארצות הברית, שהם רופאים ובעלי מקצועות חופשיים, עם אותו קושי, עם אותה התכווצות של הלב של איבוד המעמד.

<דבורה גיני מלכי: אז זה שהם עולים שנגיד שיש להם בית יותר גדול או שתי מכוניות, או הם נוסעים פעם בשנה לחו"ל, כנראה שזה לא טפל בחלק גדול של הכאבים של המעבר.

<דבורה גיני מלכי: למרות שכולם אמרו תודה לאליסה, אני חייבת להגיד ואני מאוד הערכתי שהשר ראה את זה, שבאמת יש כאן עבודה שהיא מודל לחיקוי.

<דבורה גיני מלכי: אני יושבת ראש ועדת הקליטה וכל פעם אני שואלת את עצמי מה יש לי באמת לעשות פה אחרי כל העבודה שהיא עושה.

<דבורה גיני מלכי: התכנית והליווי וזה שכל עולה צמוד, שלוש המשפחות שהבאנו מצרפת קיבלו יחס של וי.

<דבורה גיני מלכי: איי.

<דבורה גיני מלכי: פי למין הסעה של עולה שלא היה לו רכב לפסיכולוג, שהיה צריך לראות את הילד שלו, ועד הצמדה של - - - אז באמת יש כאן כוחות עצומים של הקהילה והתגייסות עצומה וגם התכניות עצמן שאליסה בונה הן ראויות לחיקוי.

<דבורה גיני מלכי: כמי שעבדה בסוכנות ובמשרד הקליטה אני בהחלט יכולה להגיד שהעבודה של אליסה היא החלום של כל שר קליטה וכל מי שאחראי על קליטה.

<דבורה גיני מלכי: בקיצור, מכיוון שלא באמת היה מה לעשות בתור יושבת ראש ועדת קליטה, כי הכול תקתק, אז אמרתי אוקיי, איך אנחנו מצדיקים את הקיום?

<דבורה גיני מלכי: וראינו, אתם ממש רואים את זה בתוך העוגה שהראו קודם, שיש כאן שליש דוברי אנגלית ושליש ישראלים ותיקים.

<דבורה גיני מלכי: זה לא פשוט, זה שתי קבוצות חזקות, שכל אחת טוב לה עם עצמה ועם השכנים שלה ועם החברים שלה ועשינו דיון, בכלל אם כל כך טוב אז שיישאר ככה, אבל יש לזה מורכבות.

<דבורה גיני מלכי: העובדה שעולים נשארים בתוך הבועה שלהם גורמת לאיחור מדהים בקליטה של הילדים.

<דבורה גיני מלכי: יש לנו ילדים שנמצאים פה עשר שנים והם צריכים שיעשו להם סימולציה לבקו"ם ואיזה שהיא סימולציה לאיך מתקבלים לכיתה ט' ויש ילדים מכיתה א' שצריכים אולפן למרות שהם נולדו כאן.

<דבורה גיני מלכי: כי באמת כשאתה שליש מהאוכלוסייה ואתה אוכלוסייה חזקה והיום בעידן הכבלים וזה אתה יכול לראות טלוויזיה מארצות הברית 24/7 ושום דבר לא מפריע לך.

<דבורה גיני מלכי: רצינו גם שהקהילה שלנו תהיה יותר מגובשת, הקהילתיות באפרת, למרות שאנחנו עיר ולמרות שאנחנו ארוכים כמו ספגטי ואנחנו מרוחקים אחד מהשני, כן חשובה לנו, כן חשוב לנו שאנשים יכירו אחד את השני ואנחנו עובדים על זה.

<דבורה גיני מלכי: הקמנו תת ועדה של ועדת הקליטה שתבדוק איך אנחנו יכולים לאתר משפחות עולים שרוצות קשר, כי משפחות עולים הרבה פעמים מפחדות מישראלים שיש להם כאילו המון ביטחון והן יודעות מה הן אוהבות, ומשפחות של ישראלים אומרות 'נו, בשביל מה אנחנו צריכים גם את זה?' אז איך אנחנו מביאים את אלה לרצות ואת אלה לרצות, שזה לא יצטייר גם חלילה כחסד, 'אני צריך לעזור לו?

<דבורה גיני מלכי: אני צריך לאמץ אותו?

<דבורה גיני מלכי: ' לא, הוא לא צריך עזרה והוא לא צריך אימוץ, צריך הרבה רצון ליצור קשר וזה לא פשוט, כי כל אחד מעדיף את הבדיחות שלו ואת הסרטים שהוא מכיר ואת החברים שלו ואת השפה שלו.

<דבורה גיני מלכי: אז אנחנו עובדים על זה ומקווים להצלחות.

<אליסה פריד הרבתר: לפני שאנחנו נצא ואנחנו חייבים לצאת כי מחכים לנו ב'אורות יהודה', אחרונה אחרונה חביבה, לימור פון בוקסברג, היא עובדת סוציאלית במחלקה לשירותים חברתיים וגם שם יש הרבה שיתופי פעולה.

<לימור פון בוקסברג: במסגרת המחלקה אנחנו מטפלים בערך ב-20% מתושבי אפרת.

<לימור פון בוקסברג: לצורך המפגש הזה חשבתי להראות בכמה באמת עולים אנחנו מתעסקים.

<לימור פון בוקסברג: לפי מיון תיקים שנערך ב-2014 מצאנו שיש לנו 533 תיקי עולים, שזה בערך כרבע מהמטופלים במחלקה, רובם תושבי ארצות הברית ופחות או יותר יש את אותה התפלגות שראינו כאן, ארצות הברית, ספרד ואחר כך זה הולך ומתמעט.

<לימור פון בוקסברג: אני חושבת שמה שמעניין שגיליתי שבשנת 2014, כשאנחנו עשינו את מיון התיקים, עו"סיות במחלקה הגדירו רק שמונה תיקים כתיקי עולים, שזה בעצם די מעניין.

<לימור פון בוקסברג: הרי אם יש לנו רבע בערך מתיקי המטופלים תיקי עולים אז למה אנחנו מתייחסים במיון תיקים סך הכול לשמונה?

<לימור פון בוקסברג: אני חושבת שאפשר לענות על השאלה הזאת בתשובה אחת, שכשאנחנו מתעסקים עם המשפחה מהר מאוד הנושא של העלייה לא תופס את כל הנפח בטיפול, יש כל כך הרבה נושאים נוספים להתמודד איתם בניהול של התיק, בטיפול במשפחה, שהעלייה תהיה חלק מהטיפול הכללי.

<לימור פון בוקסברג: כלומר בתיקי העולים אנחנו רואים יותר מורכבות מתיקים אחרים, אנחנו נתמודד הרבה פעמים עם ילד של צרכים מיוחדים, יש לנו הרבה תיקים של צרכים מיוחדים, נתמודד עם קשיים כלכליים.

<לימור פון בוקסברג: גם אם אבא טס לחו"ל ויש משאבים כלכליים, עדיין אנחנו נראה קשיים, כי מלכתחילה בן אדם שבא למחלקה לשירותים חברתיים הוא לא הגיע כי הוא רוצה בדרך כלל לתרום את זמנו או לבוא להתנדב, הוא בא כי הוא צריך עזרה.

<לימור פון בוקסברג: אז בתיקים של עולים אנחנו נראה שיש יותר התעסקות גם בנושא הכלכלי, גם כמו שאמרתי, צרכים מיוחדים.

<לימור פון בוקסברג: למשל בחופשת הקיץ היה תיק עולים שחמש עובדות סוציאליות התעסקו איתו בעת ובעונה אחת, מדהים, נכון?

<לימור פון בוקסברג: אחת הייתה עו"ס משפחה, אני עו"ס לחוק נוער, התעסקתי עם נושא של חוק נוער, הייתה עו"ס לסדרי דין, שהתעסקה עם אפוטרופסות, הייתה עו"ס קשישים שנכנסה ויצאה והייתה עו"ס נוספת, אני כבר לא זוכרת.

<לימור פון בוקסברג: בוועדת תכנון וטיפול אנחנו נצטרך להזמין הרבה פעמים עו"ס שתוכל לתרגם, כי עו"ס המשפחה, אם היא לא דוברת אנגלית אנחנו כן נרצה לתת עו"ס נוספת שתדבר בשפת האם שלהם.

<לימור פון בוקסברג: ובסך הכול ננסה, בעיקר, אני חושבת, מלבד בתחילת הקשר, ננסה ליצור אמון, אבל אחר כך מאוד נסייע עם נושא של מיצוי זכויות.

<לימור פון בוקסברג: אנחנו למשל נתקלנו במשפחה ששלחה את הבת לאולפנה והיא לא ידעה שהילדה יכולה להיות מוכרת דרך עליית הנוער, מה שיכול היה לחסוך להם הרבה כסף.

<לימור פון בוקסברג: לאחרונה הפנינו משפחה למשרד השיכון והיא קיבלה סיוע בשכר דירה.

<לימור פון בוקסברג: יש לנו עבודה טובה עם אליסה שלא מזמן הסבה את תשומת לבנו לקשיים נוספים במשפחה שלא יכולנו לראות, המשפחה לא בדיוק חשפה.

<לימור פון בוקסברג: אז עשינו עבודה טובה ויכולנו באמת לתת יותר משאבים לאותה משפחה אחרי שעשינו עבודה משותפת.

<לימור פון בוקסברג: אנחנו הרבה מאוד מתעסקים בסיוע בפנייה לביטוח לאומי, כדי שילד יוכר כבעל צרכים מיוחדים כשזה מגיע לו.

<לימור פון בוקסברג: הרבה תיווך, עבודה מול קרנות חסד.

<לימור פון בוקסברג: אני אתמצת ואני אגיד שאנחנו ממליצים, כשכבר מגיעים אנשים, אז הם מגיעים כמו שהם, אבל אם אנחנו יודעים על משפחה שמגיעה אנחנו מאוד ממליצים שהיא תגיע עם מסמכים עדכניים ובשפה העברית, כי הרבה פעמים מגיעים עם אבחונים באנגלית וחושבים שזה מאוד קל לתרגם וזה לא כל כך פשוט, כי גם כשאנחנו עוברים מול מפקחים אז הם רוצים בעברית בדרך כלל.

<לימור פון בוקסברג: אנחנו ממליצים למשפחות שתבואנה עם שקיפות וכמה שיותר תשתפנה כדי שנוכל לעבוד.

<לימור פון בוקסברג: לדוגמה, כשאנחנו צריכים להכניס ילד למסגרת וצריכים לדעת מההכנסות של המשפחה, אז צריכים את כל ההכנסות, אחרת אנחנו עובדים על מקרים אחרים.

<לימור פון בוקסברג: היה לנו מקרה שמשפחה אמרה 'אין לנו שום הכנסות', כי לא הצליחו להגיש תלושי משכורת ובעצם היו הכנסות בחוץ לארץ, אז העובדת עבדה איתם על זה שהם צריכים לפנות לקרנות חסד, כי אין מה להאכיל את החמישה ילדים, אבל בעצם היו הרבה הכנסות, פשוט לא בארץ.

<לימור פון בוקסברג: אז הרבה אורך רוח, אנחנו אומרים שתהליכים טובים לוקחים זמן אז שהעו"ס צריכה להכיר אותם.

<עודד רביבי: אני רוצה רק במילה אחת לסכם את מה שלימור אמרה, המשפחות העולות מתחלקות לשתיים, כאלה שהן באמת נורמטיביות והן ללא בעיות וכאלה שלפעמים מסתירים לנו את הבעיות ובמשפחות הנורמטיביות שעולות אנחנו לפעמים מוצאים שהם בסוף מגיעים למקרי רווחה כי יש משפחות שעולות בלי מקור פרנסה, האבא או האמא מתחילים לעבוד על הקו, מהר מאוד הם עונים לקטגוריה של משפחה חד הורית, כי אחד מדמויות המפתח לא נמצא בבית, קו פתוח לחו"ל מבטיח זרימה חופשית של אלכוהול מהדיוטי פרי, האלכוהול מגיע גם כי זה חלק מתהליך הפיצוי על ההיעדרות ואנחנו רואים לא מעט משפחות שלכאורה היו דווקא במסלול הנורמטיבי אחרי תהליך העלייה, פתאום אנחנו לא מבינים איך הם מגיעים, גם אחוז הגירושים באותן משפחות, צריך גם את זה לשים על השולחן, הוא בהחלט מעורר שאלה.

<עודד רביבי: כלומר שבמסגרת כל העשייה, ואנחנו מקבלים את כולם, כי אין אצלנו ועדת קבלה ואנחנו שמחים לעזור לכולם, אלה אתגרים נוספים שמתפתחים מבחינת העלייה.

<עודד רביבי: על פי לוח הזמנים אנחנו ממשיכים לבית ספר תיכון, ששם אתם גם תראו את התצוגה האמנותית של אחת הסדנאות של העולים, גם תראו את המעורבות של התלמידים בתוך בית הספר וגם פאנל שהכנו לכם עם עולים חדשים.

<עודד רביבי: אני אתלווה אליכם לאוטובוס, אז אני גם אהיה פתוח לענות לשאלות וגם כדי להסביר טיפה על מה שקורה באפרת.

<עודד רביבי: לפני שאתם הולכים יש לנו מתנה גם ליושב ראש הוועדה.

<עודד רביבי: כדי שזה יופיע בפרוטוקול ומאחר שזה על פי כללי התקשי"ר אז אין לי בעיה, זאת מגילת רות.

<עודד רביבי: למה מגילת רות?

<עודד רביבי: כי הסיפור של רות ובעז קורה פה בשדות בית לחם ובפרק ד' י את הברכה, 'ועשה חיל באפרתה', אז כל מה שנותר לנו לאחל לך זה שתעשה חיל גם באפרת, אבל גם במדינת ישראל.

<עודד רביבי: שיהיה בהצלחה.

<עודד רביבי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: (בסיור)

<עודד רביבי: זה ריאד, ריאד הוא תושב ואדי ניס.

<עודד רביבי: כמו שאמרתי לכם, אפרת לא מוקפת בגדר והמציאות הזאת שתושבי ואדי ניס מסתובבים פה בצורה חופשית ומבצעים עבודה מבחינתנו זה דבר שבשגרה.

<עודד רביבי: יש לא מעט קבוצות מחוץ לארץ שאני מארח שריאד בא להסביר להם מה זה דו קיום, למה אנחנו יכולים לחיות אחד ליד השני בלי גדר ובלי אמצעי ביטחון ולמה בעצם הכול תלוי באנשים.

<עודד רביבי: אז לא תזמנתי את זה שהוא יהיה פה, הוא במקרה היה פה.

<עודד רביבי: בשבוע הבא, רק שתכירו, מי שרוצה, מגיעה לפה ההנהלה של V15 וריאד הולך להיות אחד המארחים יחד איתי כדי להסביר להם את המציאות איך שאנחנו רואים פה.

<עודד רביבי: זה חלק מהדברים שאנחנו עושים למען ארץ ישראל ועם ישראל.

<עודד רביבי: תודה, ריאד, וניפגש בשבוע הבא.

<עודד רביבי: נתחיל לנסוע.

<עודד רביבי: אני אנצל את העשר דקות שיש לנו בתנועה עד לבית הספר קצת להסביר לכם על אפרת, קצת להסביר לכם על הדברים שהשתנו באפרת ועל הדברים שמשתנים באפרת.

<עודד רביבי: אנחנו נמצאים בשכונה כמעט הכי דרומית, שכונת התאנה.

<עודד רביבי: התאנה והרימון אלה שתי שכונות שהוקמו בשנת 1983-1985 כאשר אתם רואים שעיקר הבנייה מתאפיינת בצמודי קרקע.

<עודד רביבי: אנשים בנו בעיקר בני ביתך או קוטג'ים טוריים, בנייה יחסית מאוד מרווחת עם הרבה שטחים פתוחים והרבה שטחים ירוקים.

<עודד רביבי: ככל שאנחנו ניסע יותר דרומה אתם תראו שהמציאות הזאת משתנה וכשאנחנו נגיע לזית תראו באיזה מציאות אנחנו חיים היום.

<עודד רביבי: יש לנו שני מרכזים מסחריים, המועצה משולבת במרכז מסחרי אחד.

<עודד רביבי: בשורה התחתונה, במרכזים המסחריים האלה אי אפשר להגיד שיש יותר מדי פעילות מסחרית אבל יש את הכול, יש פיצריה, יש בורגר בר, יש חנות לבני נשים, יש סופרמרקט, יש וטרינר, יש כספומט, דואר, אופטיקאי, יש את כל האמצעים שאנשים צריכים על מנת לחיות בתוך אפרת מבלי לצאת לשום דבר, אבל כמובן שהקרבה לירושלים, מרחק של 15 דקות נסיעה, מאתגרים פה את בעלי העסקים כי בסוף מאוד קשה לנהל עסק כשזאת התחרות.

<עודד רביבי: אתם רואים מצד שמאל שטח פתוח, זה אחד המאפיינים של אפרת, שבעצם תכננו אותם ובנו אותם בצורה כזאת שאנחנו מכבדים את הבעלות של הפלסטינאים וכשהם רואים שאנחנו בונים את היישוב בצורה כזאת שאנחנו לא לוקחים אדמות של פלסטינאים, 33 שנה אחרי זה אפרת עדיין לא מוקפת בגדר, אנחנו עדיין מתפארים ביחסי שכנות מעולים עם השכנים כאשר אירוע השיא זה שהמוכתר של ואדי ניס מתקשר בשני אירועים להתריע על חוליות טרור שרק הודות לערנות שלו אנחנו מצליחים לסכל אותם לפני שהם בכלל מגיעים לפה.

<עודד רביבי: מצד שמאל אתם רואים את הספרייה העירונית משולבת יחד עם המתנ"ס וסניף בני עקיבא ובעצם יש לנו פה את אחד משלושה בתי הספר היסודיים.

<עודד רביבי: מיד אחרי זה יש מרכז חירום רפואי.

<עודד רביבי: מתוך 10,000 תושבים היום יש לנו למעלה מ-150 רופאים, לא ספרנו מיילדים, מיילדות, אחים אחיות ורפואה אלטרנטיבית.

<עודד רביבי: תחום הרפואה הפך להיות אחד העוגנים של שיתוף הפעולה עם הפלסטינאים.

<עודד רביבי: אם תסתכלו מצד ימין תיכף תראו את הבתים של הכפר הערבי, הקרבה הגיאוגרפית יוצרת תלות גם בתחום הרפואה וגם בתחום המים ובעצם אנחנו מנצלים את המשאבים שיש לנו פה על מנת לבנות יחסי שכנות טובה.

<עודד רביבי: אם תושב מוואדי ניס, שנמצא פה מצד ימין, אתם רואים שם את הבתים טיפה מאחורה, זו הקרבה לחלק מהבתים בוואדי ניס, אז או שהם באים למרכז הרפואי או שהרופאים הולכים אליהם לכפר כדי לתת טיפול רפואי.

<עודד רביבי: זה נכון גם לגבי עבדאללה איברהים, שני הכפרים שנמצאים יותר קרוב מאשר אפרת מקצה לקצה.

<עודד רביבי: אפרת מקצה לקצה זה 8 קילומטרים, הרוחב שלה בנקודה הכי צרה זה כביש דו סטרי, הכול בגלל שהתכנון מלכתחילה נועד לבנייה אך ורק על אדמות מדינה, מבלי לקחת אדמות של פלסטינאים.

<עודד רביבי: אנחנו מוקפים במועצה אזורית גוש עציון.

<עודד רביבי: אתם רואים מצד שמאל את היישוב אלעזר, תיכף תראו את היישוב נווה דניאל.

<עודד רביבי: שתי מועצות במידה מסוימת דומות, במידה מסוימת מאוד שונות.

<עודד רביבי: בגוש עציון כל אחד מהיישובים הוא יישוב עם ועדת קליטה וועדת קבלה, בעוד שבאפרת אין את זה.

<עודד רביבי: באפרת יש חיים עירוניים.

<עודד רביבי: אפרת, שהוקמה על ידי גרעין חילוני ודתי, עד היום הכבישים פה פתוחים בשבת, למרות שהיום האוכלוסייה החילונית מהווה סדר גודל של 10%.

<עודד רביבי: במסגרת בניית שני בתי הספר החדשים, בשכונת התמר ושכונת הדגן, אנחנו בהחלט מנסים לקחת את אחד משני בתי הספר, להקים בסגנון של יחד מודיעין, שמשלב אוכלוסייה דתית ואוכלוסייה חילונית.

<עודד רביבי: בסוף כמובן הביקושים הם אלה שיכתיבו את האופי הספציפי של בית הספר.

<עודד רביבי: כמו שהזכירו, יש לנו שלוש תנועות נוער, עזרא, בני עקיבא וצופים דתיים, בניסיון לתת מענה לכל הגוונים השונים של האוכלוסייה והם פרושים על פני כל היישוב.

<עודד רביבי: מצד ימין אתם רואים את מרכז הקניות השני.

<עודד רביבי: אתם רואים חנות סלולר, חנות בגדים, חנות למוצרי נייר, תחנת חליפין, יש פה הרבה מטבע זר, עוד פיצריה.

<עודד רביבי: בסך הכול באמת כל הצרכים שהתושבים צריכים.

<עודד רביבי: מצד שמאל אנחנו מגיעים לעוד בית ספר יסודי, בית ספר 'אורות עציון' בנים, אחד מבתי הספר מעורב בנים-בנות, השני רק בנים והשלישי רק בנות.

<עודד רביבי: המבנה מצד ימין הוא בית כנסת, יש באפרת לא פחות מ-25 בתי כנסת.

<עודד רביבי: בגלל המרחק הגיאוגרפי ממקום למקום כמעט כל 100 מטר יש בית כנסת.

<עודד רביבי: הרב ריסקין הולך בין כל בתי הכנסת כשיש שמחות, בר מצוות, הוא יודע לצעוד בשבת 8 קילומטרים למרות גילו.

<עודד רביבי: אחד הטיעונים שביקשנו מהרבנות להאריך את כהונתו, למרות גילו, אמרנו שהוא מבחינת כושר כנראה הרב הכי כשיר מבחינה גופנית.

<עודד רביבי: אנחנו עכשיו נמצאים בנקודה הכי צרה.

<עודד רביבי: מצד ימין מטע זיתים ומצד שמאל יש את הכרם בדיוק מתחת לכביש, זו בעצם הצורה שבה אפרת נבנתה.

<עודד רביבי: הבתים שעכשיו עברנו אותם מצד שמאל, החצר האחורית שלהם גובלת בכרמים של ערבי וזאת רמת שיתוף הפעולה.

<עודד רביבי: כשבנינו פה את אולם הספורט קיבלנו רשות מהפלסטינאי להשתמש בחלקה שלו לשטח עבודה, עם התחייבות שכשאנחנו מסיימים אנחנו מחזירים את המצב לקדמותו.

<עודד רביבי: כמו שאתם מבינים, הדברים לא עולים לכותרות, אז סימן שאנחנו מצליחים לעשות את זה בהבנה ובשקט.

<עודד רביבי: אנחנו פחות או יותר בנקודה שנסענו 15 שנה, מבחינת קצב ההתפתחות של אפרת.

<עודד רביבי: הבתים האלה נבנו באמצע שנות ה-90 והם פחות או יותר הבתים האחרונים של צמודי הקרקע.

<עודד רביבי: תיכף אתם תראו מצד שמאל גם את השכונה החדשה שנבנית שם על ההר בתמר ואנחנו עולים לשכונת הזית כשאתם פה פתאום רואים בתים באופי לגמרי שונה, בתים בגובה של שבע, שמונה ותשע קומות עם מעליות.

<עודד רביבי: כשאנחנו מדברים על תכניות ההמשך בעתודות הקרקע אנחנו כבר לא פוסלים על הסף גם לבנות בתים של 15 קומות.

<עודד רביבי: הקרקע הפכה להיות יקרה יותר, צריך לנצל אותה.

<עודד רביבי: מתוך ה-1,000 יחידות דיור ששווקו פה 110 יחידות שווקו במחיר למשתכן.

<עודד רביבי: אם אנחנו מדברים היום על מחיר שוק של בין 11,000 ל-14,000 שקל למטר בנוי, במחיר למשתכן הזוכים קיבלו בין 3,500 ל-4,500 שקל למטר בנוי, אז אתם מבינים את כמות האנשים שרדפו אחרי זה, ובסך הכול באמת ביקושים מטורפים והכול נמכר על הנייר.

<עודד רביבי: פה מצד שמאל מתוכנן מרכז מסחרי עם יחידות דיור ועם משרדים.

<עודד רביבי: קבלן בשם צ"פ זכה בזה, מגיש כרגע תכניות להיתר ובעזרת ה' עד הביקור הבא שלכם אנחנו כבר נתחיל לראות פה בנייה ועסקים.

<עודד רביבי: הבתים פה משמאלכם אוכלסו ממש בשבועות האחרונים.

<עודד רביבי: חלק מהאתגר זה משפחות חדשות שנכנסות באמצע שנת הלימודים לראות איך קולטים אותם.

<עודד רביבי: אתם רואים את הגובה של הבתים, אתם רואים שזה כבר סגנון לגמרי שונה מאיפה שהיינו במשרדי המועצה, חניה תת קרקעית, מעליות וכל הדברים הנלווים.

<עודד רביבי: אנחנו עכשיו נכנסים למתחם של ה-237 יחידות דיור ששווקו במסגרת ה-1,000 יחידות דיור.

<עודד רביבי: אתם רואים מצד ימין, מצד שמאל, הכול באמצע עבודות פיתוח.

<עודד רביבי: מוסדות החינוך, כמו שראיתם, עברנו, כבר פעילים ועובדים ואנחנו ממשיכים לעבוד בשיטה הזו שאנחנו מכינים את מוסדות החינוך לפני שהתושבים מגיעים.

<עודד רביבי: פה מצד שמאל מתוכנן מרכז ספורט עם בריכת שחייה, אודיטוריום וחדר פעילות רב תכליתי בעלות כוללת של 40 מיליון שקל.

<עודד רביבי: בעזרת ה' יום שני הבא ישיבת מועצה.

<עודד רביבי: כמו שראיתם את תכניות העבודה שהצגתי לשר מופיע שם לקחת הלוואה של 20 מיליון שקל ואז נתחיל גם את זה לבנות, כך שתהיה עוד אטרקציה בשביל העולים כשהם באים לחפש מקום שטוב לגור בו.

<עודד רביבי: אנחנו הולכים להיכנס לישיבה תיכונית שנקראת 'אורות יהודה', אחת משלושה בתי הספר התיכוניים שיש לנו.

<עודד רביבי: ישיבה מיוחדת, היא גם ישיבה תיכונית, אבל אין בה פנימייה והיא לא בית ספר תיכון.

<עודד רביבי: אחוז מאוד גבוה של התלמידים דוברי אנגלית, המקצוע המועדף זה כדורסל, נבחרת כדורסל מעולה, בסגנון האמריקאי.

<עודד רביבי: אנחנו ניכנס, תשמעו, תבינו, תראו ותתרשמו.

<עודד רביבי: תודה.

<עודד רביבי: (סיור בבית הספר 'אורות יהודה')

<עודד רביבי: התערוכה הזו, דרכה זו סדנה שעשינו לעולים החדשים כדי להכיר את הסביבה, כדי ליצור שיח עם הסביבה ועם תושבים, 'אפרת מבעד לעדשה'.

<עודד רביבי: אתם יכולים להתרשם לבד ופשוט להמשיך עם כיוון התנועה וללכת קדימה.

<הרב שלמה קמחי: הכול עדיין חדש.

<הרב שלמה קמחי: לא כולם נמצאים.

<הרב שלמה קמחי: אנחנו ברוך ה' מתרגלים למבנה החדש, אבל זה המבנה של בית הספר, זה נעשה כמו שצריך.

<הרב שלמה קמחי: למשל אני סתם לוקח משל, אייל במקור מצרפת, כמה שנים בארץ?

<תלמיד: 14.

<הרב שלמה קמחי: רענן במקור מ-?

<תלמיד: ארצות הברית, ניו ג'רזי.

<הרב שלמה קמחי: כמה שנים בארץ?

<תלמיד: 11 שנה.

<הרב שלמה קמחי: ישראל?

<תלמיד: ניו יורק.

<הרב שלמה קמחי: כמה שנים בארץ?

<תלמיד: 15.

<הרב שלמה קמחי: הרב ראובן, אחד הר"מים אצלנו.

<מורה ראובן: 24 שנים בארץ.

<מורה ראובן: אני עונה לתלמידים, יש לי תלמידים בני 17-18 והם אומרים 'אתה אמריקאי ואני ישראלי', אני אומר 'לא, אני יותר שנים ישראלי מאשר אתם, אני 24, כמה שנים אתה?

<מורה ראובן: ' 17, 18.

<הרב שלמה קמחי: שמואל, כמה שנים בארץ?

<תלמיד: שבע שנים.

<הרב שלמה קמחי: איתן, כמה שנים בארץ?

<תלמיד: 17.

<הרב שלמה קמחי: נולדת פה?

<תלמיד: כן.

<הרב שלמה קמחי: וההורים שלך מאיפה?

<תלמיד: אמא שלי מניו יורק ואבא נולד פה.

<הרב שלמה קמחי: ויוני, כמה שנים בארץ?

<תלמיד: 13.

<הרב שלמה קמחי: אני פשוט מראה לכם, סתם, אנחנו עוברים במסדרון, אני מראה לכם חתך של האוכלוסייה.

<הרב שלמה קמחי: אלישע, מה, כמה שנים בארץ?

<תלמיד: אני כל החיים בארץ.

<תלמיד: נולדתי פה.

<הרב שלמה קמחי: וההורים שלך נולדו בארץ?

<תלמיד: גם.

אברהם נגוסה: זה השילוב.

<הרב שלמה קמחי: זה השילוב המנצח.

<הרב שלמה קמחי: (בשיעור)

<אליסה פריד הרבתר: שלום לכולם.

<אליסה פריד הרבתר: הכי הרבה אני רוצה שהתלמידים ידברו.

<רפאלה – מורה לעברית: בסדר גמור.

<רפאלה – מורה לעברית: אני אתן הקדמה קצרה.

<רפאלה – מורה לעברית: שמי רפאלה, אני תושבת הכפר ויש לי חברה לשפות, אנחנו מלמדים המון המון שפות ויום אחד ישבתי עם אליסה ודיברנו על קפה שיש לנו בירושלים שנקראת טוק קפה, איפה שבאים אנשים שרוצים לשנן, לדבר את השפה שהם לא מדברים טוב, ואני אפילו מדברת בשגיאות בדרך כלל גם וכל הרעיון פה זה לדבר בשפה שאתם רוצים לשפר.

<רפאלה – מורה לעברית: בירושלים יש לנו קבוצות של מבוגרים שמדברים עברית ועוד כמה שפות, כי הם עולים או חדשים, או ותיקים, לא משנה מה, והם רוצים לשפר את העברית שלהם.

<רפאלה – מורה לעברית: דיברנו עם אליסה ואמרנו בואו נעשה את זה גם למבוגרים פה באפרת וזה רץ יפה מאוד, ויום אחד אליסה התקשרה אליי ואמרה לי 'יש לנו קבוצה של עולים חדשים וותיקים בבית הספר שרוצים לשפר את העברית שלהם ואין להם כל כך הרבה מקומות שהם יכולים רק לדבר בעברית', חוץ מהכיתה ושם אם לפעמים הם עושים שגיאה אז הילדים האחרים צוחקים עליהם, או בגלל שזה אפרת ויש לנו הרבה שפות אחרות, הם ישר גולשים לאנגלית או מי שדובר צרפתית הם ישר גולשים לצרפתית.

<רפאלה – מורה לעברית: כפי שאתם שומעים אני גם עולה, אני עליתי לפני 32 שנה ולפעמים אני עם אנשים ואני יודעת שהם לא מדברים אנגלית אז אני מדברת בעברית.

<רפאלה – מורה לעברית: אם אני עם אנשים שאני יודעת שהם מדברים אנגלית אני גם עצלנית ואני גולשת ישר לאנגלית.

<רפאלה – מורה לעברית: אז הרעיון פה שאנחנו רוצים לתת לילדים בבית הספר פה, וזה פיילוט, זו פעם ראשונה ואנחנו רוצים מאוד שזה ירוץ בעוד בתי ספר, שתהיה להם אפשרות לדבר בעברית על נושאים שהם באמת צריכים, אם זה אוכל ואם זה בנות, אם זה סרטים, אם זה נהיגה, אם זה ילדים שעולים ל-י"א-י"ב צבא, הכנה לצה"ל, הכנה לגיוס, שזה דבר מאוד מאוד מאוד חשוב.

<רפאלה – מורה לעברית: אנחנו ראינו שילדים שמגיעים ללשכת הגיוס ואין להם את הכלים לראיון הראשון, ילדים שבאים לבית הספר ואין להם את הכלים סתם לשחק כדורסל, כי הם לא יודעים מה המונחים והם מתביישים לומר את זה, או שישר מדברים איתם באנגלית והם אף פעם לא לומדים את זה וזו גם בעיה.

<רפאלה – מורה לעברית: אז אנחנו הקמנו את הרעיון הזה.

<רפאלה – מורה לעברית: אתם תראו מה זה שיעור, מפגש, המנחה הוא לא מורה, לאו דווקא, הוא לא צריך להיות מורה, הרעיון פה שאסור לדבר בשום שפה חוץ מעברית.

<רפאלה – מורה לעברית: היום התחלנו לדבר על הנושא של אוכל ואני אעביר ביניכם כמה מהנושאים שאנחנו מדברים עליהם תוך כדי המפגש.

<אלירן – מורה: נעים מאוד, אני אלירן, אני המנחה של הקבוצה.

<אלירן – מורה: יש לנו שתי קבוצות שאיחדנו אותן היום באופן חד פעמי, קבוצה של תלמידי ט'-י' וקבוצה של י"א-י"ב.

<אלירן – מורה: שתי הקבוצות מדברות על אותם נושאים, לפעמים זה נושאים שיותר קשורים למה שרלוונטי להם, לדוגמה עם הקבוצה של י"א-י"ב אנחנו מדברים על לימוד נהיגה, על צבא, על בגרויות, ועם החבר'ה של כיתה ט' אנחנו מדברים על סרטים, על אוכל, על פנאי ובילוי ודברים כאלה.

<אלירן – מורה: עכשיו אנחנו מדברים על אוכל באופן כללי, על מסעדות, הדברים שהם פוגשים ביום יום, כשהם יוצאים עם חברים, כשהם אוכלים כאן בין ההפסקות והרעיון הוא שזו שיחה רגילה, מתקיימת שיחה רגילה כשהדף שיש לנו, דפים עם נושאים שונים, זה פשוט כלי שהם יודעים שהם יכולים להיעזר בהם בשיחה.

<אלירן – מורה: זה לא אולפן, אנחנו לא מלמדים אותם מילים חדשות בדרך כלל, אלא פשוט מילים מחיי היום יום שהם פוגשים ומשלבים אותם בשיחה.

<אלירן – מורה: אז בואו נמשיך לדבר על מה שדיברנו.

<עודד רביבי: הסיוט הזה לא יימשך הרבה זמן, יש לכם חמש דקות להראות לנו איך זה מתנהל ואנחנו נשחרר אתכם.

<<אלירן – מורה: > כרגע לפני התלמידים מונח דף עם אוכל, לא יודע למי יש את הדף עם האוכל, אבל מילים כמו מזון מהיר, מסעדות, גורמה, חטיפים, טבעונות, צמחונות, סכו"ם, ממש מגוון של מילים והתחלנו לדבר על מה כל אחד אוהב לאכול ואם מבשלים, אז פשוט נמשיך לדבר.

<<אלירן – מורה: הם יודעים שהחוק היחידי, מה החוק היחידי?

<תלמיד: לא לדבר באנגלית.

<<אלירן – מורה: > טוב, אז בואו נתחיל לדבר.

<<אלירן – מורה: יונה, מה אתה אוהב לאכול?

<תלמיד: אני אוהב פירות, אני אוהב גלידה.

<אלירן – מורה: איזה גלידה?

<תלמיד: שוקולד.

<תלמיד: אני יותר אוהב את האוראו.

<<אלירן – מורה: > מה זה אוראו?

<<אלירן – מורה: זה אוכל?

<<אלירן – מורה: אוכלים את זה במסעדה?

<תלמיד: לא, אוראו עוגיות.

<תלמיד: זה חטיף.

<<אלירן – מורה: > עוגייה, ממתק.

<<אלירן – מורה: אוקיי.

<<אלירן – מורה: מה עוד?

<<אלירן – מורה: אלישע, אתה אמרת שאתה אוהב לבשל ושאתה לא כל כך מבשל.

<תלמיד: אני מבשל ביצים - - -

<<אלירן – מורה: > ביצים, איך זה נקרא כשביצה מבושלת?

<תלמיד: חביתה.

<<אלירן – מורה: > יש לנו גם לוח, למילים חדשות שלא מכירים, אני כותב להם.

<<אלירן – מורה: איך אתה אוהב לאכול חביתה?

<תלמיד: אני אוהב עם בצל, קצת מטוגן.

<<אלירן – מורה: > רענן, אתה אוהב חביתה?

<תלמיד: כן, בסדר.

<<אלירן – מורה: > אתה הולך למסעדות?

<תלמיד: מסעדות?

<תלמיד: לא, לא ממש.

<תלמיד: הוא רק אוכל במסעדות.

<תלמיד: - - -

<<אלירן – מורה: > בשרים אתה מעדיף?

<תלמיד: כן.

<<אלירן – מורה: > איך אתה אוהב לאכול בשר?

<תלמיד: בינוני.

<תלמיד: מדיום.

<<אלירן – מורה: > ישראל, איך אתה מכין בשר בבית?

<תלמיד: אני לא מכין בשר.

<<אלירן – מורה: > איך אתם אוהבים לאכול בשר?

<<אלירן – מורה: איך מכינים בשר?

<תלמיד: על האש.

<תלמיד: מנגל.

<אלירן – מורה: מנגל, יפה מאוד.

<אלירן – מורה: נכון.

<אלירן – מורה: איך עוד אמרתם מקודם, שאתם אוהבים, מכניסים הכול?

<אלירן – מורה: למה אתם מכניסים הכול?

<תלמיד: פויקה.

<תלמיד: אבל זה לא רק בשר, זה הכול.

<תלמיד: היינו בטיול, אנחנו הכנסנו עוגיות שוקולד.

<תלמיד: נראה לי, יונה שם אננס.

<תלמיד: לנו בגיחה פסי שם סבון כלים.

<תלמיד: אני אוהב טוסט עם קטשופ.

<אלירן – מורה: גבריאל, מה אתה אוהב לאכול ?

<תלמיד: גם, חביתות, בשר.

<אלירן – מורה: איפה אתה אוכל המבורגר ופיצה?

<תלמיד: אצל אבא שלו.

<אלירן – מורה: איך אמרנו שזה נקרא, המקום שאנחנו קונים פיצות, המבורגר?

<תלמיד: מזללה, או מזון מהיר.

<אלירן – מורה: נכון.

<אלירן – מורה: ולעומת זאת אוכל אחר, איך זה נקרא?

<תלמיד: מסעדת גורמה.

<תלמיד: מסעדת יוקרה.

<אלירן – מורה: מסעדת יוקרה, נכון.

<אלירן – מורה: מי מכין את האוכל במסעדות יוקרה?

<תלמיד: השף.

<אלירן – מורה: ובמסעדות שהן לא מסעדת יוקרה?

<תלמיד: הטבח.

<אלירן – מורה: יפה מאוד.

<אלירן – מורה: זה ככה דוגמאות של כמה דקות שיחה רגילה.

<עודד רביבי: תודה רבה.

<מורה: אני רוצה שרענן יספר מה יש לו בכיס ומתי הוא קיבל אותו.

<מורה: כמה זמן אתה בארץ רענן?

<תלמיד: אני פה שנה.

<תלמיד: בשנה שעברה הייתי פה ועליתי לפני שבועיים.

<עודד רביבי: שיהיה בהצלחה, תודה רבה לכם, אנחנו נשארים ואתם חוזרים ללמוד באמת עכשיו.

<הרב יהודה ג'ייסון: המורכבות היא שמשרד החינוך נותן תמיכה לעולים חדשים רק בשלוש השנים הראשונות.

<הרב יהודה ג'ייסון: העולים האלה מקבלים במשרד החינוך הקלות בבגרות עד עשר שנים וכפי שאתה שמעת, הרבה חבר'ה הם כבר כמה שנים בארץ, בגלל שהם מדברים אנגלית, הם עדיין צריכים עזרה בתוך בית הספר ואנחנו צריכים לעשות כל הזמן תכניות אחרות, כי משרד החינוך לא נותן עזרה מעבר לשלוש שנים.

<הרב יהודה ג'ייסון: זו יכולה להיות משימה לוועדה, לדבר עם משרד החינוך על זה.

<עודד רביבי: השלב הבא, מה שאנחנו עכשיו עושים, אנחנו הזמנו לפה מספר עולים חדשים כדי שגם תשמעו מהחוויות שלהם וגם תוכלו לשאול אותם שאלות.

<עודד רביבי: מבחינתנו יש לנו את כל היום, אבל זה תלוי בכם.

<עודד רביבי: אנחנו התחייבנו לסיים עד 12:00, אליסה תציגי מי הצטרף אלינו לחדר ואז כל אחד יעשה סבב קטן, ממש במשפט אחד, מאיפה הם, כמה זמן הם בארץ, למה הם בחרו לבוא לגור באפרת ואז בעצם כל הצוות המקצועי והוועדה יכולים לשאול שאלות, התייחסויות.

<עודד רביבי: אליסה, בבקשה.

<אליסה פריד הרבתר: אז שמחה נבט נמצאת פה, אנחנו הזמנו מספר עולים חדשים.

<אליסה פריד הרבתר: שמחה נבט עלתה מצרפת, מישהו הזכיר את העלייה הקבוצתית מצרפת, אז באמת שמחה עלתה להר חומה עם הקבוצה של העלייה של הרב שלום ואך.

<אליסה פריד הרבתר: היא עברה אלינו לאפרת עם משפחתה, הם כבר זכו לבנות בית פה באפרת ובאמת שמחה הייתה יד ימיני ונשארת יד ימיני בכל מה שקשור בעלייה של הצרפתים.

<אליסה פריד הרבתר: היא מתמודדת עם שלוש המשפחות כאילו שהן המשפחה שלה, משפחה אחת באמת גרה אצלה בבית בבייסמנט.

<אליסה פריד הרבתר: שמחה נבט, בבקשה.

<דבורה גיני מלכי: היא נולדה באתיופיה.

<שמחה נבט: כן, גרתי הרבה שנים באתיופיה, באדיס אבבה.

אברהם נגוסה: יופי, נתנו לך את הזכויות של העולים מאתיופיה?

<שמחה נבט: זכות יש לי להתחיל, ועדת הקליטה, שר הקליטה ואברהם נגוסה, נעים מאוד.

<שמחה נבט: שמי שמחה, אני עליתי לארץ לפני שבע שנים וחצי בדיוק, בחרנו לעלות עם הקבוצה הקהילתית של שלום ואך, מכל מיני סיבות, אין לנו זמן, שמתי לב, בקיצור, בתכל'ס, מה חשוב.

<שמחה נבט: לפי הניסיון שלי כעולה, לפי הניסיון שלי כעזרה, או יד ימין או שמאל של אליסה עם הקבוצה הצרפתית מה חסר ומה ההמשך, אני מקווה שבשנה הבאה אנחנו נתקן את זה, זה הבעיה של האולפן.

<שמחה נבט: השנה לא היה אולפן בגוש עציון ואני רואה עכשיו שאנחנו רק עושים תיקונים בבית הספר.

<אליסה פריד הרבתר: אולפן לילדים.

<שמחה נבט: אני מדברת על הילדים.

<שמחה נבט: יש לי ארבע נקודות.

<שמחה נבט: אין לנו אולפן.

<שמחה נבט: יש לנו אולפן לא רציני, לא חוץ, אני מדברת על האולפן שמוציא את הילדים לא מבית ספר כמה שעות, כמו שאנחנו עושים, אני מדברת לפי ניסיוני.

<שמחה נבט: מהניסיון שלי, עליתי לירושלים והילדים שלי היו חמישה חודשים באולפן, שש שעות במשך היום.

<שמחה נבט: הבת שלי עלתה בגיל עשר עכשיו היא בת 18 כמעט והיא קיבלה 42 יחידות בבגרות.

<שמחה נבט: הבן שלי לומד בנווה שמואל ואף אחד לא יודע שהוא עלה בגיל 9.

<שמחה נבט: אני רואה את ההבדל עכשיו עם הילדים שעלו השנה, שיש להם כמה שעות, זה מצוין, עם מורה גשר, עם מורה לאולפן מקצועי, עם בנות שירות לאומי בבית הספר, אבל בסך הכול בשעות האחרות, כשהם נמצאים בכיתה, הם בכלל לא קולטים כמעט שום דבר.

<שמחה נבט: אז אני אומרת כאמא, אני אומרת כוועדת קליטה, אני אומרת שהניסיון שלי, אני רואה עכשיו את התוצאות עם הילדים שלי, זה ממש מוצלח.

<עודד רביבי: מה ששמחה אומרת עולה כחוט השני בכל בתי הספר.

<עודד רביבי: תהליך הקליטה של הילדים בהיעדר אולפן הוא מאוד מאוד קשה.

<עודד רביבי: אנחנו כרשות משקיעים כספים באופן פרטי בבתי הספר כדי לעזור לעולים החדשים בצורה פרטנית, אבל אם היה מערך לכל הילדים אז זה היה - - -

<שפרה קירשנבאום: זה עולה ברמה הארצית בכל מקום.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה לשאול.

אברהם נגוסה: תיכף אני אתן למשרדי הממשלה, יש נציגים ממשרד הקליטה, משרד החינוך, משרד הרווחה והשירותים החברתיים, אז אנחנו ניתן לכם להתייחס לאחר שהעולים יציגו.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך שאלה, מה אפרת צריכה לעשות כדי שיותר עולים מצרפת יגיעו לאפרת?

אברהם נגוסה: להערכתך, לפי הניסיון שלך?

<שמחה נבט: תודה על השאלה.

<שמחה נבט: זה רצון של הקהילה הצרפתית, שהיא כוללת 35 משפחות עכשיו ומנסים לבנות פה קבוצה כדי לתת תמונה של מה זה לגור באפרת בשביל הצרפתים.

<שמחה נבט: אנחנו בנינו ועדת קליטה מיוחדת לצרפתים, ניסינו לעבוד עם שלום ואך כדי שהוא יביא לנו אנשים, עשינו בזכות ראש העיר ארבעה ימים של טיולים של 100 משפחות, 100 זוגות הגיעו אלינו, לצערי רק שלוש בחרו את אפרת.

<דבורה גיני מלכי: והצענו לכולם להתארח אצלנו בבתים לשבת כדי להרגיש את הקהילה, באמת נתנו את המקסימום.

<שמחה נבט: כן, עשינו סיור בכל בתי הספר, כמעט כל היסודיים, בוודאי שני בתי הספר היסודיים וגם התיכון וגם הגנים ומרכז החירום וראש העיר עשה איתנו סיור בכל הבניינים החדשים והוא דיבר איתם תכל'ס כמה עולה דירות.

<שמחה נבט: אנשים שהיו מעוניינים, היו לי 12 משפחות שרצו לבוא לשבת אצלנו וגם לגור בגוש עציון, גם באלון שבות וגם באפרת ובחרו את חיפה וגבעת שמואל.

<שמחה נבט: גילינו אחרי כמה זמן שהם קיבלו עזרה כספית לגור במקומות האלה לשנה, עזרה כספית לשכר הדירה.

<שמחה נבט: אז אני חושבת שזה משהו שעשה את ההבדל, למרות שעכשיו הם מתקשרים אלינו והם רוצים לחזור.

<שמחה נבט: לא לחזור, כי אף פעם הם לא היו כאן, הם היו כאן יום אחד, אבל לחזור לקרבה של ירושלים וקהילה כמו אפרת, אין הרבה קהילות כמו שיש לנו פה.

<אליסה פריד הרבתר: נעצור בזה.

<שמחה נבט: אני יודעת למה הם לא בחרו, 12 המשפחות האלה.

<דבורה גיני מלכי: יש תקצוב לסיוע בשכר דירה לעולים מצרפת היום?

<שפרה קירשנבאום: זה במסגרת תכניות של עידוד עלייה.

אברהם נגוסה: תיכף נשמע ממשרד הקליטה.

<אליסה פריד הרבתר: אביבה שטרן עלתה עם משפחה צעירה, ילדים צעירים, לפני שנתיים וחצי.

<אליסה פריד הרבתר: הם גם כן שכנים ממש, קנו בית ועברו לפה לבניית קבע בשכונה החדשה באפרת.

<עודד רביבי: הם נכנסו רק השבוע, נכון?

<אביבה שטרן: לא, אנחנו בקוטג'ים, נכנסנו לפני חצי שנה.

<אביבה שטרן: מחכים שהשכונה תתמלא יותר.

<אביבה שטרן: אני אביבה, אני והמשפחה שלי עלינו מניו יורק לפני שנתיים וחצי, עלינו עם שלושה ילדים - - - שבועיים אחרי שנכנסנו לבית החדש ואנחנו מאוד מרוצים באפרת.

<אביבה שטרן: ידענו שאנחנו רוצים לבוא לגוש עציון, בעלי למד בישיבת הר עציון ואנחנו הרגשנו קשר חזק עם האזור ובחרנו באפרת.

<אביבה שטרן: אנחנו באנו מ - - - אז רצינו מקום - - -

<דבורה גיני מלכי: עיר גדולה ותוססת עם המון שופינג.

<אביבה שטרן: בעצם גם עיר וגם יישוב, שאפרת משלב ממש את שניהם, וגם אוכלוסייה של משפחות צעירות, גם עם אמריקאים דוברי אנגלית, אבל גם לא.

<אביבה שטרן: עכשיו אנחנו מאוד מרוצים מהשכנים החדשים שלנו, יש כמה בשכירות שהם גם עולים חדשים, אבל כל אלה שקנו חוץ מאיתנו ומשפחה אחת אחרת הם ישראלים, שזה ממש עזר לקליטה שלנו.

<אביבה שטרן: קבוצת הווטסאפ של הישראלים זה הכי הכי עזר.

<אביבה שטרן: הילדים שלי היו בגן כשהגענו אז הם קלטו את השפה מאוד מאוד מהר, לא היו לנו בעיות עם אולפן, כי זה לא היה שייך לנו, אבל אני מסכימה שאם היינו באים עם ילדים יותר גדולים אז היינו רוצים את האולפן.

<אביבה שטרן: מה עוד?

<אליסה פריד הרבתר: זהו, אנחנו נעבור באמת למישהו שעלה עם ילדים יותר גדולים.

<אליסה פריד הרבתר: מרטי גרדנר הוא הוותיק, הוא העולה הוותיק שנמצא בינינו.

<אליסה פריד הרבתר: מרטי גם כן מורה בבית הספר 'עשה חיל', עובד עם החינוך המיוחד.

<מרטי גרדנר: שמי מרטי גרדנר, עליתי עם 5 ילדים, נולדה לנו ילדה.

<מרטי גרדנר: אני עובד באחד מהמקומות של משרד החינוך באפרת, ב'עשה חיל', בכיתת תקשורת, ילדים עם אוטיזם בתפקוד גבוה.

<מרטי גרדנר: כל הילדים שלי, כשעלינו, הגדול שלי היה בן 12 - - - הם הגיעו מבית ספר מארצות הברית לבית ספר כאן, זה משהו שונה, ממש לא דומה.

<מרטי גרדנר: היו שם 15 ילדים בכל כיתה, כאן זה 30 ילדים, זה היה השוק שלהם.

<מרטי גרדנר: זה לקח להם זמן, זה לקח שנים עד שכולם היו בסדר, ברוך ה' כולם בסדר.

<מרטי גרדנר: אחד מהם בעזרת ה' יתחיל בעוד כמה שבועות - - - זה הגדול שלנו, והילדים האחרים מבינים מה קורה, את כל המצבים החברתיים, הם מסתדרים, הם עם ישראלים כל הזמן, מדברים בעברית כל הזמן עם החברים שלהם, זה מאוד מאוד חשוב.

<מרטי גרדנר: אני חושב עדיין על האנשים שעולים לארץ, אני חושב שכדאי לתת לילדים ללמוד כאן.

<מרטי גרדנר: פעם ראשונה שראיתי את זה כאן, צריך כל בית ספר לקחת את הילדים ליותר זמן, אולי שנתיים-שלוש שנים עד שהם מבינים בספרים וגם איך הם כותבים.

<מרטי גרדנר: הם לא מבינים מה קורה.

<מרטי גרדנר: זהו.

<אליסה פריד הרבתר: רוברט היימן.

אברהם נגוסה: אני מכיר אותו הרבה שנים.

אברהם נגוסה: בפדרציה, הלכנו ביחד להציל יהודים מאתיופיה.

<רוברט היימן: אני אשתדל לדבר בעברית, זה לא קל בשבילי.

<רוברט היימן: אני מצטער.

<רוברט היימן: לפני שעליתי לישראל לא ידעתי עברית, לא דיברתי עברית, לא כתבתי בעברית, קראתי רק קצת.

<רוברט היימן: בזכות משרד החינוך אני למדתי עברית באולפן מורשה בירושלים, זה היה מצוין.

<רוברט היימן: אחרי כן בזכות המועצה של אפרת ואליסה המשכתי ללמוד עברית בשנה שעברה.

<רוברט היימן: במשרד העלייה והקליטה בירושלים, זה היה מצוין, הם עזרו לי הרבה מאוד מאוד.

<רוברט היימן: תודה רבה.

<רוברט היימן: עדיין אתגרים גדולים, אחת, עבודה.

<רוברט היימן: אני צריך למצוא עבודה, אני עוד לא פנסיונר, המקצוע שלי הוא עובד סוציאלי.

<רוברט היימן: למצוא עבודה זה קשה מאוד מאוד.

<רוברט היימן: אני צריך למצוא פתרון טוב בקרוב כדי להיות מצליח בישראל.

<רוברט היימן: זאת בעיה גדולה, מה לעשות?

<רוברט היימן: שתיים, אולפן.

<רוברט היימן: למרות שסיימתי אולפן א' אני צריך להתקדם בעברית שלי, אבל זה יקר מאוד.

<רוברט היימן: בלי משכורת זאת הוצאה גדולה בשבילי עכשיו.

<רוברט היימן: חוץ מזה, ברוך ה', הכול בסדר.

<רוברט היימן: תודה על העזרה, אני מעריך את זה.

<רוברט היימן: אני מצטער, עברית לא טוב.

<אליסה פריד הרבתר: עברית מעולה.

<אליסה פריד הרבתר: דובי קופפרפרג, או ד"ר דוד קופפרפרג באמת ידבר גם על המקצוע שלו.

<אליסה פריד הרבתר: הם עלו השנה מקליפורניה, גם כן ילדים גדולים וגם קטנים.

<אליסה פריד הרבתר: דובי.

<דובי קופפרברג: כן, תודה.

<דובי קופפרברג: אני קנדי, עליתי מסן דייגו קליפורניה, הייתי מומחה בריאות בטיפול נמרץ 20 שנה בסן דייגו ועליתי לפה.

<דובי קופפרברג: הייתה לי הזדמנות, היה נס שאני עושה טלקומיוטינג פה מאפרת, מהמשרד שלי, בזית, שאני מטפל בחולים בוויסקונסין, קנטקי ובעוד כמה מדינות.

<דובי קופפרברג: אני עושה את שמירת הלילה, שזה לילה בארצות הברית, אבל זה יום פה בארץ.

<דובי קופפרברג: זה קצת מוקדם, בשלוש בבוקר, זה בסדר, יותר טוב לטוס מפה לניו יורק כל שבועיים, משהו כזה.

<דובי קופפרברג: זה באמת היה נס בשבילי.

<דובי קופפרברג: כמו שאמרת, עבודה זה עיקרי כדי להיות פה ולהצליח וברוך ה' יש לי עבודה וזה משהו מיוחד, שיכולים להיות פה בארץ, אבל להיות בטלקומיוטינג בארצות הברית בלילה, זה מצוין.

<דובי קופפרברג: האתגרים שלי זה באמת היה עם משרד הבריאות.

<דובי קופפרברג: אני מומחה 20 שנה בארצות הברית, אבל מגיע לפה, אתם יודעים את הסיפור, צריכים לעשות את ה - - - יש לי את הרישיונות ודווקא בהסתכלות היה עניין שיש לי את העבודה, אז אני לא צריך לעבוד פה, אבל אני רוצה לעבוד פה, אני רוצה להיות רופא מומחה פה, לעזור לאנשים, לתושבים של אפרת וגוש עציון, ויש לי מה לתת להם, בלי לחשוב באמת על המשכורת, בגלל שבשבילי זה לא העניין של משכורת, זה עניין של להיות בקבוצה של הרופאים.

<דובי קופפרברג: אבל לעשות את ההסתכלות שלי, שאתם יודעים, זה חלק של משרד הבריאות, יש לי את התואר של רופא פנימי, ריאות וטיפול נמרץ, זה קשה.

<דובי קופפרברג: איך עושים את השלושה חודשים, חצי שנה, לעשות הסתכלות כל יום בבית חולים.

<דובי קופפרברג: אם לא היה רופא מיוחד שהיה ראש המחלקה של ריאות שמעוניין לעזור לי, שאני עובד פעמיים בשבוע לחצי שנה או יותר לקבל את ההסתכלות שלי באמת אני לא אהיה רופא פה בארץ, וזה חבל מאוד, בגלל שיש לי מה לתת לחולים פה.

<דבורה גיני מלכי: אחרי 20 שנה של ניסיון בחוץ לארץ אתה אומר שעדיין אתה צריך לעשות את זה?

<דובי קופפרברג: כן, אין מבחנים, אבל יש הסתכלות.

<דובי קופפרברג: מה זה הסתכלות?

<דובי קופפרברג: שלושה חודשים לכל מומחיות, יש לי שלוש, אז חצי שנה שאני צריך לעבוד לפי החוק, אני אומר 'חוק' בככה, זה לפי ההסתדרות הרפואית בישראל, כל יום בבית חולים.

<דובי קופפרברג: ברוך ה' שמשרד הקליטה עשו לאפרת, לכולם, משכורת שמקבלים ממשרד הקליטה לכל חודש לעבוד בהסתכלות, זה פעם אחת במסעדה עם הבן שלי, זה לא מספיק לגור משפחה של שבעה אנשים, ברוך ה' יש לי חמישה ילדים, בישיבת הכותל, בגיל 7 פה ב'עשה חיל'.

<דובי קופפרברג: זה לא מספיק, אז צריך לעבוד במסגרת אחרת משהו, אז זה לא מספיק.

<דובי קופפרברג: עשיתי את תואר המומחה של ריאות, אבל אני עובד בטיפול נמרץ כל יום ב-15 בתי חולים בארצות הברית.

<דובי קופפרברג: כל ערב אני עושה את זה, כל יום פה, אבל לעשות את ההסתכלות שלי בטיפול נמרץ פה, אני אומר לך - - -

<עודד רביבי: הוועדה מכירה את זה, דבורה לא מכירה את זה.

<דובי קופפרברג: בסדר.

<דובי קופפרברג: תודה רבה.

<אליסה פריד הרבתר: יש עוד שניים.

אברהם נגוסה: אבל קצר, כי אני רוצה שהמשרדים, נציגי משרדי הממשלה, יתייחסו בקיצור לסוגיות שעלו פה.

<אליסה פריד הרבתר: גם אנחנו.

<אליסה פריד הרבתר: יעל רוזנבאום עלתה השנה מארצות הברית, גם משפחה עם ילדים קטנים, גם כן אשת מקצוע, פסיכולוגית במקצוע, אנחנו ניתן לה לדבר.

<יעל רוזנבאום: אוקיי.

<יעל רוזנבאום: עלינו בקיץ, יש לי שלושה ילדים קטנים, בגיל 6, 3 ושנה, ואנחנו ממש שמחים פה.

<יעל רוזנבאום: בחרנו באפרת בגלל שזה קהילה דתית, באנו לבקר והקהילה מאוד ידידותית ופגשנו את אליסה וידענו שזה המקום שלנו.

<יעל רוזנבאום: מהזמן שבאנו היו לנו הזמנות בשבת, כל שבת, מאוגוסט, אז זה ממש לא רע.

<יעל רוזנבאום: הדבר שאני רוצה לומר, גם כן כמו מה שאתם שמעתם, אני פסיכולוגית, עשיתי PHD ופוסט דוק בארצות הברית ועכשיו אני באה לארץ ומחפשת עבודה וזה ממש קשה להעביר את הרישיון.

<יעל רוזנבאום: כל הדברים שצריכים לעשות, לקבל מכתבים מכל המשגיחים שלי בעבר, שאני לא יודעת איפה הם, אולי הם מתו, אולי הם לא בעבודה, ואני צריכה את החתימה שלהם על כל העבודה שעשיתי, אף על פי שיש לי רישיון מניו יורק, מניו ג'רזי וזה לא אכפת למדינה שזה הגון בארצות הברית.

<יעל רוזנבאום: זה קשה לחפש עבודה.

<יעל רוזנבאום: אני רגילה למשכורת אמריקאית וזה לא סתם לחפש עבודה, מה שרואים בעיתון זה לא בדיוק מה שמתאים לי.

<יעל רוזנבאום: אני עדיין בהתחלת הקריירה שלי, אבל עשיתי המון לימודים ואני רוצה לקפוץ למקום שיהיה מתאים לכישורים שלי וזה ממש קשה.

<יעל רוזנבאום: היה לנו המון מזל שהבעל שלי בא עם עבודה מארצות הברית, וזה נס גלוי מהקב"ה, כי בלי זה לא היינו יכולים לעשות את זה.

<יעל רוזנבאום: אני חושבת שהדבר זה חיסרון, שעזבנו את ארצות הברית, כל הקולגות, הייתה לי רשת שם ואנחנו באנו לארץ ואני לא מכירה פסיכולוגים פה ואני חושבת שדבר שאולי יכולים לעשות, למשל אני פסיכולוגית חדשה ואני מוכנה להיות מקור לאנשים אחרים שהם רוצים לבוא לארץ.

<יעל רוזנבאום: אנשים מתקשרים אליי ואומרים לי 'אוה, אנחנו רוצים לבוא לארץ', ועכשיו אני מתחילה לפגוש אנשים, אולי אם יש משהו יותר מקורי או ממוסד שיש אנשים שכל העולים החדשים שהם במקצוע מסוים ויכולים לטלפן לאנשים במקצוע שלי ולדבר איתם ולומר איפה אתה עובד ולקבל עזרה.

אברהם נגוסה: אני מצטער שאני מקצר את הזמן בגלל הזמן, אבל אני חושב שהנקודה מאוד ברורה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

<אליסה פריד הרבתר: אנחנו באמת רוצים לסיים עם יעל מילר.

<אליסה פריד הרבתר: יעל מילר גם כן פסיכולוגית, היא עלתה בשנה שעברה וכבר עובדת אצלנו בשירות הפסיכולוגי החינוכי פה באפרת.

<יעל מילר: כן.

<יעל מילר: רציתי להגיד שהיה לי המון המון מזל.

<יעל מילר: גם הבעל שלי עובד בחוץ לארץ, אבל מהבית, כמו ד"ר קופפרברג וזה עשה לנו ממש קל לבוא לארץ בגלל שהמשכנו בחיים שהיו לנו.

<יעל מילר: המצב הכלכלי היה בסדר.

<יעל מילר: באמת הייתה לי הדרכה למצוא עבודה, השירות הפסיכולוגי כאן באפרת זה נפלא.

<יעל מילר: אתה מכיר את פרויקט 200?

<יעל מילר: זה פרויקט שמביא פסיכולוגים מחוץ לארץ לבוא ויש להם תקן כדי לתת בשביל שנה או שנתיים ואחר כך אם אתם עושים עבודה טובה, אז יכולים לקבל משכורת מהשירות או מהמועצה.

<יעל מילר: אז מה שטוב לי בעבודה, מה שאני רואה זה שבתי הספר שאני עובדת בהם הם מאוד מאוד מעריכים שאני מבינה מאיפה ההורים באים ואני יכולה לעזור להם, להיות גשר בין בית הספר, בין העיר אפרת, בין המערכת למשפחות העולים.

<יעל מילר: זה מאוד מתגמל עבורי ואני חושבת שזה חלק גדול מהקליטה שלי, שהחוויה הזו מהעבודה מאוד מתגמלת ואני מאוד שמחה בזה.

<יעל מילר: רציתי להגיד משהו על הילדים שלי.

<יעל מילר: היה סיפור שהם אמרו לנו שבחנוכה, השנה הראשונה, הם יהיו בסדר עם השפה וזה ממש - - - זה לא המציאות שלנו.

<קריאה: אמרו חנוכה אבל לא אמרו איזה חנוכה.

<קריאה: הילדים שלי בגנים, עד חנוכה הם הבינו ואחר זה הם ישבו לדבר ב - - - אבל זה בגן, זה בגיל 3-4.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע התייחסות, אני מקווה שנשמע מנציגי משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: יש לנו נציגים ממשרד הקליטה, מנהלת המחוז, נמצאת גם איריס הומינר, שהיא אחראית גם לעניין יזמות, אולי בעניין זה תעדכנו אותנו בקיצור.

אברהם נגוסה: נמצאת איתנו נציגת משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

אברהם נגוסה: אתם רואים, עניין התעסוקה עלה באופן מאוד חזק, עלה גם נושא החינוך, כי הילדים מקבלים סיוע רק עד שלוש שנים, אז אני רוצה גם התייחסות בעניין הזה.

אברהם נגוסה: נתחיל במשרד הקליטה.

<שפרה קירשנבאום: אני מנהלת מחוז הדרום וירושלים.

<שפרה קירשנבאום: יושבת לידי קטיה טוב, שהיא מנהלת המרחב והיא למעשה אחראית באופן ישיר על הטיפול בעולים.

<שפרה קירשנבאום: כשאתם מגיעים לרח' הלל 15, זה אצלה, הטיפול של יועצי קליטה.

<שפרה קירשנבאום: קיבלתם שם סל קליטה, הבטחת הכנסה וגם כל הקשר מול תעסוקה, בעיקר אנשי מקצוע שהם מקצועות רישוי.

<שפרה קירשנבאום: משרד הקליטה מסבסד את הרופאים, פסיכולוגים, שנקלטו בעבודה.

<שפרה קירשנבאום: משרד הקליטה הוא זה שמסבסד.

<שפרה קירשנבאום: אי אפשר כאן לפרוש לפרטי פרטים.

<שפרה קירשנבאום: מה שאני מאוד מציעה, קטיה בסוף הפגישה תיקח פרטים, תתאמו, תחזרו ותבדקו אם אתם מיציתם או יודעים את כל הזכויות שלכם במשרד הקליטה.

<שפרה קירשנבאום: הסוגיה הפרטית שלך מאוד ייחודית לך, אני מניחה שאתה כבר היית בשיח עם משרד הבריאות.

<שפרה קירשנבאום: בקיצור, אני מציעה לכל אחד באופן אישי לבחון איתנו שוב אם הוא מיצה את כל הזכויות שלו.

<שפרה קירשנבאום: אשמח לקבל קורות חיים שלך, של עובד סוציאלי, אני חושבת שיש צורך בעובדים סוציאליים.

<שפרה קירשנבאום: כל אחד באופן פרטי שייגש אלינו ואנחנו ננסה לבחון מה הזכויות שלו.

<שפרה קירשנבאום: אני מזמינה כל אחד, גם מי שלא דיבר, או מי שלא העלה את כל הנושאים, לבדוק מה הזכויות שלכם.

<שפרה קירשנבאום: יש לכם זכויות דבר ראשון לתעסוקה, לקורס, אם יש לכם מצוקות שונות, אם אתם צריכים עזרה ממישהו ממשרדי הממשלה האחרים, אתם מוזמנים לפנות אלינו.

<שפרה קירשנבאום: לגבי עידוד עלייה, בתכנית שאת עלית, יש יישובים, וזה חשוב ליישוב לדעת, שנכנסו לתכניות עידוד עלייה, שיש מכסה של כמות מסוימת של עולים ואם הם הגיעו ליישובים שבתוך התכנית הם מקבלים סיוע בסדר גודל של 5,000 או 7,000 שקל סיוע בשכר דירה.

<שפרה קירשנבאום: תלוי בגודל המשפחה, יש סיוע.

<שפרה קירשנבאום: לא היה תקציב מדינה, לא יצאה תכנית כזאת, עכשיו רק פורסם קול קורא לנושא של פרויקטורים לעידוד עלייה.

<שפרה קירשנבאום: זאת אומרת שימו לב, תעקבו אחרי הפרויקטורים, תהיו איתנו בקשר וכאשר תהיה תכנית לעידוד עלייה ליישובים, בדרך כלל זה מתחיל באזור הקיץ, אז בהחלט צריך לדאוג לכך שאפרת תהיה ברשימה הזאת.

<דבורה גיני מלכי: פרויקטור לעידוד עלייה זה אומר עוד לפני שיש עולים, התפקיד שלו זה לעודד.

אברהם נגוסה: בואו נעשה ככה, בגלל הזמן הקצר, מה שחשוב שיש כתובת.

אברהם נגוסה: כמובן, דבורה, את מכירה את זה.

אברהם נגוסה: מאוד חשוב, היא גם אומרת להעביר לה קורות חיים שלו.

אברהם נגוסה: אני דווקא רוצה, איריס, אם את יכולה להתייחס בקיצור לעניין של הזכאות שלהם, הזכויות שלהם בעסקים קטנים, ביזמות.

<אירוס הומינר: נתחיל בזה שאני משוחררת לגמרי כי נפלה לי זכות ענקית להיות כאן תושבת אפרת למעלה מכמעט עוד מעט 23 שנים.

<אירוס הומינר: זו זכות מאוד גדולה, כי המודל כאן באפרת, המהות של אפרת בכל נושא קליטת העלייה משולב ברמה העמוקה ביותר והמודל המצוין ביותר.

<אירוס הומינר: זה דבר חשוב לומר בתחילת דבריי.

<אירוס הומינר: דבר נוסף, חשוב לי לציין גם, הרבה פעמים אנחנו עושים כנסים לגייס אנשי עסקים ויזמים לעלות לישראל ולהשקיע בישראל, אז כל פעם ששומעים את המונח, איכשהו מזהים שאני מאפרת, זה כאילו נפתחות זוג עיניים גדולות ואוהבות, להגיע לאפרת.

<אירוס הומינר: זה כל פעם מדהים אותי מחדש, איך אפרת הפכה להיות מודל משיכה מאוד גדול.

<אירוס הומינר: בהקשר של הנושא של היזמות העסקית, משרד הקליטה היום פיתח מודלים מאוד מאוד משמעותיים לכל מי שמעוניין לפתוח עסק, להעתיק את העסק שלו מחו"ל, להביא השקעה לישראל, או גזרה חדשה וחשובה שאנחנו מפעילים אותה.

<אירוס הומינר: זה לגבי החבר'ה שכאן דיברו.

<אירוס הומינר: אנחנו קוראים להם יזמים בעל כורחם, זאת אומרת אנשים בעלי ידע, ניסיון והשכלה מתאימה שלא מוצאים פתרונות תעסוקתיים בתחום שלהם ובעצם הופכים להיות בעלי עסק עצמאים משל עצמם, פותחים כאן עסק כתוצאה מזה שהם לא מצאו פתרון תעסוקתי.

<אירוס הומינר: אני חייבת לציין שאנשים שלא חשבו שמעולם הם יוכלו להיכנס לתוך העולם הזה, פתאום מגלים, בגלל אותם כלים ובגלל אותו סיוע מאוד רחב שהמדינה משקיעה בתחום הזה, מרחב מאוד גדול והרבה פעמים מאוד מצליחים ואני מכירה כמה סיפורים של הצלחה, כאן אפילו באפרת, וגם בגוש עציון.

<אירוס הומינר: לכן מה שחשוב, ככה לסיום, משרד הקליטה מפעיל בנושא של יזמות עסקית פרויקט מאוד מאוד מצליח ומאוד טוב שמתחיל את התהליך עוד לפני.

<אירוס הומינר: עוד בחו"ל, לפני הם קיבלו החלטה לעלות לישראל, עושים להם בדיקת כדאיות לרעיון עצמו כדי להעתיק אותו לישראל.

<אירוס הומינר: אחרי שהם מגיעים לכאן הם מקבלים את כל הפסיליטיז, שעות ייעוץ, ליווי בשפה שלהם, בחמש שפות, הם מקבלים ייעוץ מלא, מנטורינג עסקי מלא שמלווה אותם, מעבר לזה אנחנו נותנים הלוואה עד גובה של 250,000 שקל, רבע מיליון שקל, בתנאים הטובים ביותר במשק ונותנים את כל מה ששייך לתחום של סדנאות, קורסים, כל דבר, כולו ממומן על ידי משרד הקליטה.

<אירוס הומינר: אפילו את התכנית העסקית משרד הקליטה מממן באופן מלא, מלבד איזה סכום מאוד מאוד קטן של דמי רצינות.

<דובי קופפרברג: שאלה.

<דובי קופפרברג: אני יכול לדבר בשמי, אני לא יודע מה בשם אחרים גם, אבל הם עדיין לא קיבלו עבודה, אבל זה לקח לי כל כך הרבה זמן, שלוש שנים, עד שהם ראו וקיבלו את כל התארים שלי וכל הרישיון שלי, עד שיום אחד גיסי, הוא הכיר מישהו במשרד החינוך ואמר 'יש לך משהו?

<דובי קופפרברג: מחר בבוקר אני צריך להיות שם בשמונה בבוקר'.

<דובי קופפרברג: הוא היה צריך לחתום על דף אחד והוא אמר 'אוקיי, אתה יכול לקבל את הרישיון שלך'.

<דובי קופפרברג: אז זה לקח הרבה הרבה - - - הם אומרים 'כן, אנחנו מקבלים מקבלים ומקבלים', אבל בסוף למה זה לוקח כל כך הרבה לעשות את זה?

<דובי קופפרברג: אם יש לנו את ההשכלה, יש לנו תארים ויש לנו רישיון, אפשר לקבל את זה.

אברהם נגוסה: זה נושא שבאמת כמה פעמים עלה בוועדת העלייה והקליטה וגם בוועדת הרווחה.

אברהם נגוסה: יש חוקים, זה בתהליך מתקדם לקריאה שנייה ושלישית כדי להקל ולמנוע את החסמים הבירוקרטים האלה.

אברהם נגוסה: לכן אני מקווה ש - - -

<שפרה קירשנבאום: אתם החלוצים, אחריכם יהיה יותר קל.

אברהם נגוסה: עכשיו לנציגת משרד החינוך.

<שושי רבינוביץ: שלום לכולם.

<שושי רבינוביץ: לי קוראים שושי רבינוביץ ואני שייכת לצוות הפיתוח המחוזי מטעם משרד החינוך במחוז ירושלים ובעיר ירושלים.

<שושי רבינוביץ: אני רוצה מאוד להתייחס למה ששמחה, העולה מצרפת, הוותיקה, העלתה בנושא האולפן העירוני שהיה בירושלים.

<שושי רבינוביץ: ואגב גם היה פה.

<שושי רבינוביץ: אני רוצה להתייחס לזה משום שאנחנו מאמינים ואני מאוד מרגישה את זה, שכאשר הילדים מתאקלמים כמו שצריך קל להורים להתמודד עם הקשיים שלהם טוב יותר.

<שושי רבינוביץ: זאת אומרת הילדים באמת בראש סדר החשיבות בקליטה ורק אחר כך יתר הילדים.

<שושי רבינוביץ: אז קודם כל באפרת היה אולפן, הרבה שנים היה פה אולפן של 20-25 שעות בשבוע ובעצה אחת משותפת עם אליסה והמנהלים החלטנו, לא לסגור אותו, אלא לשנות אותו.

<שושי רבינוביץ: האולפנים עברו להיות בתוך בתי הספר.

<שושי רבינוביץ: השנה, רק השנה, ב'עשה חיל' יש 21 שעות, ב'אורות עציון' בנים יש 25 שעות וב'אורות עציון' בנות יש 27 שעות.

<שושי רבינוביץ: זאת אומרת יש שעות לאולפן ואם יש איזה שהוא קושי בהפעלתו - - -

<אליסה פריד הרבתר: ויש גם שעות - - -

<שושי רבינוביץ: כן, זה יחד.

<שושי רבינוביץ: זה כמובן נגזר ממספר העולים שנמצאים ולעולים הוותיקים על פי הצרכים של בתי הספר.

אברהם נגוסה: עד כמה שנים עולה הוא עולה?

<שושי רבינוביץ: אולפן שנה א' זה שנה ראשונה.

<שושי רבינוביץ: אל תתייחס למה שהבחור אמר לך, כי אני תיכף אתייחס לזה.

<שושי רבינוביץ: הבחור, הכוונה מנהל התיכון פה.

<שושי רבינוביץ: לעולים שנה ראשונה אולפן זה שנה ראשונה ביסודי, בעל יסודי זה שנתיים.

<שושי רבינוביץ: בנוסף יש לוותיקים שעות שהם מקבלים שבע שנים אחרי עלייתם בהתאם למחקרים שמראים שגם כשהילד, התלמיד, מדבר שוטף ומבין שוטף, בלימודים, בקריאה וכתיבה והבנה עדיין יש פערים וזו הסיבה שנותנים מבחני בגרות עד עשר שנים וקצת יותר מיום העלייה.

<שושי רבינוביץ: היום ילד שהתחיל את לימודיו בכיתה א' ייבחן כעולה חדש בי"ב.

<שושי רבינוביץ: זאת אומרת באמת הרצון שלנו הוא לעזור.

<שושי רבינוביץ: לעניין האולפן.

<שושי רבינוביץ: רק השבוע דיברתי עם שתי מנהלות מפה ורציתי לתת להם עוד תכנית לשני בתי הספר והם אמרו 'יש לנו מספיק משאבים, אנחנו לא צריכים את זה בשעות'.

<שושי רבינוביץ: התפיסה אומרת בעברית שלא משנה כמה זמן הם יהיו פה יש תהליך, גם אם היינו נותנים פי שניים שעות זה היה לוקח את אותו זמן, אלא מה?

<שושי רבינוביץ: כשיש חשיפה לעברית נכנסים לזה יותר מהר מאשר כשאין חשיפה לעברית.

<שושי רבינוביץ: האולפן בירושלים נסגר בדיוק מהסיבה הזאת.

<שושי רבינוביץ: חוץ מזה שפה אני יכולה לומר שהאולפן היה מורכב, אפרופו האוכלוסייה הדתית התורנית, מבנים ובנות דתיים ושאינם דתיים, יהודים ושאינם יהודים, והיה קושי מאוד גדול מהבחינה הזאת, הייתה גם בעיה שהילדים היו חשופים כל היום לשפת האם שלהם.

<שושי רבינוביץ: כל אחד דיבר בשפה שלו.

<שושי רבינוביץ: לכן הם אולי הגיעו לבית הספר קוראים וכותבים טוב יותר, אבל הם לא הבינו שום דבר.

<שושי רבינוביץ: חצי שנה אחרי שאתה בארץ, זה לא משנה אם אתה תהיה 20 שעות או 20 שעות במסגרת אחרת, מתחילים להבין.

<שושי רבינוביץ: אם בית ספר עובד נכון הילדים נטמעים, מתמודדים ומתאקלמים.

<שושי רבינוביץ: בהחלט אני מרגישה, וזה אני אגיד גם בפאנל, שזה שאנחנו נמצאים בתוך חברה שדוברת את השפה לפעמים מעכב את העניין, כי גם בבתי הספר הם מדברים אנגלית עם החברים שלהם.

<שושי רבינוביץ: אבל אלה בעיות שאני מול המנהלים עובדת מאוד קשה.

<שושי רבינוביץ: יש לי כאן משאבי הדרכה גדולים, התבשרנו השבוע, אליסה עוד לא ידעה, שגם בגני הילדים ייכנסו שעות גנים מה-1 בינואר, רטרואקטיבי, אולי אפילו קודם, התכניות הן שאלה, אבל זה נושא אחר.

<שושי רבינוביץ: לעניין שהמנהל ג'ייסון פנה אליך.

<שושי רבינוביץ: ילדים לבחינות בגרות מקבלים בארבע-חמש שנים, השנה זה מ-2011, כל מי שעלה מ-1.1.2011 מקבל שעות תגבור לבחינות בגרות של עולים חדשים.

<שושי רבינוביץ: יש בחינות.

<שושי רבינוביץ: בואו נראה בית ספר כמו שפה, והרב קמחי יכול ודאי לאשר את זה, כשיש בערך 40% של ילדים שנבחנים בבחינות בגרות של עולים אז יש בערך 40% מהשעות של בית הספר שאפשר לעזור להם פרט לשעות שהם מקבלים ממש בשביל אלה שעלו בשנים האחרונות, שהם צריכים עוד קביים.

<שושי רבינוביץ: כך שלא חסר משאבים, השאלה איך מנצלים אותם.

<שושי רבינוביץ: בשביל זה אנחנו פה.

אברהם נגוסה: מבחינת הזכאות עד עשר שנים הם יכולים לקבל את הסיוע?

<שושי רבינוביץ: לא, הסיוע ניתן באמת לאלה שעדיין מתקשים בקריאה-כתיבה.

<שושי רבינוביץ: אלה שבאו בארבע השנים האחרונות מקבלים שיעורים ספציפיים.

<שושי רבינוביץ: אבל אם יש פה 50% שנבחנים בבחינות עולים אז אחוז השעות, הסך הכול שעות של בית הספר - - -

אברהם נגוסה: לא, אני מדבר בעניין הזכאות.

<שושי רבינוביץ: זכאות לסיוע של שעות עולים זה רק אלה שהגיעו בחמש השנים האחרונות.

אברהם נגוסה: לא עד עשר שנים?

<שושי רבינוביץ: עד עשר שנים הם יכולים להיבחן בבחינות עולים, בבחינות קלות יותר.

<עודד רביבי: יש באמת אי התאמה בין מה שהיושב ראש אומר, בין הקלות של הבחינות לבין הסיוע שניתן ובסוף מה שאומר, גם הרב ג'ייסון, וגם מה שנאמר לי בבתי הספר התיכוניים של הבנות, זה שיש צורך להתאים בין הבחינה עם ההקלות לבין הסיוע שניתן כי יש לא מעט עולים חדשים שגם בשנה השביעית והשמינית עדיין מבקשים - - -

אברהם נגוסה: לא, אני הולך מבחינה מדינית.

אברהם נגוסה: מבחינת המדינה, מה שלי ידוע, שלעולה חדש יש את עניין הזכאות עשר שנים והוא נחשב כעולה חדש.

<שושי רבינוביץ: לצורך - - -

<עודד רביבי: הקלות בבחינות, לא מבחינת הסיוע.

<שושי רבינוביץ: הוא ייבחן בבחינת עולים, הוא לא יקבל שעות עזר לבחינות עולים.

<שושי רבינוביץ: אבל בכל בית ספר שיש הרבה עולים צריכה להיות קבוצה שלומדת לבחינה הזאת.

<שושי רבינוביץ: כאלה שבאו לפני עשר שנים לא תמיד צריכים.

<שושי רבינוביץ: אגב, זה לא ליוצאי אתיופיה.

<שושי רבינוביץ: ליוצאי אתיופיה יש יותר שנים, לארצות אחרות בחמש השנים הראשונות יש ואחר כך אין סיוע, אבל לבית ספר מותר לתת סיוע ויש לבתי הספר משאבים לתת.

אברהם נגוסה: חמש שנים, לא שלוש שנים.

<שושי רבינוביץ: חמש.

<שושי רבינוביץ: השנה זה מ-2011, אנחנו ב-2016.

<דבורה גיני מלכי: בקשר למה ששושי אמרה.

אברהם נגוסה: לא, אנחנו גולשים מבחינת הזמן.

אברהם נגוסה: הנציג או נציגה של משרד הרווחה.

<לאה צ'סטרמן: אני רוצה להגיד לגבי שני דברים.

<לאה צ'סטרמן: הזכאות של משרד הרווחה זה 15 שנים אחורה.

<לאה צ'סטרמן: אנחנו מוצאים, כמו שראש המועצה דיבר בחדר הישיבות, שהמשברים הם משמעותיים, אבל לא בהתחלה.

<לאה צ'סטרמן: המשברים שקורים במשפחות של עולים חדשים קורים דווקא - - - בהתחלה זה כזה פנטזיה וחלום, ככל שהילדים והמשפחה מתבגרים מצד אחד, מהצד השני יש הרבה משפחות שהאוכלוסייה של ההורים מגיעים לארץ וזה משהו שלא דיברנו עליו עד עכשיו, על הגיל השלישי, איזה מענים יש כאן או צריך לפתח ובוודאי שצריך לדאוג ליותר תקציבים גם לגיל השלישי.

<לאה צ'סטרמן: מכיוון שהייתי בוועדות אצלך, גם עם קרית ארבע, בית אל ויישובים נוספים, יש להם תושבים שעלו מפרו, בני מנשה, זו משאלה שאנחנו מבקשים אותה במשך שנים רבות, לאחד את הזכויות שיש לבני מנשה עם עולי אתיופיה ואני בטוחה שהקליטה שלהם באפרת, כמו גם בגוש עציון, תהיה הרבה יותר טובה.

<לאה צ'סטרמן: המחירים פה יקרים, הקליטה שלהם פה טובה, היא מעשירה גם את האוכלוסייה הקיימת כי היא פותחת אותה למגוון רחב של עולים מכל העולם, ואני חושבת שהזכויות שלהם - - -

אברהם נגוסה: נקלטים כאן בני המנשה?

<לאה צ'סטרמן: יש פה מספר קטן של עולים מפרו.

אברהם נגוסה: פרו זה משהו אחר.

<לאה צ'סטרמן: אני יודעת, יש עולים מפרו ויש בני מנשה.

<לאה צ'סטרמן: פה יש עולים מפרו, באפרת, אבל מבחינה תרבותית וקליטה חברתית הם מאוד דומים לבני מנשה.

אברהם נגוסה: אנחנו נקיים ישיבה בנושא של קליטת בני המנשה ואני אשמח ששם תשתפי אותנו מהניסיון שלך בנושא הזה ואז אנחנו באמת נקבל החלטה בנושא.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: דבורה, אני לא רוצה לא לתת לך לדבר.

<דבורה גיני מלכי: אז אני אגיד ממש קצר.

<דבורה גיני מלכי: אני חושבת שמה ששושי הזכירה ומה שדיברו כאן, על הקליטה של הילדים, מה שדיברו בוועדה כשישבנו אצלנו, אני לא יודעת אם יש, שפרה ושושי, על מעורבות הורית בעניין הזה של הילדים.

<דבורה גיני מלכי: אנחנו יודעים שהרבה הורים חוששים ואז מסתגרים בתוך הקבוצה שלהם וזה נותן מודל חד משמעי לילדים.

<דבורה גיני מלכי: אתה יודע, גם עשינו את זה עם עולי אתיופיה, ברגע שההורים יותר מעורבים ויותר מבינים את ההשפעה שלהם על הדור הבא הם עושים מאמצים.

<דבורה גיני מלכי: אז אני יודעת שלא כל החברים שלהם יהיו ישראלים וכו' וכו', אבל אם יש הורים, ואליסה שמה לב שמשפחות עולים שיש לנו כאן, שהם פתוחים קצת יותר, שמזמינים פעם בשנה איזה שהיא משפחה ישראלית ותיקה והילדים שלהם רואים את זה, יותר קל לילדים לצאת החוצה, לשמוע יותר עברית וזה יכול להקל עליהם באמת בגלל האוזן.

<דבורה גיני מלכי: אמרתי, לפני 30 שנה, כשאנשים היו באים ולא הייתה ברירה, היו רואים את סמי וסוסו או איך שקוראים לזה בטלוויזיה וזהו, היום הם באים, הם פותחים את כל הכבלים שהיו בארצות הברית, שלא לדבר על כל הדי.וי.

<דבורה גיני מלכי: די וזהו, והם לא שומעים שום עברית.

<דבורה גיני מלכי: אנחנו צריכים לעשות משהו מעבר לזה וכן לשים את המעורבות שלנו - - -

<שפרה קירשנבאום: במסגרת התקציב של משרד הקליטה בתחום קליטה וקהילה, בחינוך הבלתי פורמלי, ניתן לעשות תכניות כאלה ואני חושבת שעושים.

<קריאה: עושים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני חושב שאנחנו צריכים לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: גלשנו יותר מדי, לאנשים יש גם תכניות שהם צריכים להגיע.

אברהם נגוסה: אתה רוצה להגיד משהו לסיכום או שאני אסכם?

<עודד רביבי: אני לא אגזול מהזמן, רק באמת תודה רבה.

<עודד רביבי: מבחינתנו, אני חושב שמה שחשוב זה לראות את כל הפרצופים, יש פה את מנהל מחלקת החינוך, יש פה את רכזת הקליטה, קחו טלפונים, לראות שאנחנו סוגרים את המעגלים ובסוף מה שיודעים לראות ויודעים לגעת מקבלים.

<עודד רביבי: מה שנשאר באפליקציה ומחשבים, כנראה שזה לוקח יותר מדי זמן.

<עודד רביבי: אז תודה רבה על הרצינות ועל הזמן ונמשיך לעשות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לך, אדוני ראש המועצה, וגם הצוות פה וגם בבית הספר וגם במועצה.

אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודים לכם על שיתוף הפעולה.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה להודות לנציגי משרדי הממשלה שהגעתם.

אברהם נגוסה: אני חושב שלמדנו הרבה דברים, קודם כל למדנו על ההישגים בשילובם ובקליטתם של העולים החדשים פה בקהילה, באפרת, ויחד עם זאת גם למדנו על בעיות שאנחנו צריכים להתייחס אליהן, גם למשרדי הממשלה אני אומר, בעיקר בעיות בתחום התעסוקה.

אברהם נגוסה: אם אנחנו לא ניתן פתרון לתעסוקה אז אנחנו לא נצליח למשוך או להביא עוד עולים.

אברהם נגוסה: היא אמרה, העולים הפוטנציאלים שואלים משם, 'מצאת עבודה?

אברהם נגוסה: מצאת עבודה?

אברהם נגוסה: אז איך אני יכול לבוא אם אין - - - אני רוצה לעלות, אבל אם אתם לא קיבלתם עבודה, איך אני יכול?'.

אברהם נגוסה: אני חושב שחובתנו לעשות כל מאמץ, להילחם עם כל החסמים הבירוקרטים כדי להקל על העולים החדשים.

אברהם נגוסה: זה הכיוון.

אברהם נגוסה: אני כל כך מתחזק עכשיו שנמשיך ונעשה כמו שעד עכשיו הביאו את זה בדיון, כמה פעמים בנושא התעסוקה, בוועדה, אנחנו נעשה גם את הדברים האלה.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לך, שוב, תודה רבה לכולם, אנחנו מסיימים את הדיון.