ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 168, 2016-03-21 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום י"א באדר ב' תשע"ו 21 במרץ 2016 והנושא של סדר היום בניית תשתיות למוסדות חינוך במגזר הבדואי, בהשתתפות שר החקלאות ופיתוח הכפר.

יעקב מרגי: אני אסביר לכם, לכאורה, למי שלא מכיר, לא מבין, הועדה קיימה סיור במוסדות החינוך של חלק מן המגזר הבדואי - - -

<קריאה: חלק קטן מאוד.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: יום אחד זה לא הרבה.

יעקב מרגי: בסיכום הדברים, בסעיף 8 לסיכום הדברים, הוחלט ש"הועדה תקיים ישיבה מיוחדת עם שר החקלאות ופיתוח הכפר, בנושא קרקעות ובניית מוסדות, פיתוח תכניות לאמצעי גישה, על פי הסמכות המוקנית לו מן הממשלה" וכבוד הוא לנו שנמצא אתנו השר אורי אריאל, השר לחקלאות ופיתוח הכפר.

יעקב מרגי: ייתן לנו קצת סקירה על פיתוח התשתיות בסביבות מוסדות ציבור, מוסדות חינוך, כבוד השר.

אורי אריאל: בוקר טוב, יושב ראש הועדה, חבריי חברי הכנסת, ראשי המועצות, מוזמנים אחרים.

אורי אריאל: אני שמח על הסיור שעשיתם כי 'טוב מראה עיניים ממשמע אוזניים'.

אורי אריאל: בסוף, כשנמצאים בשטח וחשים את הצרכים ואת הבעיות אז אחרי זה, יש דרך יותר טובה לטפל בבעיות האלו.

אורי אריאל: מטבע הדברים הרשות להסדרת הבדואים בדרום היא גוף מתכלל, היא גוף-על, היא לא באה – מדגיש, היא לא באה בשום פנים ואופן במקום משרדי הממשלה.

אורי אריאל: במקרה שלנו אנחנו מדברים בעיקר על ארבעה גופים, שלושה משרדים, בראש ובראשונה משרד החינוך והמשרד השני זה משרד התחבורה, בהיותו אחראי, על פי החלטות קודמות, על כבישי הגישה לבתי הספר, המשרד השלישי הוא משרד הפנים, כאחראי כללי על הרשויות ועל תקציביהן.

אורי אריאל: הזכרתי ואמרתי ארבעה כי בסוף, או יותר נכון, בהתחלה, בעיניי, האחריות הראשית והמיוחדת והכוללת היא של הרשויות עצמן.

אורי אריאל: אתם סיירתם בשתי הרשויות שהן מועצות אזוריות – נווה מדבר ואל קסום.

אורי אריאל: מפאת קוצר הזמן לא הגעתם לרשויות אחרות והבעיות הן כמובן משתנות - - -

יעקב מרגי: ידענו שהקדנציה הולכת להיות ארוכה, יהיה לנו זמן.

אורי אריאל: אני, אין לי בכלל, ממש, רק לשבֵּח, אין לי על זה שום טענה, אני רק מציין את העובדה ורוצה להגיד שיש הבדל כמובן, בין הרשויות המקומיות לאזוריות וגם בין כל רשות לרשות.

אורי אריאל: בין רשות לרשות יש כמובן הבדלים ומשמעויות מיוחדות שאכן כדאי להכיר כדי לטפל.

אורי אריאל: בסך הכול, אנחנו חושבים – זה ה'מוטו' של כל העבודה עם הפזורה הבדואית, הישובים הבדואים בדרום, שכל מה שמגיע להם מגיע להם בזכות לא בחסד.

אורי אריאל: צריך לזכור את זה כי לפעמים אני רואה אנשים שמתבלבלים כאילו "עושים טובה" וכאילו "הנה, אנחנו נענינו" – לא, אני רוצה להיות בעניין הזה מאוד חד, מאוד תקיף הייתי אומר, תסלחו לי על המילה, אלה אזרחי מדינת ישראל שמגיעה להם – כמו לכל אזרח אחר, כיתה, מגיע להם לוח, מגיע להם כביש, מגיעים להם מים, מגיעה להם בריכת שחיה, אני משתמש בדוגמה הזאת וחבריי נילאו מלשמוע אותי - - -

אוסאמה סעדי: כמה ברכות שחיה יש?

אורי אריאל: סליחה, למה לך?

אוסאמה סעדי: מדברים על - - -

אורי אריאל: אבל למה לך?

אורי אריאל: תרשה לי, באמת.

אורי אריאל: אם אני יכול לבקש מכם, הרי אתם מוזמנים, נדמה לי שעד אתמול בערב לא הוזמנתם, עד שביקשנו.

אורי אריאל: תרשה לי רגע.

יעקב מרגי: הוזמנו.

יעקב מרגי: אלה היו הקבוצות, לא חברי כנסת.

אורי אריאל: מצוין.

אורי אריאל: תראו, אני משתמש בדוגמה הזאת, ואומר, בכל ישוב יהודי, קחו קיבוץ או מושב, יש בריכת שחיה, קחו 70 משפחות, קחו 60 או 100, בטח אם הוא 500 ו-1,000 – יש בריכת שחיה, קצת יותר טובה, קצת פחות טובה אבל, המגזר הבדואי שואל: מה עם בריכות שחיה – אין אבל, "נעשה אחת ברהט", נו, תודה רבה, מה?

אורי אריאל: מה? "נעשה אחת ברהט" כאילו ג'סטה - - -

יעקב מרגי: כבישים יש לנו כבר?

יעקב מרגי: לפני הבריכה.

אורי אריאל: מה העניין?

אורי אריאל: לא, זה לא לפני, אני רוצה, סליחה, היושב ראש - - -

יעקב מרגי: בסדר, אני שמח על החידוש.

אורי אריאל: אני לא רוצה לעשות 'לפני' ו'אחרי' ואני אסביר למה, כי כבישים הם משרד התחבורה ובריכות שחיה הן שַׂרת התרבות והספורט, ואתה יודע שאין ממלכה אחת נוגעת בחברתה, זה תקציב שלה, זה תקציב שלו, באמת, באמת, אסור שיהיו הדירוגים האלה, צריכים לבנות 30 בריכות שחיה ב-2016, בסדר?

אורי אריאל: לא שתיים, לא ארבע – שלושים.

אורי אריאל: יש לנו פיגור של 67 שנים.

איציק שמולי: איפה המדינה בנתה בריכות שחיה?

אורי אריאל: מכובדי, תנו לי רגע לסיים.

אורי אריאל: אני יודע, היא לא בנתה בשום מקום, נכון?

אורי אריאל: מעולם הבנייה הכפרית לא עזרה בישובים קהילתיים, ואני לא רוצה לדבר על התנועה הקיבוצית, כי שם היא לא בנתה מעולם, גם לא בנו חדר אוכל בשום מקום, לא בנו אף פעם כלום, רק אצל הבדואים כל הזמן בונים, ללא הרף, אתה לא יכול לעצור את הבנייה, באמת, אולי נפסיק עם ההיתממות הזאת?

אורי אריאל: חברים, אני לא רוצה להיות בזה, בסדר?

אורי אריאל: אני יודע את המצב, ידעתי לפני, ועכשיו, כשאני שנה בתפקיד אני יודע את זה בפרטים.

אורי אריאל: חברים, זה לא מתקרב למה שצריך להיות, זה לא מתקרב למה שיש במגזר היהודי.

אורי אריאל: בסדר, לא בכול אשמה הממשלה, חברים, אני לא כזה מתנדב להיות אשם, יש בעיה של הנהגה, יש בעיה של תב"עות, יש בעיה של קרקעות, אני לא מתכוון להלאות אתכם יותר מדי בדיבורים אבל, צריך לדעת את האמת.

אורי אריאל: אנחנו הפעם עוסקים בעניין החינוך, שהוא בעיניי הליבה של כל העניינים, כי מי שמקבל חינוך טוב, גם במשמעות של 'דרך ארץ קדמה לתורה' וגם 'תורה', לא 'תורה' - - - אלא 'תורה' מלשון לימוד, אז הוא אחרי זה ימצא פרנסה ומי שיודע עברית ולמד בעברית ימצא פרנסה, ומי שלא לומד בעברית, חברים, לא יידע.

אורי אריאל: עכשיו, יש לי שותף באמת מצוין, אח, קוראים לו השר בנט ואני אומר לכם שכשבאתי הייתה לי הרגשה של חורבן, חסרות מאות כיתות, יש פיגור בגנים, זה לא בסדר והכול לא בסדר – לא נכון, לא נכון, יש בסך הכול התמודדות נכונה, כולל העדפת יתר מסוימת על ידי משרד החינוך, תוך היכרות והבנה עם הצורך ועם הפיגור שנוצר ברבות השנים, עשרות שנים, יש ועדה מיוחדת – נציגי משרד החינוך ידברו על זה, אני לא רוצה להחליף אותם חס וחלילה ולא לייצג אותם, הם יודעים לעשות את זה מצוין ואני חושב שהם עובדים יחדיו, יחד עם מנהלת המחוז, שהייתה בדיון אחר פעם, ואנחנו מדברים בעיקר על בינוי היום, אז אני מבין שהיא לא פה אלא יותר אנשי הבינוי, אנשי מעש.

אורי אריאל: שר החינוך ואנחנו עובדים בזרועות משותפות.

אורי אריאל: אני רוצה לסיים ולומר שהחינוך לא מתחיל בבית הספר ולא נגמר בבית הספר.

אורי אריאל: ברשותך, אני רוצה להגיד שניים שלושה משפטים, שהם לא עיקר הדיון אבל אני רוצה שתהיה לנו תמונה מלאה.

אורי אריאל: החינוך מתחיל מהמעונות, ממעונות היום ואנחנו נמצאים במעונות היום שזה בכלל משרד אחר לגמרי, בסדר?

אורי אריאל: משרד הכלכלה, לא משרד החינוך, נמצאים בחוסרים שקשה לתאר אותם והם צריכים תיקון.

אורי אריאל: זהו, גמרתי את המעונות, לא כי סידרנו את זה אבל אני לא רוצה להרחיב.

יוסף ג'בארין: האם יש נציגים של משרד הכלכלה?

יעקב מרגי: לא.

יוסף ג'בארין: כי השר אמר וסיכם שהמצב חמור מאוד אבל זהו.

יעקב מרגי: הוא לא יכול לפתוח את זה.

יעקב מרגי: בוא - - -

אורי אריאל: אני אמרתי ואני חוזר, אני לא מחליף משרדים אחרים.

יעקב מרגי: אתם מוזמנים להגיש הצעות לסדר לוועדת הכלכלה, על מעונות היום, או לוועדת העבודה והרווחה, לא בשולחן הזה.

אורי אריאל: מעונות זה לא בשולחן הזה.

יעקב מרגי: עדיין, עדיין לא בשולחן הזה.

אורי אריאל: במהרה בימינו, מכובדי.

אורי אריאל: הדבר השני הוא העל יסודי, בסדר?

אורי אריאל: אנשים לא גומרים היום ללמוד בכיתה י"ב אז אל"ף, צריך לדעת שיש נשירה גדולה, יותר מהממוצע הארצי ועוד פעם, אם משרד החינוך ירצה להתייחס לזה אז הוא יתייחס, אני לא אתן נתונים במקומם אבל, יש שיפור בזה.

אורי אריאל: מה שחשוב הוא המגמה והמגמה היא חיובית, המגמה היא חיובית, פחות נשירה, יותר בנות לומדות, יותר כיתות לומדים, הדברים בשיפור ואנחנו עושים מאמץ גדול כדי שגם העל-תיכוני אכן יהיה בצורה שמשביעה רצון.

אורי אריאל: יש לנו תכנית מיוחדת לעזור לסטודנטים במכללת "ספיר" ובעוד מקומות, ואנחנו רוצים להרחיב את זה הרבה יותר.

אורי אריאל: אתמול שוחחנו גם על העניין הזה.

אורי אריאל: אנחנו צריכים פה לעשות מאמץ מיוחד.

אורי אריאל: זאת לדעת שיש אלפי סטודנטים, אלפים רבים, שלומדים בביר-זֵית, שלומדים בחברון, שלומדים ברבת עמון, שלומדים איפה שאתם רוצים, הם לא לומדים במדינת ישראל, בסדר?

אורי אריאל: לא בטוח, לא יודע, לא הייתי שם הרבה שנים - - -

<קריאה: השר היה - - -

אורי אריאל: לא הייתי - - -

יעקב מרגי: זה לא תמיד - - -

אורי אריאל: אני אומר, תראה, אני מעלה את זה כבעיה.

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

אורי אריאל: אני מעלה את זה כבעיה.

יעקב מרגי: הדיון הוא תשתיות.

אורי אריאל: רק כדי לתת את כל התמונה אני אומר שזו בעיה גדולה מאוד מאוד, הם לא לומדים פה בגלל שאנחנו לא יודעים מספיק טוב לארגן את המסלולים אבל, אנחנו גם פה בהתקדמות, בשיפור.

אורי אריאל: לא מספיק מהר, אני מקווה שנצליח בשנה הזאת, הקרובה, לעשות הרבה יותר בתחום הזה ואכן, נשאיר פה את הסטודנטים, שילמדו פה.

אורי אריאל: בביר זית לא הייתי הרבה שנים אבל לא בטוח ששם יושבים חובבי ציון.

יעקב מרגי: אפשר להוסיף?

יעקב מרגי: היינו במפגש מקדים, גם אנוכי, גם חברת הכנסת מירב בן ארי במל"ג, לפני כתיבת תכנית החומש החדשה, אל"ף, סקרו בפנינו את מה שהם עשו במגזר הבדואי בנושא השכלה גבוהה, אני חושב שיש הצלחות מסוימות, הם הולכים להעצים את זה, הם ראו שזה מצליח, הם הולכים עם זה, בקבלת מלגות, בהנגשה של ההשכלה הגבוהה למגזר הבדואי, אני מקווה שזה ייצא.

אורי אריאל: כן, ודבר אחרון שאני אגע בו, אני רק אזכיר אותו עוד פעם, מקווה שאנשי משרד החינוך יגעו בו, יש יותר מדי הסעות שהן לא הכרחיות, זאת אומרת, היות ויש מחסור בבתי ספר בכיתות, כי אין תב"ע, כי אין זה, כי אין זה ועוד פעם, לא בגלל שלא רוצים לבנות אלא אילוצים אחרים, אז יש הסעות בהיקפים עצומים שבמקום רגיל היו אומרים: או.

אורי אריאל: קיי, יש פה מספיק תלמידים כדי לפתוח בית ספר ולא להסיע.

אורי אריאל: זה לא דבר מרנין לקחת ילדים בגיל שש ולהסיע אותם הלוך ושוב לבתי הספר, שלא לדבר על העלויות, בכסף שמשתמשים להסעות ודאי אפשר לעשות דברים יותר טובים אבל, גם זה נובע לא מתוך רשלנות או חוסר רצון טוב אלא מתוך, הייתי אומר, אילוצים, ברוב המקרים, ואני מקווה שגם פה נצליח להתגבר ונביא את זה למקום יותר טוב.

אורי אריאל: בסך הכול יש מגמת שיפור, צריך להאיץ אותה מאוד בגדר "אין מזרזין אלא למזורזין" ואני רוצה להודות עוד פעם על הדיון הזה, כי כל דיון מביא אתו עוד איזו דחיפה ועוד איזו עשייה.

יעקב מרגי: תודה לכבוד השר.

יעקב מרגי: אני הייתי רוצה, לפני שנפתח את הדיון, נציגי משרד החינוך, בסוגיית הבינוי והפיתוח, תנו לנו סקירה.

<גנאדי קמנצקי: גנאדי קמינצקי, מנהל אגף מיפוי ותיכנון.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו בהחלט חושבים שהקידום של המגזר הבדואי ובין היתר בניית תשתיות, הם משימה מאוד חשובה של מדינת ישראל ואנחנו מנסים לבטא את זה גם במעשים.

<גנאדי קמנצקי: במה זה מתבטא?

<גנאדי קמנצקי: קודם כל, אני אגע בכמה בעיות כפי שהן ידועות לנו.

<גנאדי קמנצקי: קודם כל היקף תקציב להקמת כיתות, דבר שני הוא מפתח עלות ודבר שלישי הוא תשתיות, עד לגדר של בית הספר.

<גנאדי קמנצקי: אני אתייחס לנושא של היעדר מספיק תקציב להקמת כיתות.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו ב-2012 הכפלנו את מספר הכיתות שאנחנו בונים במגזר הבדואי, מסביבות 95 ל-230 בערך.

<גנאדי קמנצקי: ב-2015 אנחנו העברנו בערך 10% מן התקציב שלנו למיגזר הבדואי, כשהאוכלוסייה היא בסביבות 3%, זה אומר, העדפה מתקנת מאוד משמעותית.

<גנאדי קמנצקי: יחד עם זאת, כל עוד מתקדמים תהליכים סטטוטוריים, עוד אין צורך בבניית קבע במוסדות חינוך ואנחנו נמצאים במצב שבו אנחנו צריכים לסגור פער של עשרות שנים מאחור ובפירוש, אין לנו תקציב לכך.

<גנאדי קמנצקי: שתבינו, משרד החינוך הקים שתי ועדות שעובדות על הנושא הזה.

<גנאדי קמנצקי: ועדה אחת במטה, עם גילה נגר בראשה וועדה שניה במחוז, עם מנהלת המחוז ואנחנו עשינו חשבון שצריך בסביבות 1,600 כיתות.

<גנאדי קמנצקי: חברים, זה פחות או יותר התקציב שיש לנו לכל המדינה.

יעקב מרגי: גנאדי, אני אעזור לך.

יעקב מרגי: בשבוע שעבר קיימתי ישיבה אצלי בלשכה, עם תמיר, והסוגיה הזו עלתה.

יעקב מרגי: אם ניקח את התקציב ונתחיל לתת באחוזים מסויימים לפי מגזרים, לעולם לא נדביק את הפערים.

<גנאדי קמנצקי: מסכים לגמרי.

יעקב מרגי: ואני אמרתי לו, שאם הוא צריך את העזרה שלי אני מוכן ללכת לשם.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה מיפוי של צרכים מגזריים, מקום שיש בו אפליה רבת שנים ניתן שם דחיפה, מעבר לגודל באוכלוסייה, לא מעניין אותי הגודל באוכלוסייה, מן הרגע שתתקבל ההחלטה הפרמטר שיידחף קדימה הוא הפערים שנוצרו באותו מגזר, באותה עיר, באותו ישוב ולשם אנחנו נכוון, שהמטוטלת תתהפך.

<גנאדי קמנצקי: רק זו הדרך, אין דרך אחרת.

יעקב מרגי: זה עלה בסקירה של תכנית החומש וכנראה שנלך לשם.

יעקב מרגי: בבקשה.

<גנאדי קמנצקי: אני רק אסיים עם זה שאנחנו עובדים עם משרד החקלאות במשותף, זה גם הצוות השלישי שאנחנו עובדים ביחד, כדי למפות את כל הצרכים לתקופה, למפות את כל המכשולים ולראות איך אפשר לפתור.

<גנאדי קמנצקי: נכון לעכשיו העבודה נראית לי מאוד פרודוקטיבית ומאוד יעילה.

איתן ברושי: כמה כיתות ניבנו - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, אני אתן לכם.

איתן ברושי: שאלה.

יעקב מרגי: רגע, רגע, אמרנו, סיכמנו את זה.

איתן ברושי: לא סיכמנו, שאלה, אני שואל, כמה כיתות - - -

יעקב מרגי: אם נלך לשלב השאלות אז אני גמרתי את הדיון.

יעקב מרגי: אין שלב שאלות כרגע, כי יש עוד ששה שבעה חברי כנסת.

איתן ברושי: שאלה.

יעקב מרגי: איתן, אני אתן לך.

איתן ברושי: רוצה לדבר.

יעקב מרגי: אני רוצה למקד.

יעקב מרגי: יכול להיות שבהמשך הסקירה לא תהיה שאלה.

<גנאדי קמנצקי: אני 'בגדול' סיימתי, שאנחנו מודעים לחוסרים - - -

יוסף ג'בארין: 1,600 - - -

<גנאדי קמנצקי: למפות אותם, אם אתם רוצים מספרים אז המספרים הם כאלה.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו זיהינו צורך של 1,600 יחידות - - -

<קריאה: כיום?

<גנאדי קמנצקי: כיום.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו תיקצבנו ב-2015 230 כיתות וכל שנה אנחנו מגדילים את כמות הכיתות שאנחנו מתקצבים, מ-2012, באופן - - -

יוסף ג'בארין: 2016?

<גנאדי קמנצקי: עוד לא סיימנו.

יעקב מרגי: עוד לא, עוד לא - - -

<גנאדי קמנצקי: עוד לא סיכמנו.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו מתקצבים כל הזמן בהתאם להתקדמות, בשיחות, במפגשים עם הרשויות - - -

יעקב מרגי: כמה כיתות אמורות בכלל להיפתח ב- 2016?

<גנאדי קמנצקי: סך הכול למדינה בסביבות 1,600.

יעקב מרגי: 1,600.

יעקב מרגי: או.קיי., תודה.

איתן ברושי: אפשר שאלה?

יעקב מרגי: רגע, לפני כן, מוחמד אלהיב.

יעקב מרגי: אני אגמור את הסקירה של משרד החינוך.

איתן ברושי: רק שאלה.

יעקב מרגי: תן עוד סקירה על מה שקורה במערכת החינוך.

יעקב מרגי: תציג את עצמך ולמיקרופון.

<מוחמד אלהיב: מוחמד אלהיב, אני ממונה על החינוך הבדואי במשרד החינוך.

<מוחמד אלהיב: לפני כארבעה חודשים, חמישה חודשים, שר החינוך הינחה, יחד עם מנכ"לית משרד החינוך, להקים ועדה שקוראים לה ועדת הסדרים, לטיפול בכל סוגיות החינוך במגזר הבדואי, החל מגני ילדים עד לאוניברסיטה, כאשר הועדה הזו, בראשותה של המנכ"לית, אחר כך מינתה את המשנה למנכ"לית גילה נגר, להיות יושבת ראש הועדה, התקיימה כוועדת פורום - - -

יעקב מרגי: מה מטרת הוועדה?

<מוחמד אלהיב: מטרת הוועדה הזו היא לבחון את כל המכשולים שקיימים בתוך מערכת החינוך הבדואית, את כל החסמים ולהציע למשרד החינוך ולמשרדים אחרים, כשמשרד החינוך שותף מלא אתנו גם בהצעת החלטה שאנחנו אמורים להגיש בסופו של יום לשולחן הממשלה, לקבל תקציב ייעודי.

<מוחמד אלהיב: הועדה הכוללת הזו מורכבת מתת-וועדות משניות, ועדה אחת מטפלת בנושא של ההישגים, של החינוך ושל הפדגוגיה, שבראשה יש גם איש פדגוגיה מן הבכירים שלנו, ועדה אחרת לנושא של הבינוי, שגנאדי ותמיר מובילים שם, הוא תיאר את הנושא הזה, ועדה שלישית בנושא של החינוך הבלתי פורמאלי, שאנחנו גם מסתכלים על כל המסגרות של 24/7/365 והסוגיה הרביעית שהשר דיבר עליה, כך, במרומז, היא הנושא של הכשרת מורים והמון סטודנטים שאינם נמצאים בידינו אלא עוברים למקומות אחרים.

<מוחמד אלהיב: היום אנחנו מתכוונים, יש לנו תקציב יעודי והכנו גם עכשיו בשיח מתמשך בין מכללת באר שבע לבין "אחווה" ו"ספיר" להכפיל את מספר המתקשרים להוראה מ-350 מתקשרים להוראה בשנה ל-700 מתקשרים להוראה בשנה.

יעקב מרגי: ולעצור את הרכבת מהצפון.

<מוחמד אלהיב: זה הצורך שלנו.

יעקב מרגי: או.

יעקב מרגי: קיי.

<מוחמד אלהיב: אחת הסוגיות שעלו באופן מאוד בולט היא בעיית ילדים, גילאי 3-5 מחוסרי מסגרת חינוכית.

<מוחמד אלהיב: מספרם – אנחנו לראשונה הלכנו ובדקנו, עלה כמעט ל-5,200 ילדים שאין להם מסגרת ואנחנו בשיח - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה - - -

יוסף ג'בארין: עוד פעם, מה המספר?

<מוחמד אלהיב: כ-5,200 ילדים פחות מגיל 5.

יעקב מרגי: גילאי 3-5 לא נמצאים במסגרת חינוכית.

<מוחמד אלהיב: כאשר כ-70% מהמספר הזה קיים בשתי הרשויות הגדולות – נווה מדבר ואל קאסום, בישובים השונים, בכפרים השונים, חלק מוכר וחלק לא מוכר.

<מוחמד אלהיב: היו לנו גם חלק מהישיבות עם שתי הרשויות וקראנו לישיבות האלו ישיבות הסרת חסמים בשתי הרשויות, עם הרשות לפיתוח החברה הבדואית בנגב, ואנחנו גם בשיח מתמשך, לבדוק, לא רק החסמים אלא דרכי טיפול להציע - - -

יעקב מרגי: רק שניה, גנאדי או אלהיב, מי שאמור לענות, יש מציאות כזו שהוכר הצורך ואין קרקע?

<גנאדי קמנצקי: יש.

יעקב מרגי: הרבה?

יעקב מרגי: באחוזים?

<גנאדי קמנצקי: לא רק זה, יש קרקע אבל לא נותנים לבנות.

יעקב מרגי: למה?

<גנאדי קמנצקי: כי יש תביעת בעלות.

<גנאדי קמנצקי: פורמלית הכול בסדר, נתנו פרוגרמה אבל יש - - -

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי מתוך ה'מסה' שאתם בונים, כמה באחוזים הנתח הזה שתקוע בגלל פרוצדורות?

<גנאדי קמנצקי: אין לנו איזה נתון מדויק, אני יכול להגיד, ממה שנראה לי, בסביבות 15%-20% אבל זה מאוד סובייקטיבי, זה לא מספר - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם אפשר לציין באילו ישובים בבקשה?

<גנאדי קמנצקי: בלקייה, לדוגמה, זה מאוד בולט, יש גם פה ושם פרויקט כאן, פרויקט - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמות.

יוסף ג'בארין: הוא אמר שזה רק 20%.

יעקב מרגי: אלה רק 20%, זו לא המסה, זה לא מזרח ירושלים.

יעקב מרגי: ולמה שאלתי?

יעקב מרגי: דוגמה, אם אני לוקח את מזרח ירושלים אז שם הבעיה היא במסה קריטית אבל פה, כשמתקדמים ונותנים העדפה ויש לי היתקעות של 15%-20% אז זה עוד סביר.

יעקב מרגי: הלוואי ולא יהיה אבל זה עוד סביר.

יעקב מרגי: שאלה, אבל איתן, יש לפניך.

יעקב מרגי: שאלה.

איתן ברושי: שאלה.

איתן ברושי: כמה מבנים יבילים בניתם מתוך היחידות האלו?

איתן ברושי: הפתרון למגבלות בניה ומגבלות קרקע הוא בנייה זמנית על ידי יבילים, שזו לא רק שאלה כלכלית - - -

יעקב מרגי: מדבר על הגמישות שלכם.

איתן ברושי: אמרת שבניתם מספר כיתות השנה.

מירב בן ארי: ראינו גם בסיור בבית הספר.

יעקב מרגי: הוא הבין אותך.

יעקב מרגי: דבר על הגמישות שיש במגזר הבדואי לעומת מגזרים.

<גנאדי קמנצקי: אני - - - בנייה במגזר הבדואי, כשאני מדבר על 1,600 כיתות זה החלפת יבילים.

יעקב מרגי: החלפת יבילים.

<גנאדי קמנצקי: החלפת יבילים.

יעקב מרגי: יבילים קיימים.

<גנאדי קמנצקי: אם צריך יבילים - - -

מירב בן ארי: האם אתה זוכר - - -

יעקב מרגי: הם לא היו.

מירב בן ארי: היו המבנים האלה.

<גנאדי קמנצקי: אם יש צורך ואפשר לפתור את הבעיה על ידי הצבת מבנה יביל אז זה פשוט נעשָה.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו לא עושים הרבה חשבון בקטע הזה.

<גנאדי קמנצקי: יבילים שמים אבל המגזר הבדואי נמצא בשלב שהוא כבר רוצה להיפטר מיבילים.

איתן ברושי: בסדר, זו שאלה אחרת.

יעקב מרגי: ואנחנו ראינו פה, עמדנו מקרוב, ראינו את ההתפתחות של מערכת החינוך, של מבנים - - -

איתן ברושי: יש הבדל אם יש בנייה או שמחליפים.

נורית קורן: התפתחות רצינית מאוד.

יעקב מרגי: ראינו את ההתפתחות, איפה שכן יש השקעה ותמיד, כשמשבחים איפה שיש השקעה, אתה צריך להבין את גודל ההחמצה במקום בו עדיין לא הגענו לרמות האלו.

יעקב מרגי: כי אנחנו רואים את ההישגיות, ראינו את ההשקעה, את הרצון להשקיע.

נורית קורן: לא רק רצון, גם השקעה, ראינו שעשו כיתות אפילו במיוחד.

יעקב מרגי: לכן – תודה.

יעקב מרגי: לכן, אני רוצה לומר, מזה תדע את גודל ההחמצה במקום בו שאנחנו לא מצליחים להדביק את הפערים.

טלב אבו עראר: אפשר שאלה?

יעקב מרגי: טלב אבו עראר, מיד אחרי זה אתה מדבר.

טלב אבו עראר: טוב, תודה מכובדי היושב ראש, על זה שיזמת את הדיון הזה, דיון חשוב.

טלב אבו עראר: אני מברך כל המשתתפים, כל הנוכחים, כבוד השר, שר החקלאות - - -

יעקב מרגי: שר החקלאות ופיתוח הכפר.

טלב אבו עראר: גם שר - - - אפשר לראות.

נורית קורן: כבר לא.

אורי אריאל: שמכובדי לא ייצור תקריות דיפלומטיות קשות.

איתן ברושי: אבל זה הכול בתוך "הבית היהודי", זה מה שחסר פה עכשיו.

טלב אבו עראר: אני רוצה להתמקד במערכת החינוך בישובים הבלתי מוכרים, פה להגיד ולציין שבתי הספר או הגנים וכל מוסדות החינוך שייכים לשתי המועצות האזוריות אל קאסום ונווה מדבר.

טלב אבו עראר: הרי שם אפשר לראות את עומק הבעיה, ואת, בוא נגיד, את האווירה שאפשר באמת לראות שם שהיא לא אוירה חינוכית.

טלב אבו עראר: קודם כל נתחיל בישובים עצמם.

טלב אבו עראר: הישובים, דרך אגב, למי שלא יודע, הוכרו על ידי המדינה לפני יותר משלוש עשרה, ארבע עשרה שנים.

טלב אבו עראר: הכניסות לישובים האלה, ברובן אין גישות למוסדות החינוך – בתי ספר וגני ילדים, אין, ברוב אני מדבר, לכן, הגיעו לידיי והעברתי את מה שהגיע אלי גם לכבוד היושב ראש, יושב ראש הועדה, תמונות מזעזעות על מצב הגנים בכל מיני ישובים ובמיוחד ובעיקר אל סַיֵיד, ששם מונח הגן, שהוא מבנה יביל, אני חושב שהגיע הזמן שניפטר מהבנייה היבילה לבתי הספר כמו גם לגני ילדים.

טלב אבו עראר: כמו שמראות התמונות, גן ילדים שמונח על האדמה.

טלב אבו עראר: נדמה לי שלא הייתה שום תשתית שם.

טלב אבו עראר: הגן שקע - - -

יעקב מרגי: העברנו את התמונות.

יעקב מרגי: אלו תמונות מזעזעות.

טלב אבו עראר: ממש מזעזעות.

טלב אבו עראר: נעשה שם בחצר הגן בור, שמי שמתקרב לשם מהילדים, הוא נטמן שם - - -

יעקב מרגי: כמו בולען קטן.

טלב אבו עראר: ואי אפשר להוציא אותו משם, אלא - - - ואני כאן שואל, את ראשי הרשויות האלו, מקבלים הרבה הרבה תקציבים, הלוואי וישוב מוכר היה מקבל תקציב מהמדינה, כמו הישובים האלה, כמו המועצות האלו אבל בשטח לא רואים כלום, כבוד היושב ראש, במועצות האלו, לא רואים כלום.

<קריאה: אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: לא, אבל בוא אני אגיד לך, לפני שנכנסים לכנסת, יש תקופה של השתלמות.

יעקב מרגי: האוזן מסתגלת לשמוע הכול, לא חייבים להגיב.

יעקב מרגי: כשתקבל רשות תגיב.

יעקב מרגי: כשאבקש ממך להגיב תגיב.

יעקב מרגי: בבקשה.

טלב אבו עראר: אי אפשר שם להרגיש – לא הילדים ולא ההורים, בוא נגיד, אוירה חינוכית או כזו שמאפשרת לילד או לתלמיד שם, באמת להתאמץ או לעודד אותו, אפילו שירגיש שהוא בבית ספר או בגן ולא בשטח נטוש.

טלב אבו עראר: אין שם פיתוח, אפילו קירות, קירות לבתי הספר אין - - -

יעקב מרגי: ולסכם.

טלב אבו עראר: ממש, דברים שהם - - -

יעקב מרגי: תן לחברים לדבר.

טלב אבו עראר: מכובדי, תן לי רק את להביע את דעתי כי אני חי את המצב שם ואני מבקר שם, בנוסף לביקור ולסיור של ועדת החינוך - - -

<קריאה: אני התעמקתי בסוגיה, אני מעניק לו מזמני חצי דקה.

יעקב מרגי: אז אני אומר לך, אני - - - לא פחות.

אורי אריאל: איזו אבירות, חצי דקה.

<קריאה: וגם אני חצי דקה.

יעקב מרגי: אתה יודע, אני אותנטי לא פחות מהם.

יעקב מרגי: אני משנת 62' תקוע בנגב.

טלב אבו עראר: מכובדי, אחוז הנשירה, מר מרגי, אחוז הנשירה שם – כבוד השר אמר שהוא יורד אפילו שהוא עולה, במיוחד בקרב הבנות, כי בתי הספר התיכוניים – דרך אגב, אין בישובים ואז נאלצים התלמיד או התלמידה, לנסוע באוטובוס.

טלב אבו עראר: הרבה מהתושבים שם, מהאנשים שם, לא נותנים לילדות שלהם לעלות על אוטובוס למרחק של כמה קילומטרים ולכן ביקשנו להקים שם בתי ספר תיכוניים, בישוב עצמו, כדי לצמצם את אחוז הנשירה שהולך ועולה.

טלב אבו עראר: לגבי הנתון החמור שציין חברי, דר' מוחמד אלהיב, שכ-5,200 תלמידים - - -

יעקב מרגי: ילדים.

אורי אריאל: רק לשאול אם הנשירה עולה או יורדת.

אורי אריאל: לפי הנתונים שלכם.

<מוחמד גולהיב: מסיימי י"ב משנתון במגזר הבדואי בדרום מגיע ל-64%.

יעקב מרגי: במגמת עלייה או ירידה?

אורי אריאל: עולה או יורד?

נורית קורן: אבל זה לא כולל את - - -

יעקב מרגי: שניה.

<מוחמד גולהיב: אם אנחנו מסתכלים על עשור, אז הוא בירידה, בעשור, זאת אומרת, מבחינת פרק הזמן.

<מוחמד גולהיב: בדגש למה שחבר הכנסת אומר, במקום בו בנינו בתי ספר ובנינו בתי ספר תיכוניים לתפארת מדינת ישראל, בהוואשלה, באבו תלול, באבו קרינאת - - -

טלב אבו עראר: אבל זה - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, בסדר.

<מוחמד גולהיב: הנשירה באמת הגיעה לאפס.

<מוחמד גולהיב: גם בקרב בנות, גם בקרב בנים.

יעקב מרגי: בסדר, הוא אומר - - -

טלב אבו עראר: זה לא כך - - -

יעקב מרגי: לא סותר מה שאומר טלב.

יעקב מרגי: רבותי, טלב אומר:

יעקב מרגי: אם נהיה יותר קשובים, נפזר ונבנה איפה שבכפרים האלה שאין, ובמקומות שאין, אז נצמצם את תופעת הנשירה הרי יש כמה פרמטרים לנשירה, הוא מנה, אחד מהפרמטרים, למי שלא הקשיב, אני חוזר לטובת מי שלא הקשיב, ויסלח לי שאני מסביר אותו.

טלב אבו עראר: זה בסדר.

יעקב מרגי: חלק מהפרמטרים לנשירה הוא שיש הורים, שמבחינה מסורתית, לא יתנו לילדות שלהם, לבנות הקטנות שלהם, הצעירות שלהם, לנסוע מרחק של חמישה קילומטר או ארבעה קילומטר, יש להם קווים, צריך לבחון, אני לא יודע איפה ומה נכון, איפה צריך למתוח את הקו אבל זה גם שיקול, גם פרמטר כזה צריך להתמודד אתו.

יעקב מרגי: בבקשה ולסיים, טלב, תראה כמה אורחים הגיעו וכולם צריכים להתייחס.

טלב אבו עראר: רציתי לדבר על ה-5,200 - - -

יעקב מרגי: חברים שנתנו לך חצי דקה, נתנו לך - - - רשות דיבור, מתימטיקה פשוטה, נתנו לך אפס, לא נתנו לך כלום, שלא תבנה עלינו, יללה, בוא.

טלב אבו עראר: אבל כבוד היושב ראש לקח לי שתי דקות.

יעקב מרגי: לא, אלו שלי.

יעקב מרגי: לא לקחתי.

טלב אבו עראר: לקחת חמשת אלפים ילדים, להשאיר אותם בלי מסגרת זה באמת חושף אותם לסכנת חיים, שהם מסתובבים פה ושם, לא יודע, כבר יותר משנה אנחנו מדברים על הנתון הזה ואף גוף ממשלתי – לא משרד החינוך, לא מועצה מקומית, לא האזורית, שמתכנן בכלל למצוא פתרון.

יעקב מרגי: עכשיו זה עובר לפתחי.

יעקב מרגי: אנשי משרד החינוך כל חודש, חודש וחצי, יקבלו שאלה: מה עם ה-5,200?

יעקב מרגי: מה נעשָׂה?

יעקב מרגי: הם לא ינוחו.

יעקב מרגי: הם יקבלו את זה ממני כמו מוניטור בחדר לידה.

טלב אבו עראר: משפט אחרון ואני מסיים - - - לכבוד שר החקלאות, הישובים המוכרים ביר הדאג', אבו תלול, אבו קרינאת - - - אל סייד, מכחול, דריג'את, אני מזמין אותך לביקור, לראות מה הולך שם, מאז שהוקמו, מאז שהוקמו.

יעקב מרגי: תודה.

נורית קורן: למה?

יעקב מרגי: אומר לכם טלב - - -

נורית קורן: ולמה?

אורי אריאל: יתפרש כאילו מעולם לא הייתי שם.

יעקב מרגי: רגע, סליחה.

טלב אבו עראר: היית שם - - -

אורי אריאל: רק להודיע - - -

טלב אבו עראר: אבל מה עשית?

טלב אבו עראר: היית שם.

טלב אבו עראר: אחרי שהיית שם, באמת, אי אפשר.

יעקב מרגי: טלב חוזר על זה כמעט בכל סיור, כמעט בכל דיון, הוא אומר: נלחמנו שיכירו בישוב והנה, הוכרו הישובים ומה?

טלב אבו עראר: הוכרו ואין בבית ספר - - -

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסמה סעדי ולאחר מכן אחד מראשי המועצות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אהלן וסהלן.

אוסאמה סעדי: הייתי מאוד שמח לשמוע את דברי השר בבחינת חזון אחרית הימים שמדברים על בריכת שחיה לכל ישוב, אבל, אני לא בן המקום, אני מבקר וגם בשנה האחרונה ביקרנו הרבה פעמים בנגב, ואני לא חושב שיש מדינה בעולם שיש בה אולי יותר משלושים וחמישה-ארבעים כפרים בלתי מוכרים.

אוסאמה סעדי: זה כתם שחור על מצחה של מדינת ישראל וכמובן, ברגע שישוב לא מוכר אז יש את כל תופעות הלוואי, שאין חשמל, שאין מים, שאין כבישים ואז כמובן אם מגיעים לחינוך ולמוסדות חינוך, אז מגיעים לתוצאה הבלתי נמנעת שיש נשירה באחוז גדול.

אוסאמה סעדי: אנחנו בנגב, אני חושב שלפני שמדברים – ואמרו פה חבריי לפניי, לפני שנדבר על בריכות שחיה – והן חשובות אדוני השר, באמת צריכה להיות בריכה ומחשב לכל תלמיד אבל, אנחנו צריכים משהו בסיסי - - -

נורית קורן: תקשיב, זה לפני - - -

יעקב מרגי: אומר לך, אומר לך, אתה יודע, בענישה - - -

אוסאמה סעדי: לא, קורת גג, קורת גג - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך.

נורית קורן: קורת גג.

אוסאמה סעדי: קורת גג.

יעקב מרגי: אתה עורך דין, נכון?

יעקב מרגי: היית?

יעקב מרגי: עדיין?

יעקב מרגי: בענישה אדם נשפט על שני דברים, החמור והקל.

יעקב מרגי: אם גזר עליו עונש ארוך יותר אז הוא בולע את הקל, כשאומר לך, על דרך המשל, הוא אומר: כשאני מדבר על בריכת שחיה זה פשיטא – הכבישים, זה ברור שצריך כבישים, ברור שצריכה להיות - - - ברור שצריכה להיות קורת גג, ברור שצריך להיות בית ספר - - -

אורי אריאל: צודק היושב ראש, בריכת שחייה היא חלק מבתי הספר.

אורי אריאל: ביהדות כתוב שאבא חייב ללמד את בנו מקצוע וללמוד לשחות.

<קריאה: בקוראן גם, אדוני השר.

אורי אריאל: גם בקוראן?

אוסאמה סעדי: אצלנו אומרים - - -

יעקב מרגי: עכשיו תתרגם.

אורי אריאל: תרגם לנו.

אוסאמה סעדי: למדו את ילדיכם שחיה ורכיבה על סוסים - - -

אורי אריאל: איך אתה אומר שלא צריך בריכת שחיה?

אורי אריאל: תראה, בקוראן.

אוסאמה סעדי: לא, אני לא אמרתי, לא אמרתי, כבוד השר.

נורית קורן: לא, הוא לא אמר, הוא אמר שצריך.

אוסאמה סעדי: כבוד השר, הלוואי, אמרתי, הלוואי שנגיע למצב שבכל ישוב יש בריכה ויש מחשב לכל תלמיד אבל אני אומר, לפני שנגיע לזה, לפני שנגיע לזה, צריך להגיע לדברים בסיסיים.

<קריאה: ברור, ברור.

אוסאמה סעדי: קורת גג, מדברים על חינוך אבל גם כשתלמיד צריך ללמוד צריכה להיות לו קורת גג ואם אנחנו, אדוני – וזה לא הנושא שלנו ואני לא רוצה להרחיב אבל, אם יש הריסות ויש כפרים בלתי מוכרים ויש הריסות מדי יום ביומו, אז לאן נגיע?

אוסאמה סעדי: מה, נדבר על חינוך?

אוסאמה סעדי: לפני שנדבר על חינוך, וזה חשוב כל הדברים האלה שדיברת עליהם, צריך לפתור את הבעיות, גם של הקרקעות, גם של ההסדרה של - - -

נורית קורן: נפתרו, אני הבנתי - - -

אוסאמה סעדי: לא נפתר שום דבר, לא נפתר שום דבר ויש עדיין כמעט - - - יש תכנית חומש למשרד החינוך - - -

יעקב מרגי: הן נפטרו בטי"ת.

אוסאמה סעדי: למשרד החינוך יש, אדוני היושב ראש, יש תכנית חומש במשרד החינוך, שאולי חברי יוסף ג'בארין, שהוא מעורב יותר ממני בעניין הזה, ידבר על זה, אבל יש תכנית חומש גם במשרד החינוך ויש תקציבים, אז אומרים לנו: אין קרקעות ואז אין בנייה של מוסדות ציבור, מי - - -

יעקב מרגי: לא, לא, זה, לא, אני הורדתי את זה כבר, בשאלה שלי - - -

אוסאמה סעדי: אני מחזיק, אדוני היושב ראש, אתה נתת סיכום.

יעקב מרגי: נכון, נכון.

אוסאמה סעדי: מצוין, אחרי הביקור שלא יכולתי להגיע אליו - - -

יעקב מרגי: זאת אחת הבעיות.

אוסאמה סעדי: כתוב: יש מחסור בקרקע לבניית מוסדות חינוך - - -

יעקב מרגי: נכון, נכון.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר, יש מלא, יש בנגב יש מיליוני דונמים - - -

יעקב מרגי: בוא, אני אספר לך משהו.

אוסאמה סעדי: אפשר לתת ואפשר - - -

יעקב מרגי: אתה יודע למה אי אפשר לתת?

אוסאמה סעדי: למה?

יעקב מרגי: בוא, אתה רוצה שאספר לך היסטוריה?

אוסאמה סעדי: בבקשה.

יעקב מרגי: מי שהיה במינהל מקרקעי ישראל, היסטורית, היה שם איזה יועץ מהמגזר הבדואי - - -

אוסאמה סעדי: לא מכיר אותו.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב, הוא היה יוצא העדה הבדואית, הוא נתן עצות, אמר להם: הנה המפה, הנה המפה - - -

<קריאה: מי זה?

יעקב מרגי: רגע, אני אגיד לך אחר כך מי זה.

יעקב מרגי: הוא אמר: הנה המפה של הנגב, אתה תתבע ככה, ההוא: למה אתה תובע ככה?

יעקב מרגי: תתבע ככה, אתה תתבע ככה, ההוא תבע ככה, עשו 'רשת' על כל זה, כך שכל הרשת בתביעה ואי אפשר לזוז ימינה ושמאלה.

יעקב מרגי: למה אני אומר?

יעקב מרגי: אני לא בא עכשיו רק היסטורית, כי כרגע יש בעיה וצריך לטפל בה.

יעקב מרגי: אני מאלה שלא מתעסקים בהיסטוריה, מתעסק במה שיש כרגע, אני לא יכול, לפעמים גם לי יש - - - עניתי לאוסמה אבל, בעקרון, 'בגדול', הנה אני אומר לך, "יותר משהעגל רוצה לינוק הפרה רוצה להיניק", גם בסוגיית מבני החינוך ומוסדות הצבור, כבישים ותשתיות, יש מצוקה, לפעמים, אני יכול לומר באיזון, יש תושבים בכפר מסוים, נחשפנו לזה, שהיה מוכן, היה מוכן להזיז, כדי להזיז את כל העסק, את כל החמולה, את כל המשפחה שלו או השבט, להזיז כדי שיהיו תשתיות ואפשר לבנות בית ספר ולגשת אליו אבל, יש מקום שלא מתפשרים.

יעקב מרגי: בסך הכול הכללי, בכוונה בתחילת הדיון שאלתי את גנאדי, תגיד לי באחוזים כמה זה, למה?

יעקב מרגי: היה לנו דיון פה על מזרח ירושלים.

יעקב מרגי: זה שונה ממזרח ירושלים, אוסמה, אבל פה, אתה יודע מה, אם נצליח למצות את הפוטנציאל של ה-80%, 85% ותוך כדי זה להתמודד עם ה-15% שאי אפשר בגלל קרקעות, אתה יודע מה, אני לא אקיים יותר דיונים על המגזר הבדואי אם הגענו ליישור קו ברמה של 85%, כי יש אצלנו בחינוך הכללי ובחרדי בכלל - - - עוד בקרוואנים, נתח 'הארי' של הכיתות בקרוואנים, אז אני אומר לך, אנחנו עדיין לא שם אבל ברגע שהוא אומר לך אז תראה, ואני לא רוצה להיתלות, הכי קל להיתלות עכשיו, הכי קל להיתלות בדיון הזה בטענה שיש בעיה עם הקרקעות ולכן לא בונים.

יעקב מרגי: לא נכון.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש - - -

טלב אבו עראר: כבוד היושב ראש, לגבי תביעת הבעלות - - -

יעקב מרגי: עזוב, זה לא הדיון, לא רוצה, לא טלב, לא, אתה לא יכול לעמוד בזה, בנקודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ראש המועצה, אתה לא יכול לעמוד בזה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: רק לסכם, כן.

אוסאמה סעדי: משפט אחרון.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לתת לחבריי וגם לחברינו עטייה אל עסאב, שהוא יושב ראש הכפרים הבלתי - - -

יעקב מרגי: רשום לי, אני אתן.

אוסאמה סעדי: כן, כן, כבוד השר אמר מלים כדורבנות.

אוסאמה סעדי: הוא אמר: מגיע להם בזכות, לא עושים להם טובה וזה מאוד חד ותקיף, אלה אזרחי מדינת ישראל, מגיעים להם כיתה, כביש, מים וגם בריכת שחיה.

אוסאמה סעדי: אלו הצהרות חשובות מאוד.

אוסאמה סעדי: אנחנו מחכים למעשים.

אוסאמה סעדי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ראש מועצת אל קאסום, איציק תומר, בבקשה.

יעקב מרגי: יש לך שתי דקות וחצי, אתה לא חבר כנסת.

יעקב מרגי: קדימה, אחר כך רחמים.

<איציק תומר: ראשית אני רוצה לענות לחבר הכנסת טלב, שגר בנגב ומכיר את האזור אבל, אני רוצה שתבינו, אנחנו מועצות ממונות, תקציבנו כולו מבוסס על תגמולים שאנחנו מקבלים ממשרדי ממשלה.

<איציק תומר: אין לנו תקציב עצמי, אנחנו לא גובים - - -

יעקב מרגי: איציק, עכשיו יצאת ידי חובה, לא, רגע, רגע - - -

<איציק תומר: אומר - - -

יעקב מרגי: יש דיון, תקשיב, השעון עובד, לא, לא, לא, תן לי לדבר, אני אתן לך, אני חייב לנווט אותך מה אתה הולך לדבר בשתי הדקות וחצי האלה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לדון בקטע התקציבי, אנחנו הזמנו כרגע, זה הכי קל ליפול, לתת לדיון להתברבר, נגמר השעון וסגרנו, לא רוצה.

יעקב מרגי: אני רוצה לצאת עם סיכומים לכן, אתה ראש מועצה, אנחנו מצויים בוועדת חינוך, תרבות וספורט, דבר אתי על תשתיות למוסדות חינוך, מוסדות חינוך, תהיה שם, מה שאמר טאלב זה אני והוא, זה לא ענייננו.

<איציק תומר: או.

<איציק תומר: קיי.

<איציק תומר: קודם אני מודה למשרד החינוך על התקציבים שהם נותנים לנו אבל התקציבים האלה, אי אפשר להסתפק בהם משום שאם כאשר - - -

יעקב מרגי: האם אתה מדבר על תקציבי בינוי?

<איציק תומר: השר - - -

יעקב מרגי: אתה מדבר על תקציבי בינוי?

<איציק תומר: מדבר על תקציבי בינוי.

יעקב מרגי: או.

יעקב מרגי: קיי.

<איציק תומר: השר אורי אריאל היה אתנו בישוב אל סייד ואז תיארתי בפניו, אמרתי לו: אם ניקח את אותה אוכלוסייה שדיבר עליה מוחמד, שאני צריך תוספת של 40 כיתות, זאת אומרת, אני צריך היום, בכל רחבי אל קאסום, אני צריך 120 כיתות גן חדשות, שהם 120 מיליון שקל.

<איציק תומר: משרד החינוך לא מסוגל לתת לי, הוא נותן לי 10 כיתות בשנה.

<איציק תומר: 10 כיתות בשנה, תארו לעצמכם - - -

יעקב מרגי: זה רק הריבוי הטבעי.

<איציק תומר: זה כלום.

<איציק תומר: אני צריך היום 120 כיתות חדשות, על מנת להתגבר על הבעיה, משום שרוב הכיתות אצלנו הן כיתות יבילות.

<איציק תומר: חלק מהכיתות היבילות או רוב הכיתות היבילות הן בנות עשרים ושלושים שנה.

<איציק תומר: הכיתות שדיבר עליהן חבר הכנסת טאלב - - -

יעקב מרגי: אתה מכיר את גן הילדים באל סייד?

<איציק תומר: אותו גן ילדים, שפעלנו שם בנחישות וקיבלנו אפילו מבית המשפט, שהייתה תביעה, סגרנו את הגן, אנחנו בונים עכשיו שני גנים חדשים מתוך העשרה שקיבלנו והילדים של אותם שני גנים בעוד ארבעה חודשים יעברו לגנים החדשים.

טלב אבו עראר: איך תוקנו הדברים שם?

<איציק תומר: בוודאי.

טלב אבו עראר: באל סייד?

<איציק תומר: בוודאי.

טלב אבו עראר: יש - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא, טאלב, לא, לא, לא, טאלב, לא, לא.

טלב אבו עראר: שקר וכזב.

<איציק תומר: מה אתה אומר.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: איציק תומר.

טלב אבו עראר: ממש, מי אתה בכלל?

יעקב מרגי: איציק, איציק תומר, תסתכל אליי, אתה מדבר - - -

טלב אבו עראר: איך אתה ישן בלילה?

יעקב מרגי: תודה, תודה.

טלב אבו עראר: גן כזה - - - עד היום, אי אפשר.

<איציק תומר: אני מודיע לכם שהגן תוקן.

יעקב מרגי: תודה רבה.

טלב אבו עראר: איך תוקן?

טלב אבו עראר: ההורים - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טאלב.

<קריאה: הוא צודק.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני נוטה להאמין לו.

טלב אבו עראר: יש הבדל בין דברים שאתה - - -

יעקב מרגי: אני אבדוק אותו, אני אבדוק אותו.

טלב אבו עראר: רק כאילו, כאילו, תושבים שם - - -

יעקב מרגי: תן לי רגע ,טאלב, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

<איציק תומר: זה הדדי.

<איציק תומר: אם אתה לא מדייק אז גם אתה צריך - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא, בוא.

<איציק תומר: הוא אמר 'אולי'.

יעקב מרגי: הוא נבחר, סליחה.

אוסאמה סעדי: עד - - - שהוא מסיים.

טלב אבו עראר: לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: אני שר הפנים, תקשיב לי רגע, תקשיב, אתם לא רוצים, אני אומר, תשמע, אני לא רוצה להגיע למסקנה שיש כאלה במגזר הבדואי, שלא רוצים את ההסדרה, שגם יש כאלה באולם הזה שלא רוצים שייבנו מוסדות חינוך, אז תנו לנו, רגע, רגע, מי שלא רוצה לבנות מוסדות חינוך זה לא המקום שלו, פה כל מי שנמצא היום בדיון הזה רוצה לבנות, רוצה לעשות, תן לי לדבר, אל תפריע לי, אני אתן לך.

יעקב מרגי: לכן, טאלב, לא מקובל עליי.

יעקב מרגי: יושב פה ממונה, מבחינתי הוא פקיד בכיר של משרד הפנים.

יעקב מרגי: ממונה, ראש מועצה אזורית ממונָה.

יעקב מרגי: אומר לך: תוקן.

יעקב מרגי: תבדוק.

יעקב מרגי: אנחנו נבדוק את זה.

יעקב מרגי: תן לי, אתה לא יכול להגיד לו - - -

טלב אבו עראר: הוא נושא באחריות.

יעקב מרגי: הוא נושא באחריות.

טלב אבו עראר: החינוך - - -

יעקב מרגי: אין אחריות - - - בלי אחריות.

יעקב מרגי: תמשיך בבקשה.

<איציק תומר: אדוני היושב ראש, שר החקלאות - - -

<קריאה: לפני שהתפטר או אחרי שהתפטר?

יעקב מרגי: הוא לא מפוטר והוא לא הולך הביתה.

<איציק תומר: אני, כמו שנאמר פה, אני מסיים עוד מעט את תפקידי, זה בסדר.

<איציק תומר: מה שאני רוצה לומר, מה שאני רוצה לומר הוא, שגם אם נקבל – ויש בעיה שהעברנו אתה לשר והשר יודע את זה, יש בעיה שאנחנו לא מקבלים את מלוא המימון לבנייה של גני ילדים ובתי ספר מהמדינה, אנחנו מקבלים כ- 80%-85% מהתקציב.

<קריאה: גם את זה לא.

<איציק תומר: אין לנו את היכולת להשלים את התקציב.

<איציק תומר: אם אני מדבר על בנייה של 120 כיתות גן למשל, לכל גן אני צריך כ-150,000 שקל, זאת אומרת, קחו בחשבון, 120 גנים כפול 150,000 שקל, אין לי את הסכומים האלה, אנחנו לא מסוגלים להשלים - - -

אורי אריאל: יש לך 10, זה מספיק.

<איציק תומר: אבל גם ה-10, אדוני השר, קח את 10 הכיתות - - -

אורי אריאל: מיליון וחצי.

<איציק תומר: אני צריך מיליון וחצי.

<איציק תומר: אין לי את המיליון וחצי.

<איציק תומר: בשום אופן.

<איציק תומר: אין לי גם מאיפה לקבל.

יעקב מרגי: אין הכנסות עצמיות.

<איציק תומר: אין לנו הכנסות עצמיות.

יעקב מרגי: או.

יעקב מרגי: קיי.

<איציק תומר: וצריך את זה לדעת.

<איציק תומר: אני רק רוצה לומר - - -

יעקב מרגי: ומה אתם משרד החינוך - - -

<איציק תומר: עוד משפט ברשותך.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

<איציק תומר: אני רק רוצה לומר שגם תכנית חומש לא תועיל, אני בא ממשרד החינוך, הייתי שם משנה למנכ"ל, אני אומר לכם, אם לא תהיה החלטת ממשלה – ופניתי לשר בעניין הזה, אם לא תהיה החלטת ממשלה מיוחדת, שמגדירה תקציב מיוחד, תקציב מיוחד, למגזר, ביחוד לשתי המועצות האלה, תהיה לנו בעיה, אבל עוד דבר בנושא - - -

יעקב מרגי: אתה אוהב לעצבן את אבו עראר.

טלב אבו עראר: חשוב לציין - - -

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: הוא, הוא - - -

<איציק תומר: היושב ראש, אתה לוקח את הזמן.

<איציק תומר: רגע, עוד חצי דקה.

יעקב מרגי: אל תעצבן אותו, שלא יגיב לנו.

טלב אבו עראר: מעצבן שהוא היה - - - במחוז, החינוך, שהוא מבין בחינוך.

יעקב מרגי: תאמין לי שאני יודע.

יעקב מרגי: איציק תומר, בבקשה.

<איציק תומר: רק רגע, עוד משפט.

יעקב מרגי: טאלב.

<איציק תומר: עוד משפט.

<איציק תומר: אני רק רוצה שתבינו.

<איציק תומר: גם כשאנחנו בונים את מוסדות החינוך, אנחנו צריכים שהתשתיות יגיעו אל מוסדות החינוך.

<איציק תומר: היום בישובים שלנו אין תשתית, לא של כבישים, לא של מדרכות, לא של מים, לא של ביוב - - -

יעקב מרגי: זו מהות הדיון היום.

<איציק תומר: ואם התשתיות האלה לא יגיעו לבתי הספר אנחנו בבעיה.

יעקב מרגי: תודה.

טלב אבו עראר: מה הסיבה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רחמים יונה.

יעקב מרגי: תאמין לי, תאמין לי שאני, בשונה ממך, טאלב - - -

<איציק תומר: אני אגיד לך מי אשם.

<איציק תומר: לא הוא, טאלב.

יעקב מרגי: טאלב, בשונה ממך, שאתה מדי פעם מדבר עם נורית ועם אוסמה ועם זה וקוראים קריאות ביניים, אני מקשיב, כולי אוזן ויודע מה לשאול.

יעקב מרגי: אני יודע מה לרשום בסיכום.

יעקב מרגי: בבקשה, רחמים יונה.

<רחמים יונה: קודם כל תודה רבה ליושב ראש ולחברי הועדה, שביקרו אותנו בשטח וראית בדיוק מה קורה בשטח, ועל הדיון היום.

<רחמים יונה: אני חושב שצריך לחלק את הדיון לשניים, אחד, לגבי הנושא של הפזורה הבדואית ולגבי הכפרים או הישובים שהמדינה הכירה בהם.

<רחמים יונה: פה יש שלב שאנחנו 'קבלנים' של משרד החינוך, בהתאם להסכם שנחתם, הסכם של משרד החינוך, לפי החלטת ממשלה, לתת שירותי חינוך לכל הפזורה הבדואית באשר הם, ואנחנו מדברים על שטח של שני מיליון דונם פריסה, 350 קילומטרים של דרכים בהרים, וואדיות, בימי גשם בתי הספר שלנו סגורים ופה עיקר הבעיה שלנו.

<רחמים יונה: הילדים לא מגיעים לבית הספר, הילדים נוסעים בסכנה, יומיומית, קיומית יומיומית, רק שבוע שעבר הייתה לנו תאונת דרכים בוואדי אלענם ועשרים ילדים נפצעו, הגענו לבית חולים ויש לנו פצועים.

<רחמים יונה: הנושא הזה, צריך להתרכז בשאלה מה אנחנו עושים עם התשתיות האלו?

<רחמים יונה: איך אנחנו מתמודדים עם הבעיה הזאת?

<רחמים יונה: אתם רואים את הוואדיות, שסוחפים גשרים ולוקחים כבישים והסחף ואנחנו לא יכולים להתמודד והמועצות לא יכולות לקחת על עצמן את האחריות לאחזקה של הדרכים האלו.

<רחמים יונה: פה הבעיה.

<רחמים יונה: רק בשוטף נדרש מינימום של כ-10 מיליון שקל רק להחזיק, לא מדבר על אספלט ולא על דרכים, רק תיקונים שנגרמו לנו ופה יש בעיה, אנחנו מוסיפים פה עשרות ימי לימודים של שנה.

<רחמים יונה: אם מדברים על מאתיים ומשהו ימי לימודים אז אנחנו לפחות חודש חודשיים - - - וראינו בעיניים את הדרכים בהן אנחנו מובילים.

<רחמים יונה: פה אני רוצה שתתכנסו, אנחנו הקבלנים של משרד החינוך, אף אחד לא יכול להטיל עלינו את המשימה הזו של האחזקה הזו.

<רחמים יונה: אנחנו מסיעים, שתי המועצות מסיעות כ-35,000 ילדים כל יום.

<רחמים יונה: התקציב שלנו, מאחר ואין לנו גם הכנסות עצמיות, זה 80% כמעט מהתקציב של המועצות שבא ממשרד החינוך, הסעות, סייעות וכל מה שמשתמע, נכנס ויוצא.

<רחמים יונה: כלפי המדינה אנחנו עבריינים, אנחנו בדרכים לא סלולות כשהתקנות אומרות: לא יוסעו תלמידים בדרכים לא סלולות, לא יוסעו ואנחנו יום ביום מסיעים 35,000 ילדים בדרכים לא סלולות.

<רחמים יונה: מישהו צריך לתקן את העיוות, אני לא חושב שזה דבר שהרשויות האלו - - - במודעות, אנחנו הקבלנים של משרד החינוך.

<רחמים יונה: לגבי גילאי האוטובוסים.

<רחמים יונה: כל אוטובוס שנכנס לשטח הוא לא יכול להיות אוטובוס של תיירים עם כריות אוויר וכל זה, אלא אוטובוסים שיוצאים ממסגרות כאלו ואחרות, גם פה, לגבי הקבלנים הפרטיים, יש פה 'איפה ואיפה'.

<רחמים יונה: משרד החינוך והמועצות האזוריות – עד חמש עשרה שנה אוטובוס, ואני יודע, ידידי ישראל נדיבי, כשהוא רוצה להגביל את זה לעשר שנים ולהחליף אז - - - התקנות אומרות, עד עשר שנים.

<רחמים יונה: אנחנו לא יכולים להתמודד עם הדברים האלה, אלה דברים שמתרחשים יום יום ומאוד הייתי רוצה לראות איך אנחנו - - - .

<רחמים יונה: הנושא הבא הוא גילאי 3-4.

<רחמים יונה: החינוך הזה לא קיים אצלנו ולא יהיה קיים, כל עוד זה מותנה בהסעות.

<רחמים יונה: לא יפתרו את הבעיה של ההסעות כי כנראה שהשר במשרד החינוך לא יתקצב - - -

יוסף ג'בארין: מי יפתור את הבעיה - - -

<רחמים יונה: ואם יסיע אז צריך עם כסאות בטיחות ואחרים - - - אנחנו מתמודדים עם העניין הזה.

<רחמים יונה: בתי הספר החדשים, אנחנו בונים בתי ספר, עד היום, אני מתנצל, רציתי לתת סקירה - - -

יוסף ג'בארין: עד ש'לא יפתרו' – מי לא יפתרו?

<קריאה: המדינה, משרד החינוך.

<רחמים יונה: לא אני, בכל אופן.

יעקב מרגי: רחמים, דבר.

<רחמים יונה: בתי הספר, אנחנו עד היום בנינו למעלה משלושים בתי ספר חדשים, הלוואי על כל עם ישראל, לא סגרנו בית ספר אחד, ריבוי טבעי בקושי, אנחנו ותיקים ותיקים ותיקים, קחו את זה בחשבון, זה דבר שנמצא יום יום על המדף.

<רחמים יונה: הנושא של הישובים המוכרים.

<רחמים יונה: הישובים המוכרים, אנחנו צריכים לבנות להם בתי ספר, כדי למנוע את הנושא של ההסעות בעתיד בתוך השכונות.

<רחמים יונה: השכונות האלו – אין תשתיות, כמו שאיציק אמר, לא כבישים, לא מים ולא שום דבר, אנחנו לא יכולים לבנות בתוך שכונות כל עוד לא יהיו תשתיות.

<רחמים יונה: זאת אומרת, אחד תלוי בשני.

<רחמים יונה: מישהו פה העלה הצעה לבנות בתי ספר במבנים יבילים.

<רחמים יונה: בתי ספר יבילים, היום, תקנות אג"א לא מאפשרות לבנות בית ספר יביל ללא מיגון והמיגון עולה 50%-60% מבנייה קשיחה.

<רחמים יונה: בדקנו את זה.

<רחמים יונה: כל הדברים האלה מורכבים, אני מודה לכם.

יעקב מרגי: תודה, זה רק ממחיש לחברים, רגע, אני מיד אתן לך.

<רחמים יונה: רק מילה אחת, על בריכת השחייה.

יעקב מרגי: חכה - - -

<רחמים יונה: לא, לא, לא, זה מרגיז אותי.

<רחמים יונה: הילדים שלנו נוסעים שלש שעות לוואדי ערה בקייטנות לשחות שם.

<רחמים יונה: אין אף בריכת שחיה בנגב שתקלוט אלפי ילדים.

מירב בן ארי: גם אין בריכה בדימונה.

<רחמים יונה: תחשבי שאם - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא, בוא, אני לא רוצה כאן דיון על בריכות, לא.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: למה?

יוסף ג'בארין: למה לא מכניסים אותם?

יעקב מרגי: רגע, לשר יש התייחסות.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: הוא אומר משהו חשוב פה.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

<רחמים יונה: ראש מועצה.

יעקב מרגי: רבותי, זה לא הדיון ואני יכול לפתוח, רבותי, אני יכול לפתוח עכשיו את כל הבעיות - - -

מירב בן ארי: ויש מלא.

יוסף ג'בארין: נקבע דיון אבל הוא אומר שבעצם לא מקבלים את האוכלוסייה הבדואית.

יעקב מרגי: לא רוצה, לא רוצה.

אורי אריאל: אני צריך ללכת.

יעקב מרגי: השר - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: תתייחס למה שהוא אמר - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק למה שהוא אמר.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני אתייחס.

יעקב מרגי: תן לשר קודם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, הוא - - -

יעקב מרגי: לא רוצה.

יעקב מרגי: תן לשר קודם.

יעקב מרגי: תן לשר קודם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה - - -

יעקב מרגי: דיקטטור, מה לעשות?

יעקב מרגי: אני רוצה לקיים דיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שלא - - -

יוסף ג'בארין: ראש המועצה אומר לך: לא מקבלים אותם כי הם בדואים, מה זה - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: באמת - - -

יעקב מרגי: רבותי, רבותי.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: השר.

אורי אריאל: משפט אחד.

אורי אריאל: אנחנו מנסים להעביר החלטת ממשלה לתקציב מיוחד ל- 2016.

אורי אריאל: לא לתכנית חומש.

אורי אריאל: יש לנו ישיבות, יש לנו ישיבה – לא ראשונה וגם לא אחרונה כנראה באוצר, ביום רביעי הזה נדמה לי.

אורי אריאל: מילה נוספת על בריכת השחייה ברהט, לפחות אחת, היא תובא להחלטת ממשלה בשבועיים הקרובים, תודה.

יעקב מרגי: או.

יעקב מרגי: קיי.

אורי אריאל: בעזרתה של השרה מירי רגב.

אורי אריאל: יש להזכיר, כי היא לוקחת את האחריות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא הבנתי מה אמרת.

מירב בן ארי: שתהיה בריכה ברהט.

מירב בן ארי: זה מה שהוא אומר לך ולא תצטרכו לנסוע לוודאי ערה.

טלב אבו עראר: ראש המועצה אמר שהם לא מקבלים אותם בגלל שהם בדואים.

יעקב מרגי: תגיש הצעה לסדר על התנהלות גזענית של המועצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שנה הבאה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ישבה ועדת חינוך - - -

יוסף ג'בארין: אם זה ועדת חינוך - -

<קריאה: תגיש הצעה לסדר.

יעקב מרגי: בוא, בוא, בוא, רגע, אני אעשה סדר, אני אעשה סדר.

יעקב מרגי: רבותי, לא, לא, סליחה, אתם מפריעים לדיון.

אורי אריאל: הם למדו את זה מתושבי חורה, שלא מוכנים - - -

יעקב מרגי: תקשיבו, רבותי, רבותי, רבותי, אני לא רוצה - - -

<קריאה: אתה מצדיק את זה, כבוד השר?

יעקב מרגי: רבותי.

יוסף ג'בארין: מה זה "הם למדו את זה מחורה"?

יעקב מרגי: בואו רגע, רבותי, רבותי, אני בכוונה, רבותי.

מירב בן ארי: אני באמת - - -

יעקב מרגי: מירב, מירב, זה מפריע לי, אני בכוונה לא רוצה להיכנס לזה.

יעקב מרגי: אני שמעתי בדיוק את הדברים והם חמורים לאוזן שלי בדיוק כמו שהם חמורים לאוזן שלך.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להיכנס לשם.

יעקב מרגי: אני לא אפתח דיונים ותתי-דיונים.

יעקב מרגי: תקשיבו, מי שרוצה לדון בסוגיה הזו, אז במקום לחוקק חוקים שלא עוברים ביום רביעי במיכסה של הסיעה שלכם, תגישו הצעות רגילות.

יעקב מרגי: אתה יודע, בהצעה רגילה אתה יכול לדבר עשר דקות במליאה ולהביא עוד דיון לוועדה, במקום להגיש חוקים שלא יעברו ממילא, בסדר?

יעקב מרגי: אז בואו, רבותי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר החינוך שולח מישהו במקומו.

אוסאמה סעדי: אבל גם זו הצהרה שהיא לא בסדר.

אוסאמה סעדי: מה זה "חוקים שלא יעברו"?

יעקב מרגי: בסטטיסטיקה אני רואה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שלא נעשה - - -

יעקב מרגי: אני אומר, בואו תהיו יעילים, רבותי, רבותי, נגמר, נגמר, איתן ברושי בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, שר החקלאות, אני רוצה מספר משפטים.

איתן ברושי: יצא לי גם לבקר אצל עמרם קלעג'י בזמנו וגם אצל ראש המועצה הנוכחי רחמים יונה, וגם בהזדמנויות אחרות.

איתן ברושי: נראה לי שהתמונה היא מאוד קשה וההתקדמות היא מאוד איטית.

איתן ברושי: אני גם לא בטוח שהדיון הזה תורם הרבה לשינוי במצב.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לחבריי חברי הכנסת ולחברים האחרים, שתמיד אמרנו, בכל מקום ולכל מגזר, שהחינוך הוא הדרך המרכזית לשוויון זכויות ולצמצום פערים, וכאן אנחנו רואים שאנחנו רחוקים מאוד משוויון זכויות וצמצום פערים באמצעות החינוך, כי החינוך נמצא בנקודה לא מספיק טובה, עם כל הכבוד למה שנעשה.

איתן ברושי: תראו, זה לא היה יכול להיאמר, חברי משרד החינוך, שאין תקציב, למשל, לא על ביתר עלית ולא על מודיעין עלית, שם קצב הילודה די דומה.

איתן ברושי: אפשר לעשות את זה - - -

<קריאה: קרוואנים.

איתן ברושי: רגע, דקה, דקה.

איתן ברושי: מאחר ואני עסקתי בזה, אני לא צריך שום הסבר עכשיו.

איתן ברושי: ואני חושב שזה דיון שהיה צריך לקיים אותו עם שר החינוך.

איתן ברושי: עם כל הכבוד לשר החקלאות ופיתוח הכפר, יש לנו אתו הרבה נושאים משותפים אבל, שאלת תקציב משרד החינוך לפעילות שהוצגה פה, היא קודם כל שאלה של בנט וסדר העדיפויות שלו ואני חושב שזה רחוק מלמצות את מה שצריך לקרות.

איתן ברושי: ואני מקבל את ההתגוננות המסוימת של ראשי המועצות, שבמידה רבה זה לא בכוחם, כולל ה-מצ'ינג ולכן, אדוני היושב ראש, נדרשת פה תכנית אחרת, סדר גודל אחר, ביחד עם הרגעת הרוחות צריכים להביא פתרונות.

איתן ברושי: אני רוצה לומר בצער מסוים, כשהייתי אצל רחמים לפני הרבה שנים – ואני גם אומר לשר, שהוא חדש בתפקיד הזה, חברים, אני באתי לכאן כדי - - -

יעקב מרגי: עוד שניה טאלב יבקש הבהרה ממך על מה שהוא לא שמע.

איתן ברושי: אני באתי לכאן לומר שזו לא רק בעיה שלכם אלא בעיה שלי ושלנו.

איתן ברושי: לכן, אני רוצה לומר, מה שהוצג פה הוא רחוק ממה שצריך להיות וסדר הגודל שהמדינה מקצה אינו מתאים.

איתן ברושי: אני אומר בצער רב, מאז שהייתי ילד, אני אומר משפט קשה: אני שואל את עצמי, כמה שנים יהודים יתפרנסו מזה שלא פתרו לבדואים את הבעיות?

איתן ברושי: אני חושב שהעסק הזה לא יכול להימשך ולכן, אני חושב שנדרשת פה היערכות אחרת ותכנית אחרת וסדר גודל אחר ואני מציע ליושב הראש, להביא את זה לדיון נוסף ולא לראות בזה סיום.

איתן ברושי: אני בכל אופן, לרשות העניין הזה, ככל שניתן, אני מחויב ונדמה לי שזאת משימה לאומית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני משחרר את השר כי הוא צריך להגיע ב-11:00 לדיון נוסף בוועדה.

יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים, 10:30, סליחה - - -

יוסף ג'בארין: האם השר יבחן את האפליה בבריכות השחייה?

יעקב מרגי: אנחנו נוציא את זה, נוציא בסיכום את הדברים.

יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה לשמוע – לפני שאני נותן לחבר הכנסת דר' ג'בארין, את עטיה אל עאסם.

יעקב מרגי: בבקשה.

<קריאה: עטייה אל עאסם, יושב ראש המועצה - - -

יעקב מרגי: ומי שיפריע לך, גם אם טאלב יפריע לך, אני אגן עליך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תציג אותו.

יעקב מרגי: הוא יציג את עצמו.

<עטייה אל עאסם: שלום לכולם.

<עטייה אל עאסם: אני לא חבר כנסת אז הם לא יפריעו לי, אני בטוח.

יעקב מרגי: לא הפסדת כלום, תמשיך.

<עטייה אל עאסם: קודם כל, ילדים של הגנים, מדברים על 5,000 ילדים - - -

יעקב מרגי: תציג את עצמך, תפקיד.

<עטייה אל עאסם: אני עטייה אל עאסָם, יושב ראש המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים בנגב.

<עטייה אל עאסם: אנחנו יודעים שיש לנו 5,000 ילדים מגיל 3-5 שאין להם מסגרת ויש לנו עוד 2,000 ילדים באותו גיל, שהם רשומים אבל הם לא מגיעים לבתי הספר בגלל הרבה סיבות.

יעקב מרגי: רגע, וה-5,200 שלא רשומים, למה הם לא רשומים?

<עטייה אל עאסם: קודם כל, אין גנים קרוב להם, הם מרוחקים הרבה קילומטרים מהגנים, כי המדינה שמה את הגנים רק על יד בית הספר וילד, אין מי שיכול להסיע אותו והם לא יכולים לנסוע באוטובוס עם ילדים בני חמש עשרה ושש עשרה, כשהם בני שלש וארבע, כי אז הם נרמסים תחת הרגלים של הילדים הגדולים.

<עטייה אל עאסם: דבר שני, אני שומע הרבה דברים - - -

יעקב מרגי: איפה האחראי על ההיסעים ממשרד החינוך?

<גנאדי קמנצקי: אין, אבל אני יכול - - -

יעקב מרגי: אני יכול לשאול, ב'מסות' כאלה – סליחה שאני משתמש בתואר שהוא של נתון ולא של בני אדם אבל, כדי להמחיש, האם לא ניתן לעשות הסעות ייעודיות לילדים בני 3-5, האם חייבים לדחוס אותם עם הגדולים?

יעקב מרגי: רגע, רגע.

<גנאדי קמנצקי: נכון לעכשיו, ילדים בגיל שלש וארבע לא מוסעים.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו עכשיו בודקים, אגף היסעים שלנו בודק אפשרות באיזה תנאים כן אפשר להסיע אותם.

<גנאדי קמנצקי: שקלנו גם עם הרשות - - -

יוסף ג'בארין: עדיין בודקים את האפשרות?

יעקב מרגי: רגע, יוסף, יוסף, רגע.

יוסף ג'בארין: כבר עשר שנים בודקים את האפשרות.

יעקב מרגי: גנאדי, תמשיך.

<גנאדי קמנצקי: אני ממשיך אבל לנסות להסביר.

<גנאדי קמנצקי: לא הייתה - - - ילדים בגיל 3-4, גם ליהודים לא הוצאנו לפני עשר שנים ולפני חמש שנים.

<גנאדי קמנצקי: גם היום, גם יהודים לא מוסעים.

<גנאדי קמנצקי: רק בגלל הבדואים אנחנו שוקלים את זה.

<גנאדי קמנצקי: דבר נוסף, הפזורה הבדואית היא באמת מפוזרת בכמויות כאלה שלפעמים אי אפשר לשים ילדים וקשה להסיע ילד.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו עובדים על זה באחת הוועדות עם המועצות, כדי למצוא פתרונות משולבים, שהם יכולים להיות שחלק עם ההסעות, חלק עם הצבת יבילים ואפילו שוקלים אופציה של אוטובוס - - -

יעקב מרגי: האם יש עבודת מטה סביב הנקודה?

<גנאדי קמנצקי: כן, כן בדיוק - - -

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני לוקח את הנתון של 5,200 ומתביית על זה, אני לא אעזוב את זה, תעבירו את זה הלאה, צריך לשבת ולמצוא פתרונות.

יעקב מרגי: אני מבין שאי אפשר למצוא את הפתרונות האופטימליים לכל ילד אבל, משהו אזורי שיצמצם מרחקים, הסעה ייעודית, תשבו, תעשו לכם, אתם תהיו חייבים, אני אדגיש את זה בסיכום, אני מבקש שתגישו מסמך של עבודת מטה לצמצום התופעה הזו.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד, כשהיינו בסיור, פגשנו את הגננת והיא אמרה שהרבה ילדים שהמערכת מצאה להם אלטרנטיבה, לא מגיעים לגן בגלל המשפחה עצמה.

מירב בן ארי: זאת אומרת, זה לא רק בגלל ההסעות ואת זה הגננת אמרה - - -

יעקב מרגי: מירב, את צודקת, סליחה, סליחה, עטייה, אני נותן לך להמשיך.

יעקב מרגי: מירב, מירב.

<עטייה אל עאסם: מירב, מירב, זה לא נכון.

<עטייה אל עאסם: את יודעת למה זה לא נכון?

<עטייה אל עאסם: את יודעת למה זה לא נכון?

יעקב מרגי: זה לא המקום, מירב, מירב.

מירב בן ארי: יש בעיה - - -

יעקב מרגי: מירב, זה לא המקום.

יעקב מרגי: את יודעת למה?

יעקב מרגי: כי אני לא מדבר על האלפיים שרשומים, אני מדבר על 5,200 שלא רשומים.

מירב בן ארי: כן, מתוך - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תמשיך בבקשה.

עמר בר-לב: ה-5,200 - - - שההורים, אז מה, זו לא בעיה?

עמר בר-לב: זו בעיה.

<עטייה אל עאסם: אני חושב שהפתרון - - -

יעקב מרגי: אנחנו נשב על הנתון הזה עד שנצמצם אותו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עטייה אל עאסם: אני חושב שהפתרון הוא לא להסיע את הילדים - - -

יעקב מרגי: לשים גן ליד כל בית?

<עטייה אל עאסם: צריך לשים את הגנים בתוך השכונות, שיש בהן הרבה ילדים - - -

יעקב מרגי: נכון, צריך למצוא, צריך למפות, צריך נתונים.

יעקב מרגי: כשיש רישום יודעים גילאים, יודעים שנָתונים, מתכננים.

יעקב מרגי: איך מתכננים בכל הארץ?

יעקב מרגי: לוקחים שנתונים ומתכננים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עטייה אל עאסם: נקודה אחרת.

<עטייה אל עאסם: קודם דיברו שיש קרקעות בבעלות שלא ניתן לבנות עליהן וזה לא נכון, כי כל בתי הספר בישובים הבדואים, הרוב, המדינה לא מאפשרת לבנות בתי ספר על קרקע המדינה אלא על קרקע פרטית, וזה קיים באבו תלול, זה קיים ב - - - ובעוד ישובים.

<עטייה אל עאסם: המדינה מאפשרת רק בנייה על קרקע פרטית וזה מה שהולך.

<עטייה אל עאסם: אנחנו רוצים, הבעיה שלנו, אם אני מדבר על בית ספר באבו תלול שהוא מוכר, בית ספר מוכר, שיש בו 1,200 תלמידים, שהם בבית ספר כמו קופסת סרדינים וכל שנה אומרים "אנחנו רוצים לפצל", זה כבר חמש שנים, וכשהם מוספים כיתות הם מביאים כיתות שיצאו משימוש בכלל, מבית ספר אחר, ממקום אחר, משפצים אותן בתוך בית הספר, עושים איזו 'קוסמטיקה' על הכיתה הזאת ואומרים: בנינו כיתה.

<עטייה אל עאסם: בית ספר תיכון שאין בו משחקי ילדים, אין בו מגרשים - - -

יעקב מרגי: אתה מבין שבישוב שהוא לא מתוכנן, הוא לצורך ההגדרה לא מוכר, בסדר?

<עטייה אל עאסם: זה ישוב מוכר.

יעקב מרגי: על ישוב מוכר אנחנו מדברים?

<עטייה אל עאסם: אני מדבר על ישוב מוכר כבר עשר שנים שלא מתקדם שום דבר.

<עטייה אל עאסם: כניסה מסודרת לישובים האלה, המוכרים, אני מדבר על המוכרים, אין כניסה מסודרת - - -

יעקב מרגי: משרד התחבורה, תתכונן.

<עטייה אל עאסם: יש החלטת שרים כבר הרבה שנים שצריך לסדר את הכניסות, אם אנחנו שומעים פה, כל הזמן מדברים משפטים יפים "צריך להשוות", "הילדים הבדואים שווים לשאר הילדים" אבל כשמגיעים לשלב המעשים הכול נעצר שם ולא נעשה כלום.

יעקב מרגי: עכשיו תהיה כנה אתי, בסדר?

<עטייה אל עאסם: כן.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לפתור, אני אומר לך, מה שתלוי בי – אנחנו רוצים לפתור את הבעיה.

<עטייה אל עאסם: אני מקווה.

יעקב מרגי: האם הכול זה המדינה?

<עטייה אל עאסם: מה זה?

יעקב מרגי: הכול זה בעיות של הממשלה?

<עטייה אל עאסם: תראה, כל הבעיות האלה, אם יש בעיה אצלנו ואנחנו - - -

יעקב מרגי: האם אתה מסוגל להביא את הנוגעים בדבר בתוך הקהילה לסייע, לתת כתף ולא עם חסמים?

<עטייה אל עאסם: כן.

יעקב מרגי: טוב, או.

יעקב מרגי: קיי.

יעקב מרגי: דר' יוסף ג'בארין חבר הכנסת, בבקשה.

יוסף ג'בארין: בוקר טוב חבריי חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: ראשית כל, מודה שוב ליושב ראש על ההתעניינות בנושא החשוב הזה.

יוסף ג'בארין: היה גם ביקור בשטח ועכשיו זה דיון המשך, אני מניח שיהיה דיון המשך נוסף.

יוסף ג'בארין: האמת, אני גם קצת מתפלא על השקט שהדיון הזה מתנהל בו - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור שהדיון - - -

יוסף ג'בארין: לא, אני אומר לך, כי הסוגיה הזו היא באמת 'אות קין', על המצח, גם של משרד החינוך וגם של המדינה בכלל, ואולי גם של ועדת החינוך במשך כל שנות פעילותה.

<קריאה: לפני מרגי.

יוסף ג'בארין: לפני.

יוסף ג'בארין: כן, אני מדבר על ההיסטוריה ואני אומר את זה, עם כל הכבוד, חבריי, לא כי אני רוצה להתלהם, כי מי שעוקב אחרי הסוגיות הללו יודע ומי שביקר שם וראה את בתי הספר, פשוט רואה עד כמה המצב הזה קשה.

יוסף ג'בארין: ועם כל הכבוד לדברי אנשי משרד החינוך, אני מלווה את הנושא הזה אולי יותר מעשרים שנה ואני שומע כמעט את אותם דברים: "יש תכנית, והתכנית הזאת תעסוק בככה", ו"יש תכנית חומש", ו"יש תקציבים" וכד' אבל, במבחן המציאות הדברים לא משתנים.

<קריאה: נכון.

יוסף ג'בארין: עם כל הכבוד, במבחן המציאות הדברים לא משתנים.

יוסף ג'בארין: אחר כך באים לחבר הכנסת טלב אבו עראר על שהוא קצת כועס, מה אומרים אצלנו בערבית - - -

יעקב מרגי: אמר לי תושב, אבו כייף, אומר לי: תגיד לטאלב שלא יערים קשיים כי הוא גר בווילה ואני בצריף, תן לי לגמור פה את הבלאגן.

יוסף ג'בארין: זה לא - - -

יעקב מרגי: לא אבו כייף, אבו קוויטר, סליחה, אומר לי: תקשיב, תגיד לטאלב שיפסיק להתנגד כי הוא גר בווילה ואני תקוע בפחון.

יעקב מרגי: הוא רוצה הסדרה כבר.

יעקב מרגי: הוא מחכה.

יעקב מרגי: הוא אומר: קח, הנה השטח שלי, תביא הסדרה.

יוסף ג'בארין: תגיד לו זו ווילה בג'ונגל.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אז תמשיך להתנגד ואנחנו נישאר ככה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, מדברים על - - -

יעקב מרגי: עוד חמישים שנה נגיד עוד פעם: כתם במצחה של המדינה, ועוד מאה שנה: כתם במצחה של המדינה, הלאה, יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהמסר, אני חושב שהדברים של יו"ר המועצה שלא מקבלים את הילדים הבדואים בבריכות השחייה בישובים שליד, ושאלנו למה לא דימונה, למה הם צריכים לנסוע שלש שעות לוואדי ערה, אני חושב שהדברים הללו משקפים בעצם את השורש של הבעיה.

יוסף ג'בארין: השורש של הבעיה הוא יחס מפלה, יחס גזעני ואין מדיניות משמעותית שתשלב את האוכלוסייה ותשקם אותה.

יוסף ג'בארין: כשמדברים על 1,600, משרד החינוך בעצמו בא ואומר: אלו 1,600 כיתות אבל 1,600 כיתות לאוכלוסייה שהיא בקושי 200,000, זה מספר מדהים, זה לא נתון שעוברים עליו לסדר היום.

יוסף ג'בארין: 1,600 כיתות.

יוסף ג'בארין: אם אין באמת תכנית מתוקצבת ואם משרד החינוך ימשיך לתקצב, אני יכול להגיד לכם את המספרים, כמעט כמעט אפסי לעומת הצרכים.

יוסף ג'בארין: המצב הזה לא ייפתר.

יוסף ג'בארין: ולכן, כבוד היושב ראש, או שתהיה החלטה שיש תקציב ייעודי נוסף, או שהמשרד מתחייב שיקצה את התקציבים מתוך ה'עוגה' הקיימת, כי אחרת, אני לא רואה איך אפשר לשנות את המצב.

יוסף ג'בארין: עם כל הכבוד לצרכים בחברה היהודית, ברור שהם לא אקוטיים כמו שהיום המצב בנגב.

יוסף ג'בארין: ואנשי משרד החינוך אומרים שאם לא יהיו תקציבים אז התמונה הזאת לא תשתנה.

יוסף ג'בארין: לגבי 5,200, 5,200 תלמידים ועוד 2,000 תלמידים שבכלל לא מופיעים שם, אז קיימת בעיה שאין את הכיתות הנחוצות, אין את ההסעה, מי אחראי על ההסעה?

יוסף ג'בארין: זה משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: איפה משרד החינוך?

יוסף ג'בארין: אתם אחראים על ההסעה הזו.

יעקב מרגי: תודה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד שגם משרד התחבורה וגם משרד החינוך בבחינת העלויות והתשתיות, לגבי שתי המועצות אל קסום ונווה מדבר, חבר'ה, הגיע הזמן ללכת לבחירות.

יוסף ג'בארין: עד כמה - - -

יעקב מרגי: אילו מהן?

יוסף ג'בארין: אני לא אומר רק להם, אני אומר לוועדת החינוך - - -

<קריאה: 29 בנובמבר יש בחירות.

יוסף ג'בארין: באחד או בשניים?

<קריאה: בשניהם.

יוסף ג'בארין: בשניהם, מצוין.

יעקב מרגי: כ"ט בנובמבר.

<קריאה: לא, לא אמרתי כ"ט.

יעקב מרגי: אתה אמרת 29, אני אומר כ"ט.

יוסף ג'בארין: עכשיו לקוות שאכן - - -

<קריאה: זה לא אותו תאריך.

יעקב מרגי: בסדר.

יוסף ג'בארין: צריך לקוות שיעמדו בזה.

יוסף ג'בארין: לגבי מחסור בבתי ספר, אני אומר לכם, אני טיפלתי בסוגיות האלו כמשפטן ובמקומות שלא הגשנו בג"ץ, לא הוקם בית ספר.

יוסף ג'בארין: זאת אומר, משרד החינוך, כבוד היושב ראש, לא מתייחס לצרכים הללו, למשל, דיברו על אבו תלול - - -

יעקב מרגי: שלושים בגצים הגשת?

יוסף ג'בארין: אולי שלושים - - - היו הרבה יותר בגצים.

יוסף ג'בארין: באבו תלול זו בכלל הכרה בתיכון, אני עכשיו מדבר על התיכונים, הכרה בתיכון רק באמצעות בג"ץ, וגם כך לא - - - היום בפורעה, למשל, בפורעה, ישוב של יותר מ-5,000 תושבים עדיין אין תיכון.

יוסף ג'בארין: אם אין תיכון זה אומר - - -

<קריאה: בפורעה אין להם כי זה לא ישוב מוכר.

<קריאה: יש, לומדים עכשיו תלמידים.

<קריאה: בשנה בספטמבר הקרוב, ילמדו שם ז'-י'.

<קריאה: ישוב לא מוכר, 33 כיתות יבילות.

יוסף ג'בארין: עד י' אתה אומר.

<קריאה: בכיוון - - -

יוסף ג'בארין: צריך להסיע אותם.

<קריאה: לומדים שם.

<קריאה: ילמדו שם - - -

יוסף ג'בארין: אני לא מדבר על עד י', אני מדבר על י"א, י"ב' ,לסיים את התיכון.

<קריאה: זה לא על פורעה עכשיו.

יוסף ג'בארין: אני אומר גם, כבוד היושב ראש, אני מסכם ואומר, עם כל הכבוד לידידיי במשרד החינוך, לא צריך עוד ועדה ולא כלום, המספרים נמצאים, גם תשאל את חבריי בממ"מ, יש להם את כל הנתונים.

יוסף ג'בארין: השאלה היא אם יש תקציבים והאם התקציבים האלה יושקעו או שנמשיך לדבר על תכניות כלליות שלא מיושמות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד התחבורה.

יעקב מרגי: יש החלטת ממשלה לגבי כל התשתיות מהכביש הראשי אל המוסד.

יעקב מרגי: היינו שם, ראינו מקרה, מה ראינו, רחמים?

יעקב מרגי: מקום אחד, נכון?

יעקב מרגי: ראינו פיתוח - - -

<קריאה: תשתיות?

<קריאה: עד בית הספר.

יעקב מרגי: תנו לו, תנו לו, תנו לו.

<אחמד עאבד: יש לי את כל הסעיפים אם אתם רוצים לעבור - - -

יעקב מרגי: תציג את עצמך ותאמר מה החלטת הממשלה בקצרה ומה עשיתם מאז.

<אחמד עאבד: קוראים לי אחמד ואני מרכז בקרה ותקציב, משרד התחבורה.

<אחמד עאבד: החלטת המשלה 724 מ-2009 היא על הגדרת דרכי גישה ליישובים במועצה האזורית אבו בסמה והפזורה הבדואית.

<אחמד עאבד: יש פה רשימה מוסדרת של מה שצריך לעשות, אני יכול לעבור אחד אחד - - -

יעקב מרגי: עזוב "מה צריך לעשות", מה נעשה מאז?

<אחמד עאבד: אני אעבור.

<אחמד עאבד: אל סייד – בוצע, תקנו אותי אם אתם אומרים שיש משהו אחר - - -

יעקב מרגי: בוא, תזכיר לי את השם שלך.

<אחמד עאבד: אחמד.

יעקב מרגי: אחמד, מרגע זה אתה מדבר אליי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם - - - לכל בתי הספר שם?

<אחמד עאבד: כביש גישה למרכז השירותים של הישוב.

<אחמד עאבד: תראה, יש - - - של 10 מיליון- - -

יעקב מרגי: לא החלטת ממשלה.

<אחמד עאבד: זו החלטת ממשלה.

<קריאה: מועצה.

<אחמד עאבד: מה זאת אומרת - - - זו החלטת ממשלה, אתם רוצים לפרוט?

יעקב מרגי: רגע, רגע, סלח לי, אחמד.

<אחמד עאבד: כן.

יעקב מרגי: סיכמנו משהו, שאתה מדבר אתי, לא עונה לשאלות מהצד.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תמשיך לסקור.

<אחמד עאבד: אום בטין – בוצע על ידי מועצה אזורית בסמה, מכחול – סלילת כביש גישה למרכז השירותים של הישוב – גם בוצע, אום בטין, סגירת כביש גישה למרכז השירותים – הייתה הפסקה בגלל התנגדות של תושבים, עכשיו חזרנו לעבודה, זה בסיום תוך חודש וחצי.

<אחמד עאבד: מַכְחוּל – בוצע – סלילת כביש גישה למרכז השירותים.

יעקב מרגי: אדוני, אדוני.

<אחמד עאבד: יש כמה פרוייקטים.

יעקב מרגי: אחמד.

יעקב מרגי: אתה לא שומע, אתה לא ממושמע.

יעקב מרגי: אתה לא קורא קריאת ביניים, שמעת?

<אחמד עאבד: יש לי הפרעות קשב, זה בסדר.

יעקב מרגי: נתתי לך רשות דיבור, אל תפריע, רגע, תן לו לסכם.

יעקב מרגי: תן לו לסיים רגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרנו, כל - - -

יעקב מרגי: תן לו לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מכחול – רק לפני ארבעה ימים הייתי שם - - -

יעקב מרגי: נראה לי אתה במדינה אחרת, אתה, כל דבר אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אין במכחול - - -

יעקב מרגי: תן לו, תן לו רגע, בבקשה.

<קריאה: אחמד, אתה כמעט טועה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שניה, תן לי.

יעקב מרגי: תן לי לשמוע קודם כל.

<אחמד עאבד: מכחול, דריג'את וכוחלה, דרכים מתאריות – במכחול בוצע, כוחלה לקראת ביצוע - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה על הנייר נכון.

יעקב מרגי: אחמד.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך כדי שהשיניים לא יפלו לך.

יעקב מרגי: בוא תקשיב, אני אתן לך בצורה יותר קלה.

יעקב מרגי: תגיד לי כמה פרוייקטים בוצעו מאז החלטת הממשלה?

<אחמד עאבד: כמעט כולם בוצעו.

<אחמד עאבד: אני אגיד מה לא בוצע.

<אחמד עאבד: כוחלה עכשיו לקראת ביצוע - - -

יעקב מרגי: כמה פרוייקטים לא בוצעו?

<אחמד עאבד: יש את - - - את הכביש לבית ספר.

יעקב מרגי: למה אתה מונה אותם?

יעקב מרגי: כמה פרוייקטים לא בוצעו?

<אחמד עאבד: שלושה פרויקטים.

יעקב מרגי: וכמה בוצעו מספרית?

<אחמד עאבד: מספרית - - -

יעקב מרגי: רגע, אל תפריעו לי.

<אחמד עאבד: שניה אחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בוצעו - - - על מה הוא מדבר?

יעקב מרגי: רגע, רגע.

<אחמד עאבד: מתוך ששה עשר שלושה לא בוצעו.

יעקב מרגי: החלטת הממשלה מדברת על ששה עשר פרוייקטים?

יעקב מרגי: ממש בשמותיהם?

יעקב מרגי: ובוצעו?

יעקב מרגי: שלושה עשר?

<אחמד עאבד: נכון.

<קריאה: מה ההיקף - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא, אדוני, אתה רוצה לשבת פה ולשאול שאלות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב ראש, כבוד היושב ראש - - -

יעקב מרגי: תקשיב, תקשיב.

יעקב מרגי: מתי הייתה החלטת הממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיתן את הרשימה, אפשר?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני מציע לך לבקש - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שקר - - -

יעקב מרגי: אדוני.

יעקב מרגי: אחמד, משרד התחבורה, אני מבקש לקבל לידי הועדה את רשימת הפרויקטים שבוצעו ולא בוצעו.

יעקב מרגי: או.קיי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש כאן את חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: תודה אדוני היושב ראש.

עמר בר-לב: מדובר פה בהזנחה של קרוב ל-70 שנה, בין הזנחה לאפליה, כן?

עמר בר-לב: כנראה גם זו וגם זו והבעיות הן עצומות ואנחנו רואים כאן כל רגע, כשעולה איזה נושא אז ישר עולים שניים שלושה נושאים בעניין ואני דווקא מאוד תומך בגישה שלך, אדוני היושב ראש, שאתה מנסה למקד, כי העוול הוא כל כך גדול שהיכולת להתמודד אתו בוועדה הזו היא קטנה.

עמר בר-לב: יש לנו את הכספים המוכרים ויש את הפזורה אבל גם בכפרים המוכרים יש בתים שלא מחוברים לחשמל ולא מחוברים למים ואגב, אני מגיש הצעת חוק בעניין הזה, וכל הסיפור כאן הוא מה קדם למה, הביצה או התרנגולת?

עמר בר-לב: כולנו רוצים צדק אז מצד אחד, יש שטחים שהם לא בהסדרה וכשהם לא בהסדרה אז אי אפשר לחבר לחשמל או אי אפשר לבנות כביש גישה ואי אפשר לעשות כל מיני דברים כאלה, לכן אני חושב שהגישה שבה אתה נוקט, שממקדת את הנושאים שהם במסגרת הועדה הזאת, כולל, שמענו כאן – נדמה לי שזה היה משרד החינוך, שהם בוחנים עכשיו דרכי תחבורה חדשות וכן הלאה, כל הדברים האלה, אני מציע לבקש מהם לוחות זמנים, אם עכשיו הם בוחנים אז בעוד שבועיים, אחרי שהם יגמרו לבחון, שיבואו הנה ויגידו מה הם עושים.

עמר בר-לב: דיברתם על התשתיות אז זה בדיוק כמו שאמרת, שיביאו את הרשימה.

עמר בר-לב: טאלב, לך תביא לנו תמונות של כל אותם כבישים שמשרד התחבורה אומר שהתשתית קיימת ואתה טוען שהיא לא קיימת.

עמר בר-לב: זו הדרך היחידה להתמודד עם הדברים האלה, כי העוולה והאפליה כל כך גדולות שבשיטה הקונבנציונאלית זה לא ילך.

עמר בר-לב: שמעתי כאן את ראשי המועצות על תקציבים, אם מדינת ישראל לא תבין – ואני מגיע למדינת ישראל, אם מדינת ישראל לא תבין שהיא חייבת לעשות כאן 'טיפול שורש' ו'טיפול שורש' מחייב תקציבים ייעודיים להתמודדות עם הנושאים האלה, אז ככל שדוחים אותם, הבעיה נעשית רק יותר מורכבת.

עמר בר-לב: זה לא שהיא נפתרת והדרך שבה זה מתנהל בשנים האחרונות היא במקרה הטוב, 'כיבוי חלק מהשריפות', אפילו לא כיבוי כל השריפות והדרך היחידה היא באמת רק פרויקט לאומי, שאני חושב שהוא בסדר העדיפויות הלאומי של מדינת ישראל, כי מדובר כאן ב 200,000 אזרחי מדינת ישראל, חלקם הגדול לא מקבל את השירותים המינימליים שהמדינה צריכה לספק לאזרחים.

יעקב מרגי: תודה.

עמר בר-לב: ואני לא יודע איך מכאן אתה יכול להוציא איזושהי קריאה כזו לממשלה אבל, בכל אופן, אתה חבר בקואליציה ואני חושב שצורת ההתמודדות של "בוא נדביק איזשהו פלסטר ושם ניתן איזה אקמול, במקום ניתוח או אנטיביוטיקה", זה לא יביא אותנו לשום מקום.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי ולאחר מכן חבר הכנסת גנאים.

מירב בן ארי: תודה אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: קודם כל, אנחנו מלווים את המגזר - - - כבר כמה דיונים, גם בוועדת חינוך וגם בסיור שעשינו, חברי הועדה, במגזר.

מירב בן ארי: אני רואה את הדברים קצת שונה מעומר, יש החלטת ממשלה, יש תקציבים ייעודיים למגזר הבדואי וראינו, שבחינוך, לפחות מה שקורה מבחינת מערכת החינוך, אני יכולה להגיד לכם, שאין ספק שהמצב הוא לא כמו שהיה בשנים האחרונות, זאת אומרת, יש שם תהליך, הוא לא מספיק טוב, ראינו את המבנים היבילים, ראינו את התלמידים, נכנסנו לכיתות, דיברתי אישית עם הגננת, ישבתי אתה וניסיתי להבין.

מירב בן ארי: יש כאן עוד מחסומים שהם מעבר לעניין הכלכלי, שגם הוא, אין לי ספק שהמדינה שמה ולא שמה מספיק, או.

מירב בן ארי: קיי?

מירב בן ארי: אז אני מבדילה, בעיניי, במערכת החינוך יש שיפור, יש שינוי, רואים את זה, היינו בבתי הספר, דיברנו עם התלמידים, היו לנו שני סיורים, אחד היה סיור שבו נתקלתי בילדים שלא יודעים לדבר עברית בכלל, בסיור עם מאיר כהן לצמצום פערים, ובשני הייתי בסיור ועדת החינוך עם תלמידים בדואים שדיברו עברית מופלאה.

מירב בן ארי: זאת אומרת, זה ממש תלוי מה רוצים לכן - - -

יעקב מרגי: ועושים בגרות מתימטיקה 5 יחידות.

מירב בן ארי: כן, וקצת 'התבלבלתי' אבל מבחינת מערכת החינוך, נראה לי שבאמת יש שינוי ואני גם אגיד את זה לזכותה של אמירה, שעושה שם פעילות מדהימה.

מירב בן ארי: איפה לדעתי אנחנו לא מספיק טובים או איפה לדעתי המדינה תצטרך לגעת – ואני יודעת כי גם אני והיו"ר מרגי ישבנו במל"ג, אני והוא, שנינו, במיוחד על הנושא של האוכלוסייה הבדואית, העניין הזה של 3,000 סטודנטים מהמגזר הבדואי הולכים כל יום ללמוד בג'נין ובירדן וכמו שאמר השר, לא נראה ששם הם חובבי המדינה היהודית ולכן, לדעתי, הבעיה – ואני יכולה להגיד לכם שאנחנו עוסקים בזה, אני ומרגי, בנושא הזה של המל"ג, כשאחת התכניות היא לשים דגש על הסטודנטים הבדואים שלא לומדים במערכת החינוך הישראלית ומצד שני, הכישלון שלהם בפסיכומטרי באופן קבוע, גם בזה אנחנו עוסקים, האם זה יהיה תנאי קבלה לאוכלוסייה הבדואית, כי יש בעיה עם הבחינה הזאת, הם לא עוברים אותה, האם אפשר להתייחס רק לנושא של הבגרויות ואני מאוד - - - לומר לכם שאנחנו עוסקים בזה ורואים בזה יעד שאנחנו צריכים לפתור.

מירב בן ארי: כמובן מבחינת דרכי הגישה, אני מודה, הייתי בכמה סיורים בפזורה הבדואית ולא יודעת, לא ראיתי, אז יכול להיות שמה שקורה על הנייר ומה שקורה על המציאות, אני מציעה לבדוק, אני לא מטיחה האשמות, אני לא יודעת אם פה זה המינהל, אם פה זה הישוב, פה האוכלוסייה, אני, לפחות מהסיורים – ועשיתי שני סיורים, מעמיקים, בכמה כפרים, לא ראיתי שם דרכי גישה.

מירב בן ארי: מה גם שבסופו של דבר, אתה מדבר עם התלמידה הבדואית, שהיא סטודנטית, שאומרת לי: מירב, אני צריכה ללכת שני קילומטר כל בוקר לתחנת אוטובוס כדי לנסוע לאוניברסיטה בבאר שבע וסליחה, זה מזכיר לי את הודו, אני אומרת לך, כי בהודו – הייתי בהודו כמה פעמים, אתה רואה חבר'ה שלוקח להם שני קילומטר עם התיק והולכים יחפים או לא יודעת מה, אז פה לא הולכים יחפים, ברוך השם הולכים עם נעליים ובגדים אבל למה, למה במדינת ישראל סטודנט צריך ללכת כל כך הרבה, כדי להגיע לתחנת אוטובוס?

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: ואתה יודע מה, אם לא הייתי שומעת – תן לי מילה אחרונה אדוני היושב ראש, זה באמת נושא שחשוב לי, אם לא הייתי שומעת בעצמי את הסטודנטים ואת הסטודנטיות שאומרים את הדברים האלה הייתי, אולי לא הייתי צועקת כמו טאלב – למרות שהוא עושה עבודה טובה, אלא אומרת לך, שמע, צריך לעשות בדיקה, צריך לעשות בדיקה.

יעקב מרגי: הלאה.

יעקב מרגי: הוא צריך לתמוך בהסדרה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: תחילה אומר שאיחרתי לבוא בגלל הפקקים ואני מודה לך על קיום הדיון החשוב הזה.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב ראש, שהגיע הזמן לעשות צדק, לעשות שוויון עם אוכלוסייה שהיא הוזנחה והופלתה משך שנים לפי דעתי.

מסעוד גנאים: אנחנו נתבקשנו לעניין של מערכת החינוך בנגב, בכפרים הערבים הבדווים משָנים, כבר מאז שאני זוכר שאני חבר כנסת – שזה 2009 ולא כל כך רחוק, השאילתה הראשונה אולי הייתה על הכביש לבית הספר של אבו תלול, אני זוכר, הייתי בוואדי אל נעם, בבתי הספר וגם במקומות אחרים ועשינו סיור, כאשר היה היושב ראש מצנע - - -

יעקב מרגי: א

יעקב מרגי: חמד טיבי לקח לו חמש קדנציות לבנות רמזור בטייבה.

מסעוד גנאים: בסדר, אני עד עכשיו, חמש, אתה יודע, שבע שנים, בקשר לשטח שיפוט סכנין ועדיין, חמישה שרי- פנים ועדיין לא הצלחנו לצערי הרב אבל, העניין החשוב ביותר, אנחנו מדברים על אחוזי נשירה גבוהים, על מחסור בבניית בתי ספר, על מחסור בנגישות ובדרכים, מה לא?

מסעוד גנאים: נכון, יש דברים חיוביים, מירב, אנחנו לא אומרים שהכול שחור אבל עדיין, השחור לצערי הרב הוא הרוב.

מסעוד גנאים: אנחנו כולנו, אדוני היושב ראש, אתה אמרת איזו אמירה פה, אנחנו לא באים רק כדי לצעוק ולבקר, אנחנו רוצים לתקן את המצב, בבקשה, תיכנס לעובי הקורה, גם עם השר, גם עם כולם, אנחנו כחברי כנסת ערבים ויהודים, נדמה לי גם פה, אנחנו מוכנים לשתף פעולה כדי לתקן את המצב העגום פה.

מסעוד גנאים: אני הלכתי לכפרים ולבתי ספר, אני רק רוצה להגיד משפט אחד, אדוני היושב ראש, אני אמרתי פעם לשר החינוך, נדמה לי היה גדעון סער, כאשר ביקרתי בוואדי אל נעם, אמרתי לו: כבוד השר, אם להתנות כל דבר בעניין של ההסדרה, בעניין של הבעלות על האדמה, בעניין שאתם לא מכירים בכפרים הבלתי מוכרים, אז אנחנו מזניחים את הזכויות הבסיסיות של האדם.

מסעוד גנאים: גם אם אני לא מכיר בְּמקום כממשלה, אסור שאני אזניח את הזכויות הבסיסיות של האדם והחינוך הוא זכות בסיסית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: מתנצלת שיצאתי וחזרתי אבל אני רוצה לציין פה שהיום זה יום התלמיד בכנסת - - -

יעקב מרגי: כנסת צעירה.

יעקב מרגי: אפרופו החוק הראשון שחוקקתי בכנסת, בקדנציה הראשונה, היה חוק ספרי הלימוד, יוזמה של תלמיד שהוצמד אלי כל היום, ובסוף היום הוא אומר לי: אם יש הצעת חוק שהייתי רוצה לקדם זה שספר יוחלף בתכנית הלימודים פעם בחמש שנים ולא פחות והצלחנו לחוקק.

יעקב מרגי: בבקשה.

נורית קורן: יפה.

נורית קורן: אז מצֻוותת אליי היום מירב והיא תלווה אותי למשך כל היום, נמרצת ומוכשרת ואולי יש עתיד לבאות.

יעקב מרגי: תלוי בשאיפות שלה.

נורית קורן: נכון, אז הנושא הזה של בתי ספר בפזורה הבדואית הוא מאוד חשוב.

נורית קורן: אני רוצה לומר שאני חושבת שזה כן תלוי בהסדרה, זה גם תלוי בהסדרה ואם זה היה מסתדר מהר יותר הדברים היו רצים יותר.

נורית קורן: חשוב שגם המדינה תיתן אבל שגם יהיה שיתוף פעולה של התושבים שגרים בפזורה, כדי שהדברים יוכלו לרוץ.

נורית קורן: אני בטוחה שאנחנו כוועדה נתחיל להריץ את מה שצריך אבל צריך שיתוף פעולה.

נורית קורן: ואני רוצה לציין דווקא את משרד החינוך בעקבות הסיור שעשינו.

נורית קורן: אנחנו ראינו שהיו שיעורי נשירה בכיתה י"א ומשרד החינוך בא ופתח כיתה לתלמידות שנישאו.

נורית קורן: המנהל שיתף פעולה ועשה את זה, כדי שהן יוכלו לבוא וללמוד, אז אפשר לעשות דברים וזה מאוד חשוב, שיתוף הפעולה פה הוא מאוד חשוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכל מנקס, מרכז השלטון המקומי.

<מיכל מנקס: תודה רבה.

<מיכל מנקס: מאוד חשוב לי לא לחזור על דברים שנאמרו אבל לדייק את הדברים שכן נאמרו.

<מיכל מנקס: אנחנו משתמשים פה במושגים מאוד חשובים.

<מיכל מנקס: האחד הוא נשירה.

<מיכל מנקס: אסור לנו להתבלבל, לגבי המונח נשירה, המשרד דוגם את מי שהתחיל תיכון ולא סיים אותו, המשרד לא סופר את מי שלא עלה לתיכון, זאת אומרת שנתוני הנשירה הם הרבה יותר גבוהים ולא נמדדים.

<מיכל מנקס: הדבר השני, דובר פה על בינוי, פערי העלויות בבינוי בכל הארץ הם גדולים ונרחבים.

<מיכל מנקס: התיקצוב של מטר מרובע לבינוי של משרד החינוך בהחלט עלה בשנים האחרונות, הוא לא מייצג את עלויות הבינוי בפועל.

<מיכל מנקס: זאת אומרת, שגם אם משרד החינוך עכשיו – לא חשוב מי יחליט או מי יתקצב אותו, ייתן אלף כיתות, הרשות המקומית צריכה להשלים ולא סתם הפיתוח לא מושלם.

יעקב מרגי: אתייחס לזה בסיכום שכבר נכתב.

<מיכל מנקס: או.

<מיכל מנקס: קיי.

<מיכל מנקס: הדבר הנוסף שחשוב להתייחס אליו הוא ה – מצ'ינג בכל שירותי החינוך.

<מיכל מנקס: יו"ר מרכז השלטון המקומי נלחם על מאה אחוז מצ'ינג - - -

יעקב מרגי: יש מילה עברית ל- מצ'ינג – צימוד.

<מיכל מנקס: צימוד.

<מיכל מנקס: יש בעיה.

<מיכל מנקס: שמענו עליה, אגב, בסיור כשביקרנו בערערה.

<מיכל מנקס: למשל "סילה", יש תכנית שהיא החלטת ממשלה להארכת יום, לצהרים, לתלמידים במגזר הבדואי, ברגע שהעלו את השתתפות ההורים, אמר ראש הרשות: הילדים לא מגיעים, כי ההורה לא משלם ואני לא יכול לסגור את הפער.

יעקב מרגי: תודה.

<מיכל מנקס: אז רק להשלים.

<מיכל מנקס: התוספות התקציביות הן בסדר אבל צריך לחשוב על שינוי אחוזי ההשתתפות - - -

יעקב מרגי: ביטול.

יעקב מרגי: ביטול אחוזי ההשתתפות.

<מיכל מנקס: אני אתך.

מירב בן ארי: כמה יש - - -

יעקב מרגי: כשאין הכנסות עצמיות צריך לבטל.

מירב בן ארי: אני בעד.

מירב בן ארי: כמה אחוז ההשתתפות ב"סילה" באוכלוסיות הבדואיות היום?

<מיכל מנקס: יש תשלום להורים - - -

מירב בן ארי: כמה?

מירב בן ארי: היו"ר כל הזמן עוסק ב – מצ'ינג אז תגידי לנו, כי הרי גם בשדרות ישבנו ועסקנו ב-מצ'ינג, תגידי כמה היום ישוב כמו ערערה צריך לעשות מצ'ינג על "סילה"?

<מיכל מנקס: בואי נתחיל בהורה, שלא עלה לו כלום והיה צריך לשלם אם אני לא טועה, בין עשרה לשלושים שקלים.

יעקב מרגי: תודה, תודה מיכל, רבותי.

<קריאה: זה החישוב - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: אנחנו עוסקים ב- מצ'ינג הזה כל הזמן וזה ירד לסכום מאוד מאוד נמוך.

מירב בן ארי: השאלה האם עשרה שקלים או שלושים שקלים בחודש - - - להורה הבדואי, אני יכולה להגיד לך שהיו"ר כל הזמן עוסק ב- מצ'ינג ומבין את הבעייתיות של זה אבל זה ירד בצורה משמעותית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים – נציג ההורים במועצה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<סייף אבו זורגי: שלום לכולם.

<סייף אבו זורגי: אני סייף, מהישוב אל סייד, לצערי הרב, אני שייך למועצה האזורית אל קסום.

<סייף אבו זורגי: קודם כל אני מודה לכבודו השר.

<סייף אבו זורגי: היה איזה שלש פעמים בישוב – אני פשוט לא מרגיש טוב.

יעקב מרגי: שומעים.

<סייף אבו זורגי: אני מאוד מודה לו.

<סייף אבו זורגי: עבודה נפלאה, מקסימה, מה שעשה, מה שדיבר באל סייד, עמד על הגבעה ושאל את מר - - - תן לי תכנית שהיא על השולחן, שמעכב אותה תקציב - - -

אורי אריאל: אולי נסת

אורי אריאל: פק בסיכום הזה.

<סייף אבו זורגי: שניה, תנו לי, יש לי דבר אחד שאם - - -

יעקב מרגי: מחמאות נותנים בסוף.

<סייף אבו זורגי: לא, לא, שניה, שניה, גם צריכים לדעת, לא כל הזמן בוכים, לא כל הזמן בוכים, עושה עבודה מאוד מאוד טובה.

<סייף אבו זורגי: לצערי הרב, אנחנו שולחים למועצה אזורית אל קאסום, מיליונים, אני אמרתי, אם אתה זוכר, בוועדה הקיימת במשרד החינוך, הסעות - - -

יעקב מרגי: אל תצעק.

יעקב מרגי: לא טוב.

<סייף אבו זורגי: שיתנו את הכסף של הסעות, שהולך הצינור שמטפטף בדרך, אני מבטיח לך - - - אלקאסום גן עדן, גן עדן.

יעקב מרגי: תודה.

<סייף אבו זורגי: לא, לא סיימתי.

<סייף אבו זורגי: יש משהו מדהים, אתה חייב לשמוע.

יעקב מרגי: השעון סיים.

<סייף אבו זורגי: אתה חייב לשמוע.

<סייף אבו זורגי: פניתי למבקר המדינה, פניתי לראש המועצה, איציק תומר, אני בשנתיים האחרונות תרמתי מהעסק שלי 450,000 שקל בישוב אל סייד, זה עצמו לא תרם.

<סייף אבו זורגי: היינו אני והוא בסיור, אני והוא - - - בור ספיגה של ביוב בגן ילדים בו הבנים שלי לומדים, בני ארבע חמש, שוחים, שוחים בביוב ופתאום, אני מתקשר אליו לפני שבוע, לפני שנתיים, כשקיבלת את התפקיד, ארבע פעמים היינו אני ואתה והמזכיר שלך והמועצה שלך, בסוף, הלכתי, עשיתי כסף לפני שבועיים, כל מילה אני אחראי עליה, תרמתי לגן איפה שהילדים שלי לומדים, ארון מפח - - - ושלחתי לו, שלחתי לו, ותרמתי - - -

יוסף ג'בארין: בנוסף ל-450?

יעקב מרגי: רגע, רגע.

<סייף אבו זורגי: אל תקטע אותי בבקשה.

<סייף אבו זורגי: אני לא ראיתי שום חבר כנסת ערבי שלא - - - אל סייד, חוץ מהשר.

<סייף אבו זורגי: אני מודה לו, אני מוריד הכובע, מה שהוא דיבר אף אחד לא דיבר, אמר: תן תכנית שמעכב אותה תקציב.

<סייף אבו זורגי: אני לא שמעתי את המילה הזאת.

<סייף אבו זורגי: אמרנו: איפה יש בריכת שחיה?

<סייף אבו זורגי: איפה יש מגרש כדורגל?

<סייף אבו זורגי: אומרים 'נשירה', אני אגיע לנשירה וזה לא נכון, הנשירה – עובדים במועצה שתהיה נשירה בשביל להעביר - - - ואני מוכיח את הדברים האלה.

<סייף אבו זורגי: איציק תומר, לצערי הרב, המועצה הזאת חייבת בדיקה מהשורש.

<סייף אבו זורגי: כל אגורה, הסעות, אומרים על העמותות, קייטנות, קייטנה לפני שנתיים, 4 מיליון שקל, הביאו מהצפון, לא, לא, שניה, העבירו את זה - - -איפה הכסף?

<סייף אבו זורגי: הכל מטפטף.

יעקב מרגי: תודה.

<סייף אבו זורגי: לא, לא, אני לא סיימתי - - -

יעקב מרגי: אני סיימתי, סייף, דבר אחרון.

יעקב מרגי: דבר אחרון.

<סייף אבו זורגי: שמע, אני באתי בשביל - - -

יעקב מרגי: שמעת דברים.

<סייף אבו זורגי: לא, אני עוד לא אמרתי.

יעקב מרגי: תקשיב.

<סייף אבו זורגי: בית ספר תיכון שניבנה - - -

יעקב מרגי: נושא אחרון.

<סייף אבו זורגי: אדוני, תן לי שתי דקות.

יעקב מרגי: נושא אחרון.

יעקב מרגי: נושא אחרון.

יעקב מרגי: יש לי דיון אחר.

<סייף אבו זורגי: בית ספר תיכון שניבנה באל סייד, הקבלן, כשאומרים: אין תקציב, יש תקציב, אני, שיזמתי, אומרים שיש בעיות על השטח, הנה, הוא יודע.

<סייף אבו זורגי: אני באתי, רצו ללכת, לקחת את הכסף, באתי ויזמתי, ועמדתי ליד הקבלן ועשיתי את בית הספר.

<סייף אבו זורגי: מיליון וחצי שקל אבן, אבן שעולה עשרים שקל, איפה הוא?

<סייף אבו זורגי: למי נחלק הכסף?

<סייף אבו זורגי: צריך לבדוק את זה.

<סייף אבו זורגי: פיתוח, שניה, שניה, אדוני - - -

יעקב מרגי: לא ,לא, אני אוציא אותך.

<סייף אבו זורגי: בריכת שחיה, משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: אדוני, אדוני, רגע, רגע, רגע, מירב, לא רוצה, סליחה, סליחה, אדוני, תעצור, כל מה שאתה אומר, רגע, תן לי לדבר, ברגע זה אתה סיימת את הדיבורים שלך, כל מה שיש לך תעלה על הכתב ותשלח למבקר המדינה - - -

<סייף אבו זורגי: שלחתי.

יעקב מרגי: או למשטרת ישראל.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<סייף אבו זורגי: לא, שניה, על הדיון - - -

יעקב מרגי: לא, לא, אני אעצור את הדיון, אני אוציא אותך.

<סייף אבו זורגי: תשמע את זה.

יעקב מרגי: לא רוצה, לא רוצה, לא, סליחה, הדברים שאתה אומר הם דברים חמורים, תקשיב, דברים חמורים, תעלה אותם על הכתב, שלח לי אותם, זה לא לעכשיו, אליי, אליי - - -

<סייף אבו זורגי: באתי לתחנת - - - אמרו לי: אדוני - - - עושה עבודה נפלאה אבל לא נותנים לו.

יעקב מרגי: אדוני, אדוני, אדוני, לא, לא, תקשיב, כל מה שיש לך תעלה הכתב, שלח לי, אני אדאג להעביר את זה הלאה.

<סייף אבו זורגי: אתה יודע מה, יש עוד דבר אחד.

<סייף אבו זורגי: סיימנו, אני רוצה שתקשיב, שיחה בבית ספר על דו קיום - - -

יעקב מרגי: לא רוצה, תשלח לי את זה.

<סייף אבו זורגי: אדוני - - - לכולם, תקשיב לי.

יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אוציא אותך?

<סייף אבו זורגי: תשמע את זה.

יעקב מרגי: תעצור את זה, תעצור את זה, תודה רבה.

יעקב מרגי: מה שיש לך להעביר תעביר לי, אנחנו נמשיך הלאה, אני חייב להתקדם לדיון הבא, תודה רבה.

יעקב מרגי: הועדה קיימה דיון המשך לסיור שהתקיים במועצות האזוריות בתאריך 17 בינואר 2016.

יעקב מרגי: הועדה עמדה מקרוב על הפערים הגדולים בין הצורך במוסדות החינוך לבין הבינוי בפועל.

יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרד החינוך, לתקצב בינוי בתי הספר במגזר הבדואי במימון מלא ולא להשית את ההפרש על ראשי המועצות.

יעקב מרגי: הועדה נחרדה מהנתון שהובא בפניה שכ-5,200 ילדים בגילאי 3-5 לא נמצאים במסגרת חינוכית כלשהי.

יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרד החינוך להכין עבודת מטה בשאלה איך הוא מתכונן להתמודד עם הנתון המזעזע הזה, הן על ידי תשתיות והן על ידי הסעות ייעודיות לגילאים האלה.

יעקב מרגי: הועדה תקיים דיון המשך מיד אחרי הפגרה, בנוכחות השר או המנכלים, לא בדרג פחות מזה, או המנכ"לית או השר, בסוגיה הזאת של ה-5,200 ילדים שהם ללא מסגרת וכן בסוגיית הבינוי.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.