ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 155, 2016-03-06 10:30

יעקב מרגי: הכול מוקלט מרגע זה.

<יהודה הרצליך: למעשה המקום הזה התחיל את דרכו - - - זו נחלה של משפחת הרצליך ועם השנים המקום הזה התפתח והפך להיות מקום, כמו שאומרים אנשי הממשלה שבאים ככה לראות, שאת המקום הזה כנראה המדינה הייתה צריכה לכתחילה להקים.

<יהודה הרצליך: המקום הזה הלך והתפתח אז המועצה כמובן מאוד תומכת ומקדמת פה שינוי ייעוד לקרקע שאנחנו נמצאים עליה.

יעקב מרגי: היא עדיין נקראת נחלה?

<יהודה הרצליך: לא, אנחנו ממש בשלבים הסופיים, כדי לתת תוקף לתכנית הזאת.

<יהודה הרצליך: אנחנו מקווים שזה יקרה בפרק זמן של שבועות.

מירב בן ארי: כן, אני מלווה אותם.

<יהודה הרצליך: המינהל חתם כבר, אנחנו נמצאים בוועדה הארצית ל - - -

יעקב מרגי: הם לא נדרשו לשלם כופר, דמי שימוש?

מירב בן ארי: עכשיו שזה אצלנו אין את הדברים האלה.

<יהודה הרצליך: באמת עברנו פה מסכות לא פשוטות.

<יהודה הרצליך: סך הכול אני חושב שהעשייה פה היא עשייה רבה ואנחנו מקווים שאנחנו תוך כמה שבועות כבר מאחורי העניין הזה.

<יהודה הרצליך: אם כבר שואלים על הנושא של הסטטוס של המקום, אז זה מביא אותנו למצב שאנחנו רוצים להתחיל לבנות פה מתקנים שהמקום זקוק להם, מתקנים בצד התפעולי, חדרי לימוד, אנחנו רוצים להכניס פה ספרייה, את כל הפנימייה.

<יהודה הרצליך: פה אנחנו צריכים את העזרה שלכם, כי לנושא הזה אין תקציב היום.

יעקב מרגי: רק תוך כדי, ברשותך, יש את אורט ויש עמותה?

יעקב מרגי: או שהכול אורט?

<יהודה הרצליך: אני אסביר.

<יהודה הרצליך: אנחנו הקמנו את המקום, כמו שסיפרתי, העמותה הקימה את המקום לפני עשר שנים, היא נקראת 'ימינו כקדם', ולפני שש שנים חברנו לרשת אורט שלקחה תחתיה את הניהול של בית הספר ובעצם היום זה פועל 50-50.

<יהודה הרצליך: אנחנו, כשאני אומר אנחנו זה העמותה, מנהלים את כל נושא הפנימייה והפעילות בבית הספר ואורט מנהלת את תחום בית הספר, שזה בעצם, גם מבחינת כוח אדם והשקעה, זה בדרך כלל יוצא 50%, זה שיתוף פעולה בין אורט לעמותה.

<יהודה הרצליך: דרך אגב, אני חושב שזה מתכון להצלחה במסגרות חרדיות, שותפות בין גוף חרדי לרשת שמפעילה, ככה אנחנו רואים את זה, אני חושב שגם רשת אורט רואה את זה כדבר מבורך, ואנחנו, העמותה לקחה על עצמה לתת את כל הנושא של הבינוי והתנאים הפיזיים פה במקום.

<יהודה הרצליך: רשת אורט עד היום לא בנתה, היא שוכרת מהעמותה את המבנים וכמו שהסברתי, במשרד הכלכלה, בשונה ממשרד החינוך, אין תקצוב לבינוי.

<יהודה הרצליך: זה דבר ש - - -

יעקב מרגי: אבל שלא תחשוב שבמשרד החינוך יש 100% תקצוב לבינוי, מול הכרה בצורך לביצוע בפועל הפערים הם אסטרונומיים.

<יהודה הרצליך: אבל עדיין אנחנו במצב שאין ואנחנו נלחמים, ובאמת בעזרה של חברי כנסת שנרתמים מפעם לפעם אנחנו זוכים לאיזה תקציב נקודתי, אבל אין תקציב מסודר שהוא מוקצה לבינוי.

<יהודה הרצליך: זה דבר שאנחנו נשמח אם אתם תקדמו את ה - - -

יעקב מרגי: צריך להתייחס לזה.

מירב בן ארי: כן, של משרד הכלכלה.

<קריאה: בכלל באופן כללי, באופן מתמיה, יש כל מיני דברים שתלמיד משרד החינוך זכאי להם ותלמיד משרד הכלכלה לא זכאי להם.

<קריאה: יש כל מיני דברים - - -

מירב בן ארי: כן, גילינו את זה גם בוועדה על ה - - -

יעקב מרגי: אל תיפול מהכיסא, 50% מהתלמידים בישראל, כמעט 50%, לא זוכים למה ש-50% האחרים.

יעקב מרגי: יש הגדרות, המוכר שאינו רשמי, אפילו בתוך הממלכתי יש פערים.

יעקב מרגי: זו סוגיה ש - - - אבל לפני כן, נגענו, אני רוצה ללמוד.

יעקב מרגי: נתתם את התמונה הבסיסית לפנינו, לו יצויר שלא הייתה עמותה, כל נושא התוכן החינוכי והצוות והכול, כולל לינה ושהייה פה, זה מכוסה תקציבית, יש כיסוי תקציבי?

<יהודה הרצליך: לא, אני אסביר.

<יהודה הרצליך: אנחנו הקמנו את המקום בלי שום מקור תקציבי, ככה המקום הזה התחיל.

<יהודה הרצליך: לאט לאט עם השנים נכנסנו תחת מת"ן בערוץ אחד, נוח"ם, ואחר כך נכנסנו תחת משרד הכלכלה וגייסנו תרומות.

<יהודה הרצליך: רק באחרונה משרד הכלכלה שינה את התעריף ואנחנו מברכים על זה.

<יהודה הרצליך: הוא העלה את התעריף בצורה יחסית משמעותית, עדיין רחוק ממה שמשרד הרווחה.

<יהודה הרצליך: דיברת על הנושא התקציבי - - -

יעקב מרגי: כן, אם אתה מדבר איתי על תנאי הפנימייה, אל תגלוש לי בנושא.

יעקב מרגי: אתה עכשיו בפנימייה?

<יהודה הרצליך: לא, רק הפנימייה, אני מדבר רק על הפנימייה בכובע שלנו כעמותה.

<יהודה הרצליך: בנושא הבית ספרי רשת אורט מטפלת וזה תחום שסגור ממש תחת אורט, סגור לגמרי.

<יהודה הרצליך: מכוסה.

<יהודה הרצליך: בנושא הפנימייה, אנחנו יכולים לספר שאנחנו התחלנו בלי תקציב בכלל, עם השנים אנחנו קיבלנו מרווחה וכשהתחלנו עם רשת אורט, משרד הכלכלה, אז קיבלנו גם תקצוב שלא הופיע בשום מסלול במשרד הכלכלה.

<יהודה הרצליך: פשוט ראו שפה יש צורך - - -

יעקב מרגי: ראו לנכון.

<יהודה הרצליך: כן, תקצבו אותנו לפי סל אורט, 2,200 שקלים, שזה לא דומה לשום - - -

יעקב מרגי: הוא לא מעודכן.

יעקב מרגי: כולם בוכים שהוא לא מעודכן הרבה זמן.

<יהודה הרצליך: הם הבינו שפה החומר הוא חומר שמצריך לפחות להיות דומה למינהל החינוך ההתיישבותי.

יעקב מרגי: והכלכלה עדכן בנפרד, בלי קשר לסל אורט?

<קריאה: יחד עם הרווחה.

<יהודה הרצליך: הכלכלה עדכן ל-3,600 שקלים.

<יהודה הרצליך: עדיין, שתבינו - - -

<קריאה: מדויק 3,604.

<יהודה הרצליך: ביחד עם משרד הרווחה שמתקצב כ-5,000 שקלים, שמבחינתנו זה אותם תלמידים, אותו פרופיל, אנחנו נותנים אותו יחס, אותם דמי כיס, אותו שירות, אותו מערך טיפולי, לכלל התלמידים.

יעקב מרגי: אתם מבינים.

יעקב מרגי: תראו סל לפנימיות, משרד החינוך, כמה עומד?

<קריאה: החינוך ההתיישבותי, זה 5,000 ומשהו.

יעקב מרגי: רווחה?

<קריאה: גם.

<יהודה הרצליך: תלוי בסל, אבל המינימום זה 5,000 שקלים.

<יהודה הרצליך: אנחנו נמצאים במצב היום שאנחנו - - - קודם כל צריך להבין, מעבר לצורך הטיפולי של נער שיש לו פרופיל כזה או אחר, אנחנו מתעסקים עם נוער חרדי שאנחנו רוצים לתת לו אלטרנטיבה לשבתות, לבית, יש דברים מעבר, שעות לימודי קודש, מעבר לשעות שנותנים בבית הספר.

<יהודה הרצליך: אלה דברים שלא נותנים להם מקום וזה דבר שמקשה.

<יהודה הרצליך: אנחנו רוצים לתת לתלמיד פה מקצוע, אבל לא לגרום לו - - -

יעקב מרגי: תסכים איתי, יהודה, משרד הכלכלה לא פה, אורט לא פה, אף אחד לא פה, לו יצויר, אני מבקש ממך לצייר לי את המודל הכי אידיאלי מבחינתך לקיים את המפגש הזה.

<יהודה הרצליך: מבחינה תקציבית?

יעקב מרגי: מבחינה תקציבית, מבחינת פיקוח, מבחינה פדגוגית, מכל הבחינות.

<יהודה הרצליך: החיבור שלנו לרשת אורט הוא חיבור מצוין, כמו שאמרתי, החיבור בין העמותה, בין הגוף שמפעיל את הפנימייה לרשת הוא חיבור מצוין.

<יהודה הרצליך: אני לא יודע על רשתות אחרות, אני חושב שרשת אורט במקרה הזה, היא רשת מקצועית - - -

יעקב מרגי: היא גם איתנה פיננסית.

<יהודה הרצליך: נכון, יש לה איתנות פיננסית, היא גם שואפת להיות רווחית בסוף וזה יפה, זה דבר שצריך לשאוף אליו, אבל אני חושב שבצד הפנימייתי המודל של מינהל החינוך ההתיישבותי הוא נכון, הוא לא מותרות, אין פה עניין של השקעה מעבר.

<יהודה הרצליך: אני חושב שמינהל החינוך ההתיישבותי מתקצב משהו כמו 5,400 שקלים, אם אני לא טועה, אני חושב שזה מה שאנחנו צריכים היום כדי להחזיק את המקום.

<יהודה הרצליך: אני לא מדבר כרגע על נושא של בינוי, שזה נושא שצריך להתייחס אליו ממקורות אחרים.

<יהודה הרצליך: כל המעטפת שאנחנו נותנים פה, דרך אגב, דיברתם על מקצועות מסביב, גם החוגים שניתנים פה הם חוגים שבסופו של דבר תלמיד יכול לסיים פה ולהיות מסגר והוא לא למד מסגרות בקורס של משרד הכלכלה.

<יהודה הרצליך: אנחנו נותנים מעטפת שהוכיחה את עצמה, חבר'ה שמגיעים מפה, אם זה לצבא או ללימודים אקדמאים ועבודות שונות, אני חושב שהם יוצאים מפה עם ערך, 99%, אם אני לא טועה, זכאים לתעודה פה.

<יהודה הרצליך: אני חושב שגם משרד הכלכלה, יגיב פה המבקר שנמצא פה, יודע שהמקום פה נמצא במקום מאוד גבוה ביחס לכלל בתי הספר של משרד הכלכלה ובטח במגזר החרדי.

<יהודה הרצליך: צריך לתת למקום הזה להמשיך להתפתח.

יעקב מרגי: כל מי שמדבר כאילו הוא בכנסת.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<דוד אטמור: אני נמצא כאן מתחילת הדרך של הקשר של רשת אורט למקום.

<דוד אטמור: אני מבקש, כדי להשלים את התמונה, לומר שיש כמה צורות של התקשרויות של רשת אורט עם כפרי נוער או מסגרות יחד עם משרד הכלכלה.

<דוד אטמור: במקרה הזה יש עמותה ויש אורט, יש גם מסגרות שאין עמותה ואז רשת אורט לקחה את הכול, את הפנימייה ואת בית הספר, עם כל המשמעויות.

<דוד אטמור: אין ספק שיש הבדל גדול בין מסגרת שיש לה גם עמותה לבין מסגרת שאין לה עמותה.

<דוד אטמור: אני היום יכול לומר שהמסגרת הזאת מבחינתי היא המסגרת הקלאסית שיכולה להיות.

<דוד אטמור: אם מדברים על כפרי נוער, לנוער חרדי נושר, לתת להם את ההזדמנות האחרת להתפתחות, לבנות עמוד שדרה ולהמשיך להתפתח ולהיות עם איזה שהוא אופק כלכלי, זאת המסגרת.

<דוד אטמור: זאת המסגרת שנותנת את כל המשאבים הטיפוליים, הרגשיים, ברמה ובאמת בכמות הנדרשת כמעט בלי חיסכון.

<דוד אטמור: לעומת מסגרת אחרת, כשאנחנו לוקחים שם את הכול, אין לנו את האפשרות לתת את כל מה שקיים שם.

<דוד אטמור: זאת נקודה כדי ליישר את התמונה, או להרחיב את התמונה, כי לא כל המסגרות אותו דבר.

<דוד אטמור: יש לנו שש מסגרות כאלה ו - - -

יעקב מרגי: זה לא סותר, הקטע שאורט ומשרד הכלכלה, זה יכול להיות גם אורט כרשת מפעילה גם של משרד החינוך, הנקודה היא כזו, אנחנו צריכים למצוא את המסלול הבירוקרטי, שאנחנו לא אוהבים אותו, הרי בסוף בסוף זה לא הרשות הפלסטינית, זה לא שטח אקס טריטוריאלי והילדים הם ילד.

יעקב מרגי: זה לא הדבר היחיד ששני משרדי ממשלה מטפלים בנושא מסוים.

יעקב מרגי: זה שהילדים סומכים על משרד הכלכלה מבחינה לימודית, זה שהחינוך ההתיישבותי יושב במשרד החינוך, הוא יכול היה לשבת בכל מקום אחר, צריך לראות - - - את מבינה למה אני חותר?

מירב בן ארי: כן, למרות שאיפה היית שם את מינהל חינוך התיישבותי?

יעקב מרגי: זה לא השאלה עכשיו, השאלה למה החינוך ההתיישבותי של מר פישר הנכבד לא ייתן מענה לקטע הפנימייתי?

מירב בן ארי: ברור, כי זה בדיוק כמו מעונות היום של אפס עד שלוש, זה אותו דבר.

יעקב מרגי: בסדר, אבל אנחנו מכירים גם הרבה תחומים שיש - - -

מירב בן ארי: אתה זוכר - - -

יעקב מרגי: רווחה וחינוך אין לנו?

יעקב מרגי: פנימיות, אין לנו פנימיות שהן גם רווחה וגם חינוך?

מירב בן ארי: חינוך ורווחה זה משהו אחר.

<דב פרנק: אני רוצה לחדד קצת את הדברים של - - -

מירב בן ארי: לא, אני מסכימה איתו.

<דב פרנק: אני רוצה לחדד את מה שחבר הכנסת - - -

יעקב מרגי: שנייה, אני רוצה - - -

<יהודה הרצליך: הרב מרגי - - -

יעקב מרגי: אני לא רב, אני יעקב, או מרגי, או חבר כנסת, מה שאתה רוצה.

<יהודה הרצליך: אצלנו זה - - -

יעקב מרגי: לא, רב זה מחייב אותי.

יעקב מרגי: עוד מעט ייצא לי משהו מהפה ויגידו איך רב מתבטא.

<יהודה הרצליך: יושב ראש הוועדה, לנו יש את המסלול הכי פשוט, אנחנו הרי בזה המון שנים.

<יהודה הרצליך: גם התעריף החדש זה תעריף מתקציב של כספים ייחודיים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: לא רציתי להקדים את המאוחר, רציתי להגיע אליו ולשאול את השאלות האלה, כדי להבין בכלל אם זו קרקע מוצקה.

יעקב מרגי: היום טוב לך, מחר יבוא שר אחר שזה לא בסדרי העדיפויות והוא נדרש לעשות פלאט של 5%, מה פתאום, זה דבר ש - - - קדנציה אחת הייתי שר, לכן זה עולה לי.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיע וללמוד את זה גם ממנו, ממשרד הכלכלה, לראות איך זה מתוקצב, למה.

יעקב מרגי: כמו שברצותו שם אותו גם ברצותו יכול להוריד את הסעיף הזה.

יעקב מרגי: לכן ברשותך אני אקפוץ ישר למשרד הכלכלה.

<דוד דהן: אני דוד דהן, אני בבית הספר פה בשני כובעים, מפקח פדגוגי ומפקח מקצועי.

<דוד דהן: ברשותך, אתה תמיד מזכיר את משרד החינוך, בעצם - - -

יעקב מרגי: אל תפחד, לא ניקח לכם אותו.

יעקב מרגי: גם אם תרצה לעזוב, אתה כל כך טוב לא נקלקל.

<דוד דהן: אנחנו עושים רק דברים טובים.

<דוד דהן: בעצם מי שסגר את הטכנולוגי זה משרד החינוך, מי שלקח וממשיך עם הדגל זה משרד הכלכלה, משרד העבודה, משרד התמ"ת.

<דוד דהן: יש לנו בתי ספר במגזר החרדי, במגזר היהודי, במגזר הערבי ואנחנו נותנים מענה בראייה מאוד מאוד מאוד רחבה.

יעקב מרגי: יש עוד בתי ספר תעשייתיים?

<דוד דהן: יש לנו והם נותנים מענה מבחינת מקצועות לעתיד, מהמסורתיים ועד להיי טק וכן הלאה.

<דוד דהן: יש לנו, בפיקוח שלי במחוז צפון, ארבע פנימיות.

<דוד דהן: בפנימיות התלמידים לומדים מקצועות ליבה, לומדים מקצוע, יש אפשרות גם לבית ספר כאן, זה בר החלטה ושיקול של בית ספר, זה עניין של התייחסות של בית הספר לגבי לימודי בגרות והגשת התלמידים.

<דוד דהן: בבתי ספר אחרים שלנו ניגשים לבגרויות וכמובן שבסופו של תהליך תלמיד פה מסיים 12 שנות לימוד, עם מקצוע וגם מתגייס לצבא.

<דוד דהן: זה הרעיון בגדול בבית הספר.

<דוד דהן: אני גם בכובע של מפקח בגרות, באמת יש להוריד את הכובע בפני בית הספר.

<דוד דהן: כשאני הגעתי לפה וביקשו לפתוח מגמת נגרות אז הביאו אותי לחדר של שני מטר על שני מטר ואמרו לי שפה רוצים להקים מגמת נגרות, מבחינת הובי מבחינתי זה בסדר, וזה מה שיש היום.

<דוד דהן: כלומר יש את הרצינות שלנו כמשרד לתת מענה.

<דוד דהן: אגב, אנחנו לא רק לתעשייה, אנחנו נותנים מענה גם לצבא.

<דוד דהן: בתחום שלי יש שני בתי ספר, רשת עמל למשל, ברמת דוד, שהתלמידים לומדים ועובדים במקצועות של הצבא, של התעופה.

<דוד דהן: יש בית ספר בחיל הים, בחיפה, גם שם אני מפקח פדגוגי.

<דוד דהן: כלומר שאנחנו נותנים מענה שתלמידים מסיימים וממשיכים במקצוע, מה עוד שבעצם לא היה מענה של אף מגזר במדינת ישראל.

<דוד דהן: זה מה שאנחנו עושים.

יעקב מרגי: אני רוצה שתתייחס לקטע הזה, התקציבים שאתם מעבירים גם ל - - -

<דוד דהן: אני לא מתעסק בתשלומים, אני לא מתמצא בזה.

יעקב מרגי: יש עוד מישהו מהכלכלה פה?

<דוד דהן: לא.

<דב פרנק: אני רוצה לחדד.

<דב פרנק: פרנק דב, אני ראש הישיבה, מהיזמים של המקום.

מירב בן ארי: אתה לא היית בסיור כשאני הייתי כאן, נכון ?

מירב בן ארי: בגלל זה לא זיהיתי אותך, תסלח לי.

<דב פרנק: יכול להיות.

מירב בן ארי: כי כבר הייתי פה פעם אחת.

<דב פרנק: זכות הקיום של המקום הזה זה, למרבה הפלא, דווקא משרד הכלכלה.

<דב פרנק: תשאלו אותי למה, כיוון שהמקום הזה מלמד טכנולוגיה ומקצוע ויש לזה הסכמה בציבור החרדי מתוך מאה שערים עד איפה שאתם רוצים בגלל שהלימוד הוא מקצוע.

<דב פרנק: אם היה פה משהו אקדמי זה היה עוצר.

יעקב מרגי: ברור לי, לכן בשלב שהוא נתן לי את הסקירה - - -

<דב פרנק: לכן אין לנו שום אופציה 'תעברו למשרד החינוך'.

מירב בן ארי: לא, שלא יישמע כאן שאנחנו דווקא חושבים - - -

יעקב מרגי: אנחנו באנו לעזור, לנסות לראות בפרקטיקה שלנו, מה שאנחנו יודעים לעשות - - -

מירב בן ארי: אני רוצה רק לתת לך לדוגמה.

מירב בן ארי: נגיד היה דיון בוועדת החינוך, לפני שבועיים, אם אתה זוכר על לימודי השואה.

מירב בן ארי: אתה זוכר שהבאתי הצעה לסדר?

מירב בן ארי: שבעצם עשו 30-70, 70 מבחן בגרות ו-30 הערכה.

יעקב מרגי: הערכה חילופית.

מירב בן ארי: ובאו תלמידים ואמרו כמה ש-30%, שהם לוקחים נושא כמו נגיד מחנה ברגן בלזן ועובדים עליו ומראיינים ניצולים ועושים עבודת עומק והם אומרים שסוף סוף נשאר משהו, לא רק לקרוא, להקיא לבחינה ולצאת.

מירב בן ארי: ואז עמדה שם אמא, הגשתי על זה שאילתה בעקבות הפגישה, ואמרה 'תשמעו, אצלנו בבתי הספר של משרד הכלכלה אין את זה, זה 100% בחינה'.

מירב בן ארי: אז בקטעים האלה אנחנו אומרים למה.

יעקב מרגי: דברים טובים אנחנו רוצים לשכפל, להעתיק.

מירב בן ארי: בדיוק, זו הגישה שלנו.

מירב בן ארי: כבר הגשתי גם שאילתה על מה שעשינו עם הבגרות עם השואה, וזה מה שמרגי גם אמר, שזה אותו תלמיד ופשוט בדברים אלמנטאריים הם צריכים להיות שווים.

<קריאה: זה גם תלמידים של טכנולוגיה, תלמידים של המקצוע, זה לא תלמידים של האקדמיה.

מירב בן ארי: נכון.

<קריאה: אם נרחיב על הדברים שלא שווים, אז מעבר לעניין התקציבי, יש פה הרבה דברים תוכניים שבאמת יש פערים.

יעקב מרגי: הרמת ידיים בנושא התקציבי.

<קריאה: לא, בכלל לא.

<קריאה: להיפך, בגלל שראיתי שתפסת את זה אז אני - - -

יעקב מרגי: לא, אני רוצה ללבן את זה.

<קריאה: אם תרצה, יהודה יכול לתת לך תשובות הכי טובות פה בחדר.

<קריאה: דוד, לא נרשם פה בפרוטוקול הקטן יותר של הפינויים, זה גם משמעותי.

יעקב מרגי: הפרוטוקול פתוח, מקליט.

<קריאה: לפני שהוא עובר לחינוכי.

<יהודה הרצליך: אני אסיים בנושא התקציבי.

<יהודה הרצליך: אני חושב שאם אנחנו רוצים להיות מעשיים בכל הנושא התקציבי, מה שקרה במשרד הכלכלה בדיונים, שבסופם התקציב של הפנימיות עלה והוחלט להעביר את זה למשרד הרווחה, מהסיבה הפשוטה שמשרד הכלכלה טוען ש'אין לי כלים לפקח, אין לי את מנגנון הפיקוח שיש במשרד הרווחה'.

<יהודה הרצליך: אני חושב שבסופו של דבר, אם ירצו להעביר את זה למשרד הרווחה זה לא ייצא לפועל, כמו שניסו להעביר את בתי הספר - - - זה לא ייצא, אבל מה שאפשר לעשות - - -

יעקב מרגי: סליחה, לפני כן, הילדים פה 100% סטטוס רווחה?

<יהודה הרצליך: השאלה אני מדבר על תקציב לא רווחה, מינהל החינוך ההתיישבותי כן.

<יהודה הרצליך: אלה פרמטרים של מינהל החינוך ההתיישבותי.

יעקב מרגי: עזוב, אני ראיתי שיש רגישות פה כל פעם שאני מדבר על משרד החינוך, עזוב כרגע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: הילדים פה הם 100% זכאי רווחה?

<קריאה: לא.

<יהודה הרצליך: למשרד הרווחה יש סולם, יש תמיכת רווחה של תלמיד משרד חינוך רגיל שמקבל פנימיית סיוע ופנימייה כמו בעליית הנוער ויש תעריף של 7,000 שקלים, תלמיד שהוא חוץ ביתי, טיפולי, שיקומי.

מירב בן ארי: אתה מדבר על הועדות?

<יהודה הרצליך: כן.

<יהודה הרצליך: אני מדבר על כסף, לא על רווחה, אני חושב שמשרד הכלכלה זכאי לקבוע תעריף - - -

יעקב מרגי: עוד פעם אתה בורח לי.

יעקב מרגי: יהודה, אתה קשה.

יעקב מרגי: אני רוצה ללמוד, אתה רוצה מיד פתרונות וצריך ללמוד.

יעקב מרגי: אני לא יכול להציע לך פתרון אם אני לא אלמד.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי, באת ואמרת משרד הכלכלה בא ואומר 'תקשיב, אין לי כלים, זה לא המומחיות שלי לנהל פנימיות, לפקח', באתי ושאלתי רווחה, הילדים פה הם 100% עם הועדות רווחה?

<יהודה הרצליך: תלוי.

<קריאה: אתה שואל אם הם בפרופיל המתאים או אם בפועל הם הועדות?

<קריאה: אז התשובה היא שבפרופיל הם עונים לזה, לגמרי.

יעקב מרגי: והועדות?

<קריאה: לא, כי אנחנו לא מוסד כזה שמקבל הועדות כאלה.

<קריאה: אנחנו זכינו במכרז של 24 תקנים של נוח"ם, זה הקשר שלנו עם הרווחה.

<קריאה: מה שאומר לך יהודה, בפועל אנחנו נותנים מסגרת רווחתית מלאה.

יעקב מרגי: הבנתי את הניואנסים.

יעקב מרגי: אני אגיד לך את האמת, אני לא רוצה טובות, לא של הכלכלה, אתם צריכים לא לרצות, לא טובות של הכלכלה, אפילו לא נוח"ם ומת"ן, היום יש תקציב, מחר אין, אתה תלוי בזה, תלוי בהוא.

יעקב מרגי: הדבר הכי טוב, הדבר הכי רצוי, נראה לי, להכניס את זה לתקנה תקציבית מסודרת ואתה יודע שיש לך ודאות.

יעקב מרגי: הדבר הכי קשה לנהל מוסד זה כשיש אי ודאות, שאתה כל רבעון צריך - - - אי הוודאות הזו מתישה, הכוחות שלך, האנרגיות שאתה יכול להשקיע ב - - - אתה משקיע באי הוודאות הזו.

יעקב מרגי: אם כבר יושבים ואנחנו פה ויושבים ולומדים, בוא ננסה קצת - - - זה הזמן שלי, יש לי עוד תחנה ויש לי עוד - - - אני רוצה ללכת מפה עם משהו שאני הולך לגעת בו.

יעקב מרגי: לבוא לראות שאתם מכניסי אורחים?

יעקב מרגי: היא סיפרה לי, שאתם עושים עבודת קודש?

יעקב מרגי: היא סיפרה לי.

יעקב מרגי: לנסות, אם אפשר לעזור במשהו, אז בואו ננסה, בואו נתמקד בקטע הזה.

<יהודה הרצליך: אז לשאלתך, אם תאתגר אותנו ובמקום 24 תקנים יש לך 130 תקנים, אני מניח ש-95% מהתלמידים יהיו זכאים - - -

יעקב מרגי: אתה מדבר על 24 תקנים של?

<יהודה הרצליך: נוח"ם, רווחה.

יעקב מרגי: גם שם זה עוגה והוא זורק ככה ו - - -

<קריאה: הוא מדבר על הסטטוס שלהם.

<קריאה: לא, יהודה, הוא מדבר - - -

<יהודה הרצליך: אם נבנה את זה בספר התקציב, מצוין, אבל אני מדבר כרגע - - -

יעקב מרגי: יהודה, בוא תקשיב.

יעקב מרגי: אני מבין אותך, אבל גם זה אי ודאות.

יעקב מרגי: אם אני נותן לך עכשיו 120-130 של נוח"ם מת"ן אתה נושם לרווחה, אבל זה השנה, בשנה הבאה ועוד שנתיים?

יעקב מרגי: היו שנים שהיו קשיים גם בקטעים האלה, בסעיפים האלה.

יעקב מרגי: אני בא ואומר, אף אחד לא עושה לך טובה, זה מדע מדויק, זה לא איזה המצאה חדשה שהולכת להיות.

יעקב מרגי: מה זה מדע מדויק?

יעקב מרגי: אלה הילדים, זה הפרופיל של הילדים, אני רוצה לדעת אם הם מוגדרים, לא מוגדרים, אם כן, בוא נמצא להם את המסלול שלהם, זו השאיפה שלי בכל דיון.

יעקב מרגי: איך מישהו אמר פה?

יעקב מרגי: לכתחילה המדינה הייתה צריכה להקים את זה.

יעקב מרגי: נכון?

יעקב מרגי: זה אתה אמרת את זה, נכון?

יעקב מרגי: הרציונל הוא שאם אני יודע ואני יודע להגדיר אותם ואני יודע איך הם מוגדרים, אני גם יודע באיזה מסלול, באיזו מגירה לשים אותם.

יעקב מרגי: זה אני מנסה ללמוד.

יעקב מרגי: רווחה אני שומע כן ולא, וזה לא נראה לי.

יעקב מרגי: אני אומר לך, תקציבים של פנימיות ברווחה זה דבר יציב, זה דבר רגיש.

יעקב מרגי: גם כשיש פלאטים, גם כשיש קיצוצים, משתדלים בסוף בסוף, קמה צעקה חוץ מתקציב הרווחה.

יעקב מרגי: זו המומחיות שלהם, יש להם את מערכות הפיקוח שלהם, הם יודעים לעבוד.

יעקב מרגי: חינוך התיישבותי גם יודעים, פחות או יותר, עם הקשיים, גם שם יש ביקורות לא קלות, ההתנהלות שם כמו שטיבלך, כמו שטעטל, לצערי הרב.

יעקב מרגי: כשמתנהלים כמו שטעטל ככה זה נראה.

יעקב מרגי: אני חסיד של ההגדרה, תגדיר אותי 70%, אבל תגדיר אותי, תן לי 70%.

יעקב מרגי: אני שווה משהו?

יעקב מרגי: תגדיר אותי.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, היום הכלכלה עשה, כי חשוב לו שהמסגרת הזאת תהיה, מחר זה יכול ליפול לך.

<יהודה הרצליך: אני - - - כנראה משהו זמני שהופך להיות קבוע.

<יהודה הרצליך: הרי משרד הכלכלה, אם היינו מתעקשים במשרד הכלכלה 'חבר'ה, אנחנו רוצים שתכניסו אותנו לליין מסודר, אנחנו לא רוצים לחיות - - -

יעקב מרגי: לא היו מכניסים אותך.

<יהודה הרצליך: לא היו מכניסים אותנו והיינו דנים עד היום להיכנס בצורה מסודרת - - -

יעקב מרגי: אתה צודק, עשית טוב, אני לא בא בטענות, אבל עכשיו יכול להיות שאתה עולה כיתה.

יעקב מרגי: יושבת לך פה ועדת חינוך ונמצאת פה מירב, שהיא חסידה שלכם והיא רוצה לראות איך מסדרים אתכם שכבר לא תצטרכו, שתזמינו אותה לחלוקת תעודות, לא מעבר לזה.

יעקב מרגי: לכן אני מנסה ללמוד את ההגדרה הנכונה שלכם.

יעקב מרגי: אנחנו נלך מפה, היא לא תעזוב אותי, היא תבוא ותגיד לי 'היינו בכפר זיתים, אמרנו ונו ונו', צריך לתרגם את זה לעשייה ואני מתקשה.

יעקב מרגי: אני מתקשה ללכת איתכם, כי זה לא התחום, אם היה תחום שלי הייתי אומר לכם 'זוזו, אני הולך לטפל בכם', הייתי יודע איך לעשות את זה.

<יהודה הרצליך: אז אני מציע פתרון בקומות, פתרון קודם כל בר השגה.

<יהודה הרצליך: בר השגה זה לדאוג לתקציב, גם אם תקציב לחמש שנים, אבל הוא קודם כל מייצב וממצב את המקום פה למצב שפוי.

<יהודה הרצליך: לתת תקצוב למקום, גם אם זה משהו שהוא לא בספר התקציב וזה משהו שניתן מתקציב חולף לחמש שנים עדיין - - -

יעקב מרגי: יהודה, זה בגלל שאתה מיואש וסקפטי.

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: תקציב 15'-16', הייתה שנת בחירות, כשלא היה תקציב, מה המצב איתכם?

יעקב מרגי: קיבלתם מהתוספות האלה?

<יהודה הרצליך: אנחנו לא יכולים לקשור את זה לשנת בחירות או לא לשנת בחירות, אבל - - -

יעקב מרגי: תשמע, בוא תהיה פוליטיקאי.

מירב בן ארי: רגע, אבל תבין מה שהוא אומר.

<יהודה הרצליך: בדיוק בגלל זה אני אומר את מה שאני אומר, כי אני יודע איך המערכת עובדת, אני יודע שהמערכת יודעת קודם כל לתת זמני וזה הופך לקבוע.

<יהודה הרצליך: ה-3,600 שקל, הסיכוי שיורידו את זה הוא הרבה הרבה יותר - - -

יעקב מרגי: אני אביא לך דוגמה מצוינת של מצב שאתה אימצת.

יעקב מרגי: אני בתוך עמי יושב, חברה חרדית, כל השנים יש לי שריטה ואני תמיד הולך נגד המיינסטרים של החברה החרדית, אני אומר להם תפסיקו עם הבטחת הכנסה הזו, תמסדו אותה, כל פעם אתם על שולחן הניתוחים, לא, לא, זה מגיע, זה מגיע כבר 20 שנה, זה מגיע והנה באה ממשלה מסוימת והופ, הפילה עליהם את זה.

יעקב מרגי: מה אני מתכוון?

יעקב מרגי: כשזה בבסיס התקציב, כשזה בתקנה, כשאתה מוגדר, קשה גם למי ששם אותך על הכוונת הירוקה הזו, מכוון, קשה לו לחסל אותך.

יעקב מרגי: כשאתה במגרות זמניות זה ברצותו נותן, ברצותו לא נותן.

יעקב מרגי: תמשיך, כל עוד אין לך חלופה אחרת, אף אחד לא יודע, אני רק מציע, אני לא - - -

<יהודה הרצליך: אנחנו יחד, אנחנו באותו רצון.

יעקב מרגי: הבנת למה אני מנסה לסתור אותך?

יעקב מרגי: אבל בוא נתקדם הלאה.

<קריאה: לא, אני אומר דבר הכי פשוט, למה שלא ישוו אותנו לפנימיות של משרד החינוך?

<קריאה: 5,000 וכמה.

יעקב מרגי: השאלה מי.

יעקב מרגי: יבוא לך לצורך העניין משרד הכלכלה, אומר לך, 'תקשיב', בוא נדבר איתו, אני אקח מפה את המסר הזה ואנסה לדבר איתו.

יעקב מרגי: אני אנסה לדבר עם משרד הכלכלה, כי זה טוב לכם, זו אכסניה טובה ובריאה, אין הרבה כמוכם שם, אז זה לא כמו שמשרד החינוך, שהם - - - וכולם רבים עם כולם.

יעקב מרגי: אין ספק שאנחנו ננסה להביא את משרד הכלכלה למסד את הזוגיות הזו, נקרא לזה.

יעקב מרגי: נמסד אותה בספר התקציב ולא ב - - - ואתה צודק, קודם כל זה נכנס.

יעקב מרגי: לא הייתה לך היום עילה לדבר על משהו קבוע אם לא היית נכנס קודם כל.

יעקב מרגי: ננסה למסד את זה, ננסה להעתיק את הקריטריונים שברווחה, הלוואי שנצליח.

יעקב מרגי: אם נצליח שם, זו עדיפות ראשונה, ודאי, אני אומר לכם את זה, לשם אני חותר.

מירב בן ארי: מה שזה אומר שבגלל שאין מינהל חינוך התיישבותי, מינהל כלכלה התיישבותי במשרד הכלכלה מראש הם לא זכאים - - -

יעקב מרגי: משרד הכלכלה, אני מצביע עליך כי אתה זרועו הארוכה, בא ברצונו הטוב.

יעקב מרגי: הפקידות הבכירה שם באה, שכנעה את השר או את החשב של המשרד, פה זה זה, צריך לעזור להם, לקחה את זה.

יעקב מרגי: זה לא התחום שלה, אבל זה קיים.

יעקב מרגי: זה גם לא בתקציב, זה בתמיכה, זה בפעולות מעבר.

יעקב מרגי: לכן אם אתם שואלים אותי צריך לשאוף, ננסה לשאוף לשם.

<דוד דהן: ברשותכם, אם אפשר להוסיף.

<דוד דהן: בנוסף לכובעים שלי אני גם רפרנט של הפנימיות.

<דוד דהן: אני מגיע לחלק מהפנימיות ואני לא יודע, אני לא מתמצא, התפקיד שלי זה לא נושא של תקציבים וכספים, יש נושא מאוד מאוד רגיש, זה שמירה בפנימיות.

<דוד דהן: יש פנימיות שתלמיד ישנים, נמצאים 24 שעות ואין שומר.

<קריאה: לא באורט.

<דוד דהן: גם באורט, יש חלק מהשעות.

<קריאה: בוא נעשה סדר.

יעקב מרגי: מר דהן, אתה עכשיו מדבר איתי על החפתים, אנחנו עוד לא שם, בוא נדבר על החולצה.

<דוד דהן: יש ועדת כספים.

יעקב מרגי: גם משרד החינוך, כשהוא בונה לך בית ספר, הוא נותן לך עד הגדר ואחר כך - - - ויש ראשי רשות שאומרים 'תשמע, אם לא תביא לי 100% אני לא בונה'.

יעקב מרגי: יש הרבה דברים.

יעקב מרגי: לא חשוב, נכון, אבל אני מנסה פה לראות - - - אתה מדבר איתי על - - - בסוגיה הזו סיכמנו?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: לשאוף בקטע הזה של כלכלה, לנסות להכניס בתקנה, במיוחד עכשיו ששר הכלכלה עסוק במשרד החוץ, ננסה עם הפקידות הבכירה לעשות את זה.

מירב בן ארי: אולי יהיה שר כלכלה בקרוב.

מירב בן ארי: אתמול בגב האומה הוא אמר שהוא העלה את שכר החיילים.

<דוד בלוך: אולי הרצליך אמר שבבית הספר התקציב מכוסה, אבל אני, בתור מי - - -

<יהודה הרצליך: לא אמרתי מכוסה, אמרתי שזה עניינה של ה - - -

<דוד בלוך: זה עניינה של רשת אורט, אבל זה לא בדיוק עניינה של רשת אורט מכיוון שמצד הפיקוח משרד הכלכלה דורש שניתן את הכול ורשת אורט אומרת אנחנו ניתן מה שאנחנו מקבלים.

<דוד בלוך: בתור בית ספר קטן יש פה בעיה, אנחנו עדיין לא מאוזנים בין מספר התלמידים לעומת מספר השעות שאנחנו נדרשים לתת.

<דוד בלוך: זו בעיה של כל בית ספר קטן, מה שמייחד אותנו שבינתיים לפחות למשרד הכלכלה אין מסלול לימודים להכשרת נוער חרדי ללימודי מקצוע, אז באוגדן, בסילבוס של משרד הכלכלה אנחנו צריכים ללמד אותם שעתיים שבועיים מקצועות קודש, לזה אני מתוקצב.

<דוד בלוך: אי אפשר לחשוב - - -

יעקב מרגי: אתה מוכן להכין לי נייר?

<דוד בלוך: בוודאי.

יעקב מרגי: תכין לי נייר, אבל מאוזן, מקצועי.

יעקב מרגי: אני הולך למשרד הכלכלה.

<דוד בלוך: מה אני רוצה או מה יש?

יעקב מרגי: איך אמרת?

יעקב מרגי: אין להם את המודל של בית ספר חרדי.

<דוד בלוך: נכון.

יעקב מרגי: ביום שהחברה החרדית תשב על נתונים סטטיסטיים קרובים, לא בדיוק, כמו החברה הכללית, לא ישאלו אותך, לא יראו אותך, אתה לא בפול בכלל.

יעקב מרגי: יש להם עניין היום, לא בגללך, לא בטובתך, אלא הם מבינים שזו כבר בעיה של החברה.

<דוד בלוך: בגלל 2025.

יעקב מרגי: ועוד הרבה דברים.

יעקב מרגי: זה הזמן לדבר.

יעקב מרגי: אם אתה מסוגל להביא נייר מקצועי - - -

<דוד בלוך: כן.

<דוד בלוך: איך צריכה להיראות מסגרת כזאת חרדית?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: ואנחנו ננסה שהכלכלה - - -

<דוד בלוך: אז אתה לא רוצה שאני ארחיב על עוד פערים שיש בין חינוך לכלכלה?

יעקב מרגי: אם אני נותן לך את המנדט - - - תכתוב, תן לה, שנוכל לעשות דיון רציני, מצב קיים מול הצורך האמיתי.

יעקב מרגי: כמובן תעשו את זה מאוזן, שזה ייראה רציני.

<יהודה הרצליך: בעצם יש פה החלטה אסטרטגית, כרגע אורט נכנסו לציבור החרדי, הם פותחים בתי ספר, יש במשרד הכלכלה מסלולי לימוד, 51, יש פה ציבור עם המון המון צרכים ולא השכילו להבין שצריך להקים מסלול מיוחד לציבור החרדי.

<קריאה: זה לא מדויק, הם כן השכילו ואפילו עובדים על זה ויש רפורמה וזה אמור להיכנס בשנה הבאה.

יעקב מרגי: פקידות, הפקידות עובדת.

<יהודה הרצליך: לכן אמרנו שבינתיים בדרך אנחנו מדברים במחוז - - -

יעקב מרגי: טוב מאוד, בסדר.

<יהודה הרצליך: ברוח הזאת אני אומר בינתיים בואו ניקח תקציב לא בספר התקציב.

<יהודה הרצליך: יעלו את התעריף - - -

יעקב מרגי: בינתיים תעשה את כל הקישורים האלה.

יעקב מרגי: תמשיך, תעשה.

<יהודה הרצליך: זה עזרתכם.

יעקב מרגי: בסדר, בשמחה, מה שנוכל.

יעקב מרגי: אני מקבל נייר?

<דוד בלוך: בעזרת ה'.

יעקב מרגי: מישהו רוצה לתרום עוד לדיון?

יעקב מרגי: אין אף אחד שיקטרג על המקום הזה?

מירב בן ארי: איזה לקטרג?

מירב בן ארי: צריך להרחיב.

<קריאה: אני רוצה להוסיף משהו, ברשותך.

<קריאה: לפני שבועיים קיימנו כאן פגישה עם ראש מינהל המכללות, שזאת סוגיה נוספת.

מירב בן ארי: הטכנולוגיות, אתה מדבר?

<קריאה: מינהל המכללות שלנו ברשת אורט.

<קריאה: יש לנו מינהל מכללות והבקשה שהגיעה מכפר זיתים וממסגרות אחרות, אנחנו רוצים שנה נוספת, כיתת המשך, מין כיתת המשך כדי שייצאו עם 14 יחידות לימוד בגרות, כי אנחנו לא מצליחים להוציא 14 יחידות לימוד כאן, שנה כזאת עם 14 יחידות, י"ג - - -

יעקב מרגי: מה זה ייתן להם?

<קריאה: זה ייתן להם אפשרות להיכנס למסלול טכנאים והנדסאים, שזה דרישת הסף.

יעקב מרגי: אתה רוצה לומר לי שאם הם גומרים פה 12 שנות לימוד להנדסאים וטכנאים - - -

<קריאה: הם לא יכולים להתקבל, כי הם צריכים להשלים את ה-14 יחידות, הם צריכים את המכינה.

<יהודה הרצליך: אני אספר לך מהשטח.

<יהודה הרצליך: יש לנו שני תלמידים עכשיו שסיימנו שנתיים שירות בנח"ל החרדי, יש להם שנה שלישית, זה נקרא שנת - - - בשנה הזאת הם רשאים ללכת ללמוד משהו מסוים.

<יהודה הרצליך: החבר'ה האלה החליטו שהם רוצים ללמוד הנדסאים בטכניון.

<יהודה הרצליך: תלמיד שמסיים שנתיים ורוצה ללכת ללמוד וכשהוא יודע שבשביל להיכנס למסלול של הנדסאים הוא צריך עכשיו לעשות מכינה וזה יורד לו האוויר.

<יהודה הרצליך: החבר'ה האלה לומדים בטכניון, הם עושים מכינה, אנחנו רוצים לעשות שנה מקדימה, של י"ג, שבשנה הזאת אנחנו ניתן להם - - -

יעקב מרגי: במי זה תלוי?

<קריאה: זה תלוי קודם כל בתקצוב.

<קריאה: רשת אורט מוכנה, הבעיה היא - - -

<קריאה: משרד הכלכלה.

<קריאה: לא, משרד הכלכלה זה גם לא בעיה, אני דיברתי עם שולי לפני שבוע, פגשתי אותו בעפולה, והוא אמר לנו, הבעיה זה החלק של הפנימייה, לתקצב את החלק של הפנימייה.

<קריאה: את הלימודים תהיה אפשרות, הפנימייה זאת בעיה.

יעקב מרגי: יש לי שאלה.

יעקב מרגי: זה רשת אורט, אתם כמוסד רוצים את זה?

<יהודה הרצליך: קיימנו את הפגישה פה כי אנחנו רואים בזה צורך.

יעקב מרגי: ההערכה שלי, הערכה, אני לא קובע מסמרות, יכול להיות שאני אומר לכם דברי הבל, אז תעצרו אותי, יש אינטרס לצה"ל, צה"ל מאמץ מסגרות כאלה, יש 4,000 בוגרים שממשיכים י"ג-י"ג, להנדסאים וטכנאים, שזה אינטרס של צה"ל.

יעקב מרגי: ניסיתם שיתוף פעולה עם צה"ל?

<יהודה הרצליך: זה לא מדויק, לצה"ל יש אינטרס להכשיר, הוא מכשיר תלמיד ובעצם התלמיד הזה בבוא העת נותן לו חזרה.

<יהודה הרצליך: אנחנו מדברים על מכינה שתאפשר לו ללמוד אחרי הצבא.

<יהודה הרצליך: אנחנו לא הולכים לעשות הנדסאים לפני ואז הוא הולך למקצוע ונותן עוד שנת קבע בצבא, מחזיר לצבא את מה שהצבא הכשיר.

<יהודה הרצליך: אנחנו נותנים להם הכנה.

יעקב מרגי: אתה אומר שאין להם אינסנטיב.

<קריאה: בבתי ספר רגילים יש לנו את המסלולים של טו"ב, טכנאי ובגרות, שהם מסיימים ב-י"א את הבגרות - - -

יעקב מרגי: אז עוד פעם לחזור למסלול הרציונלי, במי זה תלוי?

<קריאה: זה תלוי בתקצוב של משרד הכלכלה, את החלק של הפנימייה.

<קריאה: החלק של הלימודים, שולי אמר, עוד אפשר יהיה לעבור אותו, את התקציב של שנה נוספת של לימודים, שזה למעשה להכשיר אותם ל-14 יחידות בתחום המקצוע ובתחום הליבה, כל שלוש המקצועות - - -

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה עכשיו של השטן, מה האינטרס של אורט לממן גם את זה?

<קריאה: זה לא עניין של אינטרס, זה עניין של לתת תשובה למקום - - - השאלה עלתה מהמקום.

יעקב מרגי: היא מקבלת תקצוב על השנה הזאת?

<קריאה: בוודאי, ממשרד הכלכלה.

<קריאה: אם לא יהיה תקצוב היא לא תוכל.

<קריאה: משרד הכלכלה לגבי הלימודים.

יעקב מרגי: לגבי הלימודים יש הכרה, יש הסכמה?

<קריאה: יש הכרה, יש הסכמה.

<קריאה: החלק של הפנימייה.

<קריאה: כל הרעיון בא מהשטח, הוא לא בא מרשת אורט.

יעקב מרגי: זה קשור עוד פעם לרצון הטוב.

יעקב מרגי: אז תעלו את זה גם במסמך ומצגת ולסיכום.

יעקב מרגי: לא יודע אם שמת לב שהסתכלתי על המצגת כמה פעמים, זה מעניין אותי.

יעקב מרגי: נראה אם כדאי להשקיע בכם בכלל, בוא נראה.

<קריאה: לפחות יש לנו את חנניה, שיודע לעשות מצגות יפות.

<קריאה: בוא נדלג על זה, זה חלוקה לכיתות, אנחנו מסגרת צומחת, הכיתות הנמוכות גדולות והבוגרות קטנות יותר, כי אנחנו מסגרת צומחת.

<קריאה: כיתה י' היא כיתה שאנחנו משתדלים שהיא תהיה גדולה, כיוון שזה תחילת מסלול המקצוע, כיתת ט' זו כיתת מכינה כזאת, הם טועמים מכל המקצועות, להבין לאן כדאי ללכת, מרגילים אותם לשבת בכיתה, לדעת מה זה לפתוח מחברת.

<קריאה: הם מגיעים עם רמה נמוכה במקצועות ליבה, עושים להם קצת - - -

יעקב מרגי: כשאתה אומר כיתה זה שכבה אצלך?

<קריאה: כן.

<קריאה: חלוקה למגמות, אפשר לראות שבכיתה י"ב החלוקה פחות מאוזנת, מחשבים קטנה, חשמל גדולה, נגרות בינונית, בכיתה י' כבר השנה זה מאוזן יותר.

<קריאה: המגמות שנבחרו פה הן כאלה שיכולות לתת מענה לכל המגוון של הספקטרום של היכולות של החבר'ה ללמוד.

<קריאה: נגרות זה יותר פרקטי, חשמל זה דורש יותר יכולת ישיבה, זה לימודים תיאורטיים.

<קריאה: התמחות לפי שנים, אפשר לראות, כל שנה בערך אנחנו מסדרים את המקום מחדש, מבחינת הכמות של החבר'ה, המבנה הארגוני שלנו, אתגר מעניין.

<קריאה: אנחנו צופים שהשנה נגיע ל-145.

<קריאה: כרגע אנחנו מסמנים את השיא שלנו לאזור ה-150-160 לכל היותר כדי לא לאבד את הביתיות, החמימות, היחס האישי, שחייבים לשמר בפנימייה כמו שלנו.

מירב בן ארי: כמה גם פיזית יש פה מיטות?

<קריאה: תלוי מתי תבואי.

<קריאה: ראית, כשהיית פה בפעם שעברה הרבה דברים לא היו ועכשיו יש.

<קריאה: אז תבואי בפעם הבאה יהיה עוד מיטות.

<קריאה: זה לא - - -

מירב בן ארי: זה דינמי, אתה אומר.

<קריאה: כן, זה תלוי בהנהלה שלנו ובהסדרת ה - - -

יעקב מרגי: כולם פנימייה?

<קריאה: אין פה אקסטרנים.

יעקב מרגי: גם אם הוא גר קרוב?

<קריאה: הוא לא גר קרוב.

<קריאה: אנחנו לא מקבלים מקרוב, זה גם העניין, לנתק אותם מה - - - אין גר קרוב.

יעקב מרגי: איך הרישום פה?

יעקב מרגי: אתם לא משווקים.

<קריאה: אנחנו לא משווקים, כנראה ברוך ה' יש לנו שם לא רע וכבר לא מעט שנים עמותה בשם ידידות טורונטו, שבטח - - -

יעקב מרגי: שמענו עליה.

<קריאה: הכווינו לנו לפה הרבה נוער, יש אחים של, אין לנו בעיה של רישום.

יעקב מרגי: זה מוסד עם סטטוס בחברה החרדית?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: מוכר, ידוע?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: הוא לא לכתחילה, בסדר, אבל הוא לא בדיעבד.

<קריאה: בתוך הנוער שצריך את זה הוא לכתחילה מספר אחד אולי.

<קריאה: זה מוכר בתוך הציבור החרדי.

<קריאה: אתה רוצה לדעת אם זה מוכר?

<קריאה: היה פשקוויל.

יעקב מרגי: אני אומר לך שיש להם גרפיקאי - - - אתם יודעים איזה קריקטורות הם הוציאו עליי?

יעקב מרגי: השם שלי והטלפון שלי מופיע באיצקוביץ, הם מבקשים מכל יהודי להתקשר למחות, להתקשר אליי ולמחות.

יעקב מרגי: אני לא מתלונן כדי לא להעצים אותם.

יעקב מרגי: אבל קריקטורות יפהפיות, למרות ש - - - האחרונה אחרונה צבעונית, גם באיכות, אני עם מכוש, כמו של ההוא של השטר של 5 שקלים, החום שהיה פעם, מנפץ את המצבה של הרב עובדיה.

יעקב מרגי: אריה דרעי שותק מסתכל, זה הצעת החוק של - - -

מירב בן ארי: של החרדים, של ההסתה?

<קריאה: אבל, מרגי, לא לשכוח להיקבר עם זה אחרי 120, שיהיה לך כרטיס כניסה טוב.

יעקב מרגי: הוא לא צריך ראיות.

יעקב מרגי: אנחנו מתבלבלים, לפעמים אנחנו חושבים שצריכים לעזור לו.

יעקב מרגי: הוא לא צריך ראיות.

יעקב מרגי: אני אומר את זה בצער, לא בגאווה.

<קריאה: הרב סילמן, הרב - - - הם כולם מעורים במי שנמצא.

יעקב מרגי: תדעו לכם, אפרופו, זה שאין היום חילול ה' בקטע של החפירות, יש שיתוף פעולה שלי, כשר - - -

<קריאה: בשנלר?

יעקב מרגי: עזוב שנלר, זה אחרי ברזילי, אחרי הפדיחה של ברזילי הקמנו קבוצה אלטרנטיבית, הבנו שאתרא קדישא השתלטו על - - - ז"ל אמר לי 'יעקב, אני מרים ידיים', אם לא יהיה סדר - - - ואז גפני גם הגיש, אמרתי לו 'תן לי גיבוי רבני אני יוצא איתך', באמת הוא הביא גיבוי רבני של - - - ישתבח שמו לעד, ותשקוט הארץ ארבעים שנה, עברו רק שש, נשארו עוד 34.

<קריאה: השקף הזה מראה, אל"ף, שאנחנו באמת נותנים מענה לציבור החרדי.

<קריאה: אפשר לראות שהמספרים הגדולים מגיעים ממוקדי מגורים של הקהילה החרדית וגם אפשר לראות שאנחנו נותנים מענה ארצי, יש לנו שלושה חבר'ה מתפרח שכנראה מתפרח עד לטבריה לא מצאו שום דבר שיכול לתת להם מענה.

<קריאה: זה אומר שצריכים כנראה שיהיו עוד מקומות כמו שלנו.

<קריאה: אני חושב שיש עוד הרבה כאלה שמסתובבים - - -

יעקב מרגי: זה רק אומר, כשמדברים היום חברה חרדית זה לא רק בני ברק, ירושלים, בית"ר ומודיעין עלית.

<קריאה: זה פחות מעניין.

<קריאה: מטלות בוקר.

<קריאה: דיברנו על זה שהם עושים הכול לבד.

<קריאה: אין לנו פה עובדי ניקיון ולא קבלני גינון ולא כלום.

<קריאה: בגדול, זה לא מדויק, כי תלוי באיזה כיתה, אבל שעתיים לימודי קודש, שעתיים שיעורי ליבה, ליבה זה מתמטיקה, אנגלית, עברית, אזרחות ובאמת ברמה הבסיסית, לא אזרחות של משרד החינוך, כל מיני דברים שצריך - - -

יעקב מרגי: אתה מדבר עם אפיקורוס במערכת החינוך, אין לי בעיה להצהיר איזה שעות הייתי מעלים ממערכת השעות.

יעקב מרגי: אני מוכן להיות אמיץ ולהמליץ למשרד החינוך.

יעקב מרגי: הלאה, אל תתנצל.

<קריאה: מנחה, ארוחת צהריים, ארבע שעות של לימודי מקצוע, כל אחד המקצוע שלו, שיעור כללי, ערבית, ארוחת ערב.

<קריאה: כולל ערב, שזה התנדבותי, מי שרוצה, למרות שרוב החבר'ה מגיעים, ואחרי זה יש פעילות פנימייה, כל ערב יש משהו אחר, יש פה גם חוגים, גם פעילות מדריך ועובד סוציאלי שעושים עבודה קבוצתית, ימים של חדר כושר וספורט, יום של יציאה לבריכה.

<קריאה: יש פה חדר כושר.

יעקב מרגי: ובמרחבים?

<קריאה: אופניים.

<קריאה: השנה כבר פעם שלישית יצאנו לשבוע בשטח, שבוע ראשון היה ביער ברעם, שבוע שני הלכנו מחוף אכזיב עד לפה, שבוע שלישי הם הלכו איזה 40 קילומטר עד שהגיעו בסוף לאילת.

<קריאה: הם סוחבים עליהם, הם - - - לעצמם, עבודה מאוד חזקה על הצד הקבוצתי, היכולת לתפקד בחברה, היכולת לעמוד באתגרים.

יעקב מרגי: לפחות אלה מקבלים, אצלנו בחברה הילד נולד עם מובן אליו, הכול מובן מאליו.

יעקב מרגי: פה אין מובן מאליו.

<קריאה: לא רק אין מובן מאליו, בשטח אם הוא לא יבשל הוא לא יאכל.

<קריאה: הוא חייב.

<קריאה: אף אמא פולנייה בסוף לא תבוא ותגיד לו 'טוב, בסדר'.

יעקב מרגי: מה שבטוח פה הוא אוכל יותר טוב מאשר בישיבה.

<קריאה: זה בטוח.

<קריאה: דרך אגב, אין לנו זכאות לשל"ח.

<קריאה: כל תלמיד במערכת חינוך יכול לקבל של"ח, במשרד הכלכלה אין של"ח.

<קריאה: המימון שלנו 100% הכול, אנחנו מממנים את כל העסק מהתחלה ועד הסוף.

<קריאה: תכניס את זה גם במכתב.

<קריאה: תמונת הבוגרים נכתבה לאור מה שקרה כשהם יצאו פה, זה דינמי, חבר'ה שכתוב שהם הלכו לישיבה התגייסו, חבר'ה שכתוב אחר, אז הלכו לישיבה, אבל בגדול אפשר לראות שבערך בסוף, אחרי כל התהליכים, בערך 90% מתגייסים ואלה שמתגייסים בערך 80% מתגייסים לנח"ל החרדי או למסגרות לוחמות חרדיות אחרות.

<קריאה: עכשיו פתחו בגבעתי.

יעקב מרגי: עכשיו רוצים בהנדסה גם.

<קריאה: 20% מתגייסים למסגרות חרדיות אחרות, לא לוחמה בצה"ל.

יעקב מרגי: תומכות.

<קריאה: כן, חיל האוויר, כאלה.

<קריאה: מאלה שלא מתגייסים אז יש לנו בכל מחזור אחד או שניים שהולכים לישיבה, חלקם ממשיכים לישיבה, חלקם אחרי מתגייסים, כי בחור שהגיע לפה גם בגיל 18 בדרך כלל לא מתאים לו לחזור לישיבה.

יעקב מרגי: אחוז הנשירה?

<קריאה: אחוז הנשירה, רב שנתי או שנתי?

<קריאה: בוא נגיד ככה, מתוך 100% שמגיעים לפה בתחילת הדרך בסביבות 80% יגמרו את המסלול.

<קריאה: צריך להבין, איך הרב פרנק אומר?

<קריאה: מי מגיע לפה?

<קריאה: בכל תחילת שנה עובר אוטובוס ליד כל תלמודי תורה, מסתכל על הילד שבכלל נמצא מחוץ לשער, זורק אבנים על ניאונים, על לא יודע מה, רק אותו אוסף, את כולם מביא לפה.

<קריאה: על כל אחד שאנחנו מצליחים זה אחד שכבר אלף מסגרות התייאשו ממנו ואמרו שממנו כבר לא ייצא שום דבר.

<קריאה: תתייחס גם לקצונה בצה"ל, משפט אחד.

<קריאה: יש לנו גם קצין בצה"ל שאפילו סיים מצטיין גדודי של קורס קציני יבשה וזכה להתחתן פה עם מישהי מהצוות.

<קריאה: אלה הסיפורים שעושים את הטעם המיוחד של המקום.

יעקב מרגי: אני תמיד אומר בדיונים מהסוג הזה, כשאתה רואה את ההצלחה כואב לך הלב עוד יותר על אלה שלא מצליחים.

<קריאה: שלא היה להם המזל להיות פה.

<קריאה: אנחנו, המרוקאים, כשקורים דברים טובים מבסוטים, לא מסתכלים על חצי הכוס ה - - -

יעקב מרגי: בדברים האלה אל תסתכל על הכוס המלאה.

<קריאה: זה נותן לנו כוח.

<קריאה: אז אחוז הזכאות - - -

יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, 145 תלמידים ועוד לא עברת את ה-50% סף לפרס ישראל.

יעקב מרגי: מבחינתי צריך לשכפל מסגרות כאלה וזה אתגר השעה.

<קריאה: נגעו פה בכל מיני - - - משרד הכלכלה ומשרד החינוך, הבולט שבהם, הנושא של 12 שנות לימוד.

<קריאה: היה פה מצב שתלמיד עובר פה ארבע שנים ואם חסרה לו בחינה אחת במקצוע אין לו גם 12 שנות לימוד, מה שלא קורה במשרד החינוך.

<קריאה: יש המון לאקונות, כמו הדוגמה שעלתה פה, שתלמיד במשרד הכלכלה שמפונה באמבולנס צריך לשלם, ההורים צריכים לשלם.

<קריאה: יש המון דברים, אני חושב שצריך להקים איזה צוות כדי שיסגור את כל הפינות האלה.

יעקב מרגי: תעלו.

יעקב מרגי: סיכמנו, מודל רצוי ונראה.

<קריאה: זכאות לתעודת מקצוע, אפשר לראות שהאחוזים מאוד מאוד גבוהים, הרבה מעבר לאחוז באוכלוסייה.

<קריאה: גם מה שפה לא 100% כמעט כולם, מה שהיה חסר להם זה איזה מבחן אחד, לא במקצוע, שהם השלימו אותו כבר.

<קריאה: זו רק תמונה של מה שקרה כשהם יצאו מפה, בפועל - - -

יעקב מרגי: עומדת הזכות לתלמיד, לבוגר, שלא השלים להיות איתכם בקשר עד שהוא גומר ללמוד?

<קריאה: ודאי, כן.

<קריאה: הוא יכול לגשת.

<קריאה: יש לנו שני תלמידים משנת ע"ד שנבחנים עכשיו בבחינה שנייה, להשלים מקצוע, אחד עברית, אחד מתמטיקה.

<קריאה: דברים שהם לא במקצוע, זה לא משהו שקשה להשלים.

<קריאה: גופים מעורבים, משרד הכלכלה.

<קריאה: אני חושב שלא מספיק הבהרנו כמה שאנחנו אסירי תודה למשרד הכלכלה.

<קריאה: יש אנשים שם שנותנים את הדעת - - -

יעקב מרגי: אני הבנתי.

יעקב מרגי: אני מופתע כי המחלקה הזו, בכל מה שקשור, מה"ט, בוועדה הם - - - יכול להיות בענפים אחרים, פה נתקלתם בכמה חבר'ה עם נשמה שלקחו את זה ו - - -

<קריאה: עם נשמה.

<קריאה: אני יכול להגיד כנציג הצוות הטיפולי פה שמה שהצוותים הטיפוליים מקבלים ממשרד הכלכלה, אין דברים כאלה.

יעקב מרגי: תשמע, מבחינתי היה שווה לשמוע את זה.

<קריאה: משרד החינוך לא - - - יש שם כמה אנשים, ברמות השטח זה - - - לא יודע מה קורה בירושלים, אבל אנשים כמו שלמה גץ, שהוא הממונה המחוזי שלנו, ורוני ברנשטיין, שהוא מפקח פדגוגי ארצי, אלה אנשים, כמוך, באים לפה לראות מה אפשר לעזור, הם לא אנשים שבאים להגיד לנו איפה אנחנו לא בסדר ולרשום דוח ליקויים.

<קריאה: זה מדהים.

<קריאה: בלעדיהם זה לא היה קורה, צריך לדעת את זה.

<קריאה: משרד הרווחה, אמרנו מספר תקנים, וידידות טורונטו, לצערנו הם סיימו את התפקוד שלהם, הם סגרו את כל ה - - -

מירב בן ארי: מה עם הגביר של מוזס?

<קריאה: הוא נקע את הרגל.

מירב בן ארי: לא, אבל הוא יבוא.

<קריאה: הוא לא מחליט אסטרטגית לידידות טורונטו.

מירב בן ארי: לא, אבל הוא יכול - - -

<קריאה: ידידות טורונטו זה היה חצי מיליון שקלים בשנה, זה משמעותי מאוד מאוד מאוד.

<קריאה: מי שלא כתוב בתור גוף מעורב זה רשת אורט, כי רשת אורט זה אנחנו, זה לא מעורב.

יעקב מרגי: אני רואה את הלוגו.

<קריאה: עכשיו אני רגוע.

מירב בן ארי: לא, ברור, זה שותפים, אתה כאילו - - -

<קריאה: כמו שהוא אומר, ידידות טורונטו משכו את ידם בשנה הבאה וזה חצי מיליון שקלים, זה לא סכום פשוט.

יעקב מרגי: הם משכו בכלל, או רק - - -

מירב בן ארי: הם סיימו.

<קריאה: התורם החליט שהוא מושך את ידו והם סוגרים את הפרויקט הזה.

יעקב מרגי: רבותיי, נעשה סיכום?

יעקב מרגי: מירב, את לא דיברת.

מירב בן ארי: לא, קודם כל הייתי כאן וישבתי עם החבר'ה ולקחתי עליי את הסיפור מול המינהל, כבר עירבתי את מטה הדיור ולקראת הדיון ב-15 במרץ אני אדבר שוב פעם עם ראש הוועדה המקומית.

יעקב מרגי: הבנו שהם משתפים פעולה.

מירב בן ארי: אבל אני חושבת עוד משהו, מרגי, גם זה וגם זה שידידות טורונטו יוצאת, אז אולי - - - עכשיו יש תכניות של האוצר למגזר החרדי והערבי, תכניות ייחודיות שהם מחפשים.

מירב בן ארי: נעשה עוד חיבור, רשמתי לי את זה פה.

מירב בן ארי: זה שאני כל הזמן מתקתקת, זה כי אני כותבת הכול פה, לא בדפים.

מירב בן ארי: אולי לחבר את זה במשרד האוצר, בגלל שזו תכנית ייחודית והם מחפשים - - - אלה שני הדברים.

<קריאה: יש פה עוד תרומה לחברה, זה שהמקום פה יותר ויותר הופך להיות מרכז שבאים לפה, היה פה סיור של סטודנטים לעבודה סוציאלית בעבר, מורים, אנשי מקצוע, ארגונים שרוצים להקים מקומות כאלה ואני חושב שבעניין הזה גם אפשר - - - 150-200 זה לא פותר שום בעיה, אם כן אנחנו נגדל אולי - - -

יעקב מרגי: יש סיפורי הצלחה גדולים דומים לזה, אבל שוב, זה עדיין - - - אני קורא להם פונדק דרכים קטן פה, פונדק דרכים - - - הצורך הוא גדול יותר.

<קריאה: אנחנו כן יכולים להיות מרכז שאפשר לבוא וללמוד.

יעקב מרגי: ולהעתיק ולשכפל.

<קריאה: כן.

<קריאה: זה מה שהרב גרוסמן עשה.

<קריאה: הוא בא לפה, הביא את הצוות שלו והקים את זוהרים.

<קריאה: זה קצת שונה, משרד החינוך, אבל - - -

יעקב מרגי: אני מבין את הרצון להישאר ביתי וקטן כדי להצליח, כי כשאתה גדל וזה, אבל עדיין לא הגעתם לקו הזה.

יעקב מרגי: לא שמעתי אצלכם את הלהט לגדול - - -

<קריאה: לא, אמרת פרס ישראל, זה אחרת לגמרי.

<קריאה: הלהט שלנו זה שיקומו עוד מסגרות כמו שלנו, זה הלהט שלנו.

יעקב מרגי: אתם רוצים להיות קטנים.

יעקב מרגי: אני גם, תדע לך, אני הולך לקופת החולים הכי קטנה וסניף הבנק הכי קטן, כי שם אתה מקבל טיפול אישי.

<דוד בלוך: הרב, סלח לי שאני קורא לך הרב - - -

יעקב מרגי: אני לא רב.

<דוד בלוך: גם לי קוראים רב, אין מה לעשות.

<דוד בלוך: לפני שבועיים התקבל לפה תלמיד חדש ואני לא זוכר את השם שלו, זה לא קרה לי כשהיינו 60, זה משהו שאסור שיקרה במקום כמו שלנו.

<דוד בלוך: אני צריך להיות כמו אבא של הילדים האלה, למרות שאני מנהל, כבר מה-35 תלמידים זה - - -

יעקב מרגי: אבל הצוות גדל מאז.

יעקב מרגי: מוישיק כבר יודע מי זה התלמיד החדש.

<קריאה: יש עוד בעיה.

<קריאה: המקום פה גדל בצורה מסחררת ואם אנחנו לא נחזק לא נוכל לצמוח הלאה.

<קריאה: הפנים קדימה.

יעקב מרגי: ברור, אני מכיר בצורך להיות - - -

<קריאה: לא, חשוב לגדול, אבל דבר ראשון זה לחזק את הבסיס.

יעקב מרגי: בזהירות, במקצועיות.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אבל שוב, צריך לשכפל את זה.

<קריאה: הם שש שנים ושש שנים זה עדיין תהליך, אי אפשר לומר שזה מוסד שכבר יכול להחליף את המנהל ולהחליף את זה ולהמשיך לעבוד, יש כאן עדיין מקום לעבודה ולניסוי.

<קריאה: מירב או מרגי, בשוליים עוד חיבור קטן, סתם דוגמה שמראה, אנחנו ניסינו כבר הרבה זמן להתחבר למשרד לביטחון פנים, יש להם תכנית שנקראת מצילה, תכנית מאוד יפה שעובדת עם נוער בסיכון.

<קריאה: אנחנו קלאסיים.

<קריאה: היו פה ממצילה, אבל שוב, הם יודעים לעבוד רק עם מינהל החינוך ההתיישבותי.

<קריאה: אבל שם למשל הם אומרים, דווקא זה שאנחנו משרד הכלכלה זה קצת יותר, אפשר להתחיל פיילוט איתכם.

<קריאה: אז זה למשל חיבור שאם אתם תעשו לנו עם ארדן ותדחפו ותגידו 'היינו כאן, תלכו למקום הזה כפיילוט', הוא אומר שהשר יודע ויכול להיות שצריך עוד שיתוף של - - -

מירב בן ארי: אפשר לשלוח לו מכתב.

יעקב מרגי: אתם בכלל רוצים את זה?

<קריאה: מצילה זה דבר נהדר, הם עושים מצ'ינג לכל התכניות שלנו.

מירב בן ארי: גם יש שם כסף.

יעקב מרגי: תחשבו.

יעקב מרגי: אין בעיה - - -

<קריאה: הוא היה כאן.

מירב בן ארי: מי היה כאן?

<קריאה: היה כאן הסגן, באואר.

יעקב מרגי: בוא תקשיב, אנחנו - - -

<קריאה: מצילה קיים בעמנואל, קיים ביישובים.

יעקב מרגי: אנחנו מסתכלים בעיניים, שולחים פקודה למדפסת, מדפיסים מדבקה ומדביקים לכל אחד במצח.

יעקב מרגי: אתה רואה אותו אתה כבר יודע איזה מדבקה להדביק לו.

יעקב מרגי: אנחנו חברה עם - - -

<קריאה: סטיגמות.

יעקב מרגי: לא רק סטיגמות, תבניות, חלק בצדק, אבל השאלה, שוב, אין בעיה, מצילה נכנסת, אתה יודע איפה היא נכנסת.

יעקב מרגי: תחשבו.

יעקב מרגי: תחשבו שכן - - -

<קריאה: אני חשבתי - - -

יעקב מרגי: אני אקרא את דברי הסיכום.

יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מודה על ההזמנה לכפר זיתים.

יעקב מרגי: הוועדה ערכה סיור במוסד, הוועדה עמדה מקרוב על האוכלוסיות המגיעות למוסד ועל מידת ההצלחה המרובה, הן בתכניות הלימודים ובהסמכה לתעודת מקצוע והן בשיעור המתגייסים לצה"ל.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה המוסד הזה מופעל על ידי רשת אורט בשיתוף פעולה תומך של עמותת 'ימינו כקדם' ושהגורם המממן הוא משרד הכלכלה, הן בתכני הלימוד והן בתנאי הפנימייה.

יעקב מרגי: הוועדה הגיעה למסקנה שמשרד הכלכלה לא פועל לפי מודל ייחודי וייעודי לנוער חרדי ולכן יש לייצר מודל ייחודי וייעודי שיתוקצב בהתאם.

יעקב מרגי: הוועדה תגבש מסמך מומלץ בשיתוף הנהלת המוסד ותפעל בהתאם לייצר את המודל הזה ביחד עם משרד הכלכלה.

מירב בן ארי: אנחנו מאוד מודים על האירוח.

יעקב מרגי: אמרתי בהתחלה.

מירב בן ארי: לא, אמרת על ההזמנה, אני רוצה להגיד גם על האירוח המקסים, באמת.

מירב בן ארי: שלא תצפה לזה בנתניה, אין לי את כל הדברים האלה.

יעקב מרגי: זה מסמך שמתגלגל ויגידו ש - - -

מירב בן ארי: לא, אנחנו מודים, אירוח מקסים.

יעקב מרגי: ועל האירוח.

מירב בן ארי: ובאמת, תמשיכו להרבות ולעשות.

יעקב מרגי: יש עוד נקודה?

<יהודה הרצליך: אנחנו מעריכים שבאתם, זה לא פשוט, אנחנו יודעים מה זה להביא אנשים מרחוק.

יעקב מרגי: לא, אנחנו מקבלים משכורת ב-1 בחודש.

<יהודה הרצליך: כן, וגם פה יש סדרי עדיפויות ואנחנו מודים.

יעקב מרגי: אני אגיד לך, אני לא מצמצם את זה - - - שהם מחויבים לסעיפים האלה.

יעקב מרגי: יש להם סעיף והם מחויבים לסעיף הזה בכל התפקידים, בכל הקדנציות, שזה - - -

<קריאה: אתה צריך להיזהר כי מצאת אחד שכשהוא שומע שיש למישהו סעיף כמוהו הוא נדבק.

<קריאה: (בסיור בכדורי)

<רועי בר אילן: הביקור שלנו היום הוא לזמן מאוד מאוד קצר, כדורי זה עולם ומלואו, היינו יכולים למלא לכם יום שלם בקלות.

<רועי בר אילן: אנחנו ננסה לתת לכם דוגמה קטנה מעולמנו ומהדברים הנפלאים שקורים פה.

<רועי בר אילן: יש לנו הרבה שותפים, אנחנו שייכים למינהל החינוך ההתיישבותי,שהוא מיוצג היום על ידי יהושע, וכל הפיקוח שלנו נמצא פה, מירה, שמפקחת על בית הספר - - - שמפקחת על החינוך המיוחד וכל שדרת ההנהלה של בית הספר, דלית וכל הסגנים שלה וכן הנהלת תבור ונציגי הקרן שתומכת בבית הספר.

<רועי בר אילן: אנחנו נתחיל בסרטון קצר על כדורי, אחר כך נרחיב, אנחנו גם נפגיש אתכם עם איזה שהוא פאנל, חתך מייצג, של ילדים ומבוגרים.

<רועי בר אילן: נזכיר שהתמה המרכזית שלנו זה היותנו רב תרבותיים בתוקף היותנו בית הספר האזורי של מועצות שהן שונות מאוד אחת מהשנייה.

<רועי בר אילן: נתחיל בזה.

<רועי בר אילן: (סרטון).

<רועי בר אילן: כל פעם שאנחנו מדברים עם אורחים אנחנו מבינים שאנחנו צריכים לדבר פחות ולתת לילדים לדבר.

<רועי בר אילן: שלום לחברי הפאנל המכובדים.

<רועי בר אילן: נמצאים איתנו כמה מחברי ועדת החינוך של הכנסת, חבר הכנסת יעקב מרגי וחברת הכנסת בן ארי.

<רועי בר אילן: אני מזמין אתכם, אחת, לומר את האמת ולומר אותה בלי חשש ולומר אותה כמו שהיא, כהווייתה.

<רועי בר אילן: מיותר להגיד, שאנחנו מעודדים את זה לומר את האמת בדרך כלל.

<רועי בר אילן: אני כן אבקש מכם לדבר בתמצות כדי שנספיק לתפוס הרבה, זמנם מאוד מאוד קצר ויש עוד הרבה דברים מתוכננים, אז לחשוב על התשובה ולתת אותה במעט מילים.

<רועי בר אילן: (סבב נוכחות של המורים והתלמידים).

יעקב מרגי: טוב לי בכדורי?

<קריאה: האם נכון?

יעקב מרגי: ודאי שזה נכון.

יעקב מרגי: אנחנו יכולים לשפוט לפי מראה, לפי תחושה, אבל במה זה מתבטא?

יעקב מרגי: בכל הכבוד, כדורי זה יכול להיות בהרבה מקומות בארץ.

<תלמיד: זה קשור לצוות וכמה אתה אוהב לעבוד עם הצוות, בין הצוות והתלמידים.

<תלמיד: יש פה צוות גדול מאוד, ממש גדול, בחיים שלי לא ראיתי בית ספר עם צוות גדול כל כך, שיש לך רכז למגמה, יש רכז לשכבה, יש מחנך, מנהל, סגן וכל מיני והרבה דברים שכל אחד דואג להיות כמה שיותר טוב לתלמיד.

יעקב מרגי: אני אחדד.

יעקב מרגי: התלמיד הוא קטן, קטנצ'יק, יש אפשרות לתלמיד שמגיע למסגרת כזו של 1,600 תלמידים, אם לא להיבלע, אם לא להיות שקוף שם.

יעקב מרגי: השאלה אם באמת כל תלמיד מקבל את הפוקוס שלו, את ההתייחסות האישית.

<תלמידה: אני חושבת שאם תסתכל עם מה אנחנו יוצאים מפה, אנחנו בשכבת י"ב, ואנחנו יוצאים לצבא, לשנת שירות, למכינות, אני חושב שאם נסתכל עם מה כל תלמיד כדורי משכבת י"ב יוצא מכדורי אני חושבת שפה אתה מסתכל על מה כדורי נותן לך ועם מה אתה יוצא.

יעקב מרגי: יש מגע אישי למרות הגודל?

<תלמידה: לגמרי.

<תלמידה: אני חושבת שדווקא בגלל שבאופן יחסי יש המון תלמידים בבית הספר אז לכל אחד מהצוות הרבה יותר חשוב לתת את היחס האישי הזה.

<תלמידה: לא שאני אומרת שאם היו מעט יותר תלמידים זה לא היה ככה, אבל כאן, בגלל שהם מודעים לזה ש-1,600 תלמידים זה באמת מספר מאוד גדול אז כל אחד מקבל אפילו עוד יותר תשומת לב ועוד יותר יחס.

<תלמידה: אני חושבת שכל הצוות עושה את זה כדי שיהיה - - -

<תלמיד: יש לבית הספר שם שתמיד רץ לפניו.

<תלמיד: אני אגיד לך משהו, יש לנו צוות הנהלה, החבר'ה, אנחנו יותר מעדות, אנחנו חיים ביחד - - - באים מבחוץ, כל מה שקורה בחוץ, העדות וזה, פה אין את הדבר הזה, כולנו משפחה אחת.

יעקב מרגי: השאלה הבאה שלי, תסלח לי חברתי - - -

<מורה: זה לא שאין, יש עדות, אבל המרקם הוא כזה שבעצם מה שקורה בגליל התחתון שחיים יחד, גם בחוץ, לא רק לקחו את זה ונתנו לזה כותרת, אבל זה בא ממש לידי ביטוי שאני יכול לשבת, יש לי תלמידות בכיתה שיושבות עם הלבוש הזה ולפני לא מעט שנים שאלה אותי תלמידה, בתקופה שקצת פחות הקפידו פה על תלבושת והחולצה שלה הייתה קצת סגורה, שאלה אותי אם זה לא מפריע לי ואמרתי לה, והיא הזדעזעה, שמבחינה תרבותית ערכית אני הרבה יותר קרוב אליהן מאשר במחילה אלייך.

<מורה: זה זעזע אותה לגמרי.

<מורה: אבל אנחנו חיים כאן בכבוד, גם לאותם שמבחינה דתית במקום אחר וגם לדתות אחרות, פשוט חיים ביחד.

יעקב מרגי: בוא נחדד את זה יותר.

יעקב מרגי: אנחנו חברה רב תרבותית ואתם לא חיים בבועה משלכם, יש שיח בחוץ.

יעקב מרגי: אמרתי קודם בביקור הקודם, כשהייתי בכפר זיתים, אנחנו פיתחנו אוטומציה כזו, להסתכל בעיניים, לשלוח פקודה למדפסת במוח, להדפיס מדבקה ולהדביק לכל אחד את המדבקה האופיינית לו.

יעקב מרגי: אנחנו מרבים לעבוד עם זה בחברה, בגלל השיח הער, זה לא דולף פנימה?

<מורה: אני אומר כמה מילים.

<מורה: חששות קיימים, מדינת ישראל באמת עוברת חדשות לבקרים אירועים שמזיזים ומטלטלים אותנו רגשית, נפשית, כולנו עם איזה שהוא קשר למשפחה, לחיילים בצבא, ואני אומר לך קודם כל, למען ההגינות ולמען הכנות, החשש הזה בבטן, בקרביים, קיים.

<מורה: אני אתן לך מקרה לכך ששוחר בתכנית השוחרות ביקש אישור לא לצאת עם המדים ולהיכנס כאן לכפר.

<מורה: האישור הזה ניתן מיד מתוך הבנה מלאה, מתוך הכלה שלו כאן בבית הספר, בתוך התכנית.

<מורה: זאת אומרת הסנסור הוא רגיש מאוד לכל ילד וילד.

<מורה: יחד עם זאת אני רוצה לומר לך שאולי קשה לכתוב את זה במילים של ספרים, אבל הרבה עובר בעיניים.

<מורה: בוקר בוקר, יום יום, כשכל אחד מהתלמידים נכנס פה לבית הספר אני עד לכך שהמורים בעלי חיישנים רגישים מאוד לאותו יום.

<מורה: אני אתן לך שוב פעם מקרה מהשטח, אקט של ילד שמחייב תגובה של מורה, התגובה של המורה תהיה שונה בהתאם לאותו יום.

<מורה: זאת אומרת אם הילד עכשיו איתך אז אתה תיתן איזה שהוא אקט מסוים אליו, ואם עכשיו מעלינו מרחפת איזה שהיא עננה של מתיחות אז אנחנו נתייחס בהתאם.

<מורה: הרגישות פה היא אפשר לומר אפילו אין סופית.

יעקב מרגי: יש שיח פנימי - - -

<מורה: השיח קיים מתוך כבוד הדדי אמיתי לזה שאתה כן תשמיע את הדעה שלך, אתה תשמע גם את שלי, אולי פה אין שום פתרון, אבל השיח קיים.

יעקב מרגי: אתה לקחת את זה לאור התקופה, אני חתרתי במנותק ממה שאנחנו עוברים.

יעקב מרגי: כחברה, החברה הישראלית, חרדית מול חילונית, מזרחי מול - - - מתנחל מול - - - כשאני מדבר לאו דווקא ערבי-יהודי במתחים.

יעקב מרגי: יש שיח, בוא נקרא לזה, מפילים מחיצות?

יעקב מרגי: ההוויה פה יודעת להפיל את המחיצות?

<מורה: אז אני רוצה להתייחס לזה.

<מורה: קודם כל יש לנו משנה סדורה, זה לא שהילדים באים לפה והם רק לומדים ולא עוסקים בנושא הזה.

<מורה: מכיתה ז' עד י"ב יש לנו משנה סדורה שעוסקת בעניין הזה של הרב תרבותיות והעניין הזה של מה היא התרבות שלי.

<מורה: אנחנו מתחילים קודם כל לחזק את התרבות האישית של כל תלמיד, שהוא יכיר ויידע וירגיש נוח בה ולאט לאט להכיר את התרבויות האחרות.

<מורה: אני חושבת שתלמידים שמתחילים פה בכיתה ז', וגם כאלה שמצטרפים אפילו יותר מאוחר, מהר מאוד מבינים שכשהם מגיעים לכדורי רואים באמת מגוון של תרבויות והאווירה ותרבות הדיבור היא אני זה אני, התרבות שלי היא התרבות שלי, תרבות אחרת, אם אני לא מכיר, בוא נשאל, בוא נכיר.

<מורה: קודם כל להוריד מחיצות של פחד, אנחנו לא כור היתוך, אנחנו לא מנסים ליצור פה משהו אחיד, אנחנו מנסים ללמד את הילדים שלנו לשאול את השאלות, לא לפחד ממישהו שהוא שונה מהם, לא לשים תווית במובן הזה של הוא כזה אז אני שונא אותו או הוא פחות ממני או משהו כזה.

<מורה: אני חושבת שכשנכנסים לפה, אתה אמרת 'אתם לא בבועה', אנחנו קצת בועה.

<מורה: אני חושבת שבמובן הזה אנחנו קצת בועה כי כשאנחנו נכנסים לכדורי זה נורא טבעי ונורא ברור ומובן אליו שרואים את כל המגוון ומרגישים בזה נוח ואני יכול להגיד את דעתי ואני יכול לא להסכים ואני יכול גם לכעוס ולריב וממש להתווכח בקולי קולות וזה בסדר, ואולי בחוץ אני לא אעשה את זה.

<מורה: יכול להיות שבחוץ אני לא ארגיש נוח לעשות את זה, אבל כאן אני חושבת, ותלמידים יאשרו או שיכחישו, שהם מרגישים נוח לעשות את זה.

<מורה: חזרנו עכשיו ממסע ישראלי, שני לילות.

<מורה: אני רוצה לתת מקרה ספציפי שכנראה יענה גם הלכה למעשה על מה שאתה שאלת.

<מורה: באחת השיחות קמה תלמידה, לוקחת סוכרייה, נותנת - - - חזרה לשבת ואמרה 'מבקשת סליחה', אז אני אומר לה 'על מה הסליחה?' 'על זה שמיהרתי לשפוט אותך, מי אתה, מה אתה'.

<מורה: זאת אומרת הקרקע היא פורייה.

יעקב מרגי: זה מה שאמרתי, אנחנו ישר שולחים פקודה למוח, שופטים, מדפיסים ושמים מדבקה.

<מורה: אנחנו מעבדים את זה פה ועובדים עם זה.

מירב בן ארי: איך מתקבלים?

מירב בן ארי: כל אחד יכול להתקבל לבית הספר?

מירב בן ארי: איך זה עובד?

<קריאה: בית הספר הוא בית ספר אזורי.

מירב בן ארי: אבל כל אחד יכול - - -

<קריאה: זאת אומרת כל תלמידי האזור ששייכים לאזור הרישום מגיעים אלינו ובית הספר נדרש למגוון מאוד רחב של תשובות.

<מנהלת: בית הספר הוא לא סלקטיבי, יש פה מקום לכולם.

<מנהלת: לומדים פה בכל שכבה תלמידים של חינוך מיוחד, תלמידים שהם תלמידים מה שנקרא היום בית ספר מקצועי ותלמידים שהם תלמידים מצטיינים.

<מנהלת: לכולם יש פה מקום, לכל אחת נבנית התכנית שמתאימה לו, אנחנו בית לכל היישובים פה באזור ובנוסף לזה תלמידי הפנימייה שמגיעים הנה מכל הארץ, שהם בוחרים להגיע הנה.

יעקב מרגי: גברתי המנהלת, אני אשאל שאלה בכנות.

יעקב מרגי: בפרקטיקה אנחנו נתקלים, כשאת אומרת שאנחנו תופרים לכל אחד את החליפה המתאימה לו, זה הרציונל וזו זכות, מה שציינתם, כי יש הרבה בתי ספר אזוריים או של מועצות אזוריות שבחרו להישען על שירותים של אחרים ומקבלים רק תלמידים - - - אל"ף, זה טוב, זה נכון, כל הכבוד, זה ראוי לציון.

יעקב מרגי: השאלה היא כזו, האם באמת באמת אין שקופים במערכת, אתם מצליחים לתפור לכל אחד את החליפה?

יעקב מרגי: זה תלוי תמיד גם ברצון של התלמיד ושיתוף הפעולה של ההורים, אבל אתם תופרים את החליפה?

<מנהלת: בזה אנחנו מאמינים.

<מנהלת: אנחנו מאמינים בזה שאנחנו בית, אנחנו מיוחדים, אנחנו בית ספר אחד, יחיד, שמזין חמש רשויות, שונות לגמרי.

<מנהלת: אנחנו בית ספר יחיד פה, אין עוד בית ספר פה, אנחנו יחיד, ואנחנו מאמינים - - -

יעקב מרגי: אתם מוציאים תלמידים לתגבורים ו - - -

<מנהלת: אנחנו מוציאים תלמידים לתגבורים ויש תלמידי תגבורים בכפר כנא שהם נוסעים לשם, כי אנחנו בית ספר מוסע שצריכים להסיע תלמידים לכל היישובים, ישנם תגבורים שמתקיימים בפנימייה.

<מנהלת: כל אחד מקבל תגבור, אבל הרעיון הוא שאין לי, אני לא יכולה לקחת תלמיד ולהעביר אותו למקום אחר.

<מנהלת: יושבת פה המפקחת על החינוך המיוחד, היא יודעת כמה שאנחנו מתעקשים - - -

יעקב מרגי: השאלה מה את עושה איתו.

יעקב מרגי: אני אקח את התלמיד, לצורך העניין, התלמיד הזה שאו מודע או לא מודע למצבו, לא משתף פעולה, אבל הוא יודע שיש לו שתי אפשרויות, להיות בבית, לנשור או לשבת לחמם את הכיסא.

יעקב מרגי: השאלה אם אותו תלמיד, בגלל שהוא כבר התייאש מעצמו, או מישהו ש - - -

<תלמיד: אני יכול לענות לך על זה?

יעקב מרגי: מיד אני אתן לך, אני רוצה לחדד את השאלה, בגלל זה אני מפתח אותה.

יעקב מרגי: אם השאלה הייתה פשוטה - - -

<מנהלת: הם יספרו.

<מנהלת: קודם כל יש תלמידים כאלה בשכבות.

<מנהלת: ישנם תלמידים שלומדים במערכת מיוחדת ומשלבים את העבודה במשק, אנחנו כפר נוער.

יעקב מרגי: לא מוותרים על אף אחד?

יעקב מרגי: אני אחדד.

<מנהלת: על אף אחד.

<מנהלת: אני יכולה לספר לך, אורנה תספר אולי, על התלמיד - - -

יעקב מרגי: בוא נשמע מהתלמידים.

<תלמיד: אני הגעתי לפה בכיתה ט', מיואש מהלימודים, לא רוצה ללמוד.

<תלמיד: התחלתי פה לאט לאט - - -

יעקב מרגי: השאלה למה לא רצית ללמוד.

יעקב מרגי: היה לך קשה?

יעקב מרגי: לא אהבת?

<תלמיד: לא שהיה לי קשה, אם אני מתרכז בלימודים לא כל כך קשה לי.

<תלמיד: פשוט לא רציתי, בא לי לחיות, להסתובב, לעשות מה שאני רוצה, לא ללמוד, כי ללמוד זה מה שאבא שלי יותר רוצה.

<קריאה: איפה אתה גר?

<תלמיד: בכפר כנא.

<תלמיד: כשהגעתי לפה בכיתה ט', סיימתי מחצית ראשונה, הציונים שלי לא היו משהו.

<תלמיד: אבא שלי כעס, 'אני אוציא אותך, אני לא משלם כסף סתם', אמרתי בסדר, אני אסתדר.

<תלמיד: מחצית שנייה גם, אותו דבר, לא היה משהו, על הפנים.

<תלמיד: אבא שלי אמר לי 'אתה יכול לארוז את כל הדברים שלך, זהו, אתה לא ממשיך ללמוד', באתי ואמרתי למנהל שלי אורי אלדן, שהוא מנהל הפנימייה, אמרתי לו 'תקשיב, אורי, הציונים שלי לא משהו, אני עוזב את הפנימייה, עוזב את בית הספר, תודה רבה'.

<תלמיד: אורי אמר לי 'אל תעזוב לשום מקום, חכה לי עשר דקות, אני בא איתך', הוא בא אליי הביתה, הוא דיבר עם אבא שלי, הוא שכנע אותו שאני הולך ללמוד והוא לקח אחריות על עצמו, שאם אני לא אלמד הוא מוציא אותי.

<תלמיד: אבל הוא לקח אחריות לאבא שלי - - -

יעקב מרגי: למה לא היו לך ציונים בשנה הזו?

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי לא התמדת?

<תלמיד: לא התמדתי, לא למדתי.

<תלמיד: הייתי יושב בכיתה כמו עפיפון.

יעקב מרגי: השאלה למה.

<תלמיד: כי לא רציתי.

יעקב מרגי: לא רצית או שהיה קשה לך ללמוד?

<תלמיד: לא היה לי קשה ללמוד.

<תלמיד: הייתה לי מחנכת שקוראים לה ריקי, אני עדיין זוכר אותה, היא כל הזמן הייתה מתקשרת לאמא שלי, לאבא שלי, לזה, לזה, 'הוא לא רוצה ללמוד, בבקשה, מה אני אעשה איתו?

<תלמיד: אני עוזבת את כל התלמידים בכיתה, יושבת איתו רק כדי שהוא ילמד טיפה והוא לא רוצה'.

<תלמיד: אתה מבין?

<תלמיד: לא עוזבים ולא מוותרים, עד שייצא משהו מהתלמיד, לפחות משהו קטן.

יעקב מרגי: ויצא ממך משהו קטן?

<קריאה: משהו גדול יצא ממנו.

מירב בן ארי: הכול נראה ממש טוב, בית הספר הזה מושלם.

מירב בן ארי: יש משהו שחסר לכם?

מירב בן ארי: קשיים?

יעקב מרגי: אני רוצה לתת למפקחת, אני רוצה לדעת, תלמיד שלא רוצה וגם קשה לו.

יעקב מרגי: הוא לא רצה ולא קשה לו.

<מורה: אני יכולה לעזור בסיפור על תלמיד אחד, תלמיד שעשינו איתו דרך מאוד - - -

יעקב מרגי: אבל הבנת את השאלה שלי?

יעקב מרגי: שגם קשה לו אובייקטיבית וגם לא רוצה.

<מורה: תלמיד שהיה בכיתת חינוך מיוחד ללקויות למידה, יש פה רצף של כיתות.

<מורה: חוץ מבית הספר לאוטיסטים יש לנו גם רצף של כיתות לקויי למידה, יש פה גם תלמידים משולבים, לא רק תלמידים כאלה והיה תלמיד שהרים ידיים, הגיע ולא הגיע, יותר לא הגיע וגם כשהגיע עשה מה שהוא רוצה ואז בית הספר עשה לו תכנית אחרת.

<מורה: התכנית האחרת הייתה שהוא היה הולך לעבוד בבית הספר שלנו של האוטיסטים.

<מורה: אני חושבת שמהמקום הזה שהוא ראה את המקום של הנתינה היה משהו אחר.

<מורה: אולי אקדמית הוא לא ישב בכיתה ולמד, אבל את השיעור לחיים וההשתייכות למערכת והצוות, הוא יצא מפה בגאווה אדירה של 'אני מסוגל, אני יכול'.

<מורה: 'אז אוקיי לא למדתי עכשיו', אבל יש דרך לעשות - - -

<מורה: הוא אמר שהוא הרוויח את 12 שנות הלימוד שלו בסיכום.

<רועי בר אילן: השאלה של חברת הכנסת בן ארי במקום, הכול פה מושלם?

<הורה: רועי, יש לי שאלה.

<הורה: אני מבקשת, אני בתור הנהגת הורים ארצית, אני למדתי בכדורי 12 שנים, הייתי אקסטרנית, השאלה שמעניינת אותי, מה מערכת היחסים בין האקסטרנים והאינטרנים.

<הורה: אני יודעת מה זה היה בזמני, הייתי רוצה שהיום זה יהיה קצת אחרת.

יעקב מרגי: יש לי תחושה של עליונות של האקסטרנים מול האינטרנים.

יעקב מרגי: אני אדבר במילים לא מכובסות, יש תחושה של עליונות?

<הורה: עד כמה הקשר הוא מעבר לשעות הלימודים?

<תלמידה: אני פנימיסטית.

מירב בן ארי: אני לא מבינה, אני שאלתי שאלה.

יעקב מרגי: לימדו אותי בבית המדרש שלא על כל שאלה יש תשובה.

מירב בן ארי: אתה, עונים לך על השאלות שלך.

מירב בן ארי: סליחה, אני רוצה לדעת מה חסר.

<רועי בר אילן: אני אתעקש לענות גם על השאלה שלך.

מירב בן ארי: כן, ברור, אני אתעקש.

<תלמידה: אני בתור תלמידת פנימייה שפה מתחילת הדרך יכולה לומר שבאמת מהתחלה הרגשתי משולבת, לא הרגשתי מתח, וכשגיליתי שפעם היה מתח בין פנימייה ללא פנימייה הייתי ממש בהלם.

<תלמידה: אני זוכרת, פעם כשישבתי, לדעתי בכיתה ח', ואמרו לי 'שלום, אני ככה וככה, למדתי בכדורי והיחס של האקסטרנים לאינטרנים היה אחר, היה 180 מעלות הפוך ממה שאת מספרת', שאלתי 'מה היה היחס?

<תלמידה: תגלי לי איך זה היה פעם' ואז היא סיפרה לי שזה היה שתי קבוצות ובתוך הקבוצות היו תתי קבוצות, אבל עקרונית שתי קבוצות של פנימייה ולא פנימייה והם היו גם רבים ביניהם ומכות.

<תלמידה: זה היה ממש כאילו תווית, אתה פנימיסט, בטח רע לך בבית ובטח אין לך חברים והציונים שלך גרועים.

<תלמידה: אני גם באתי לנפץ סטיגמה, זה חלק מהאופי שלי, אני באתי להראות שהציונים של הפנימיסטים לא פחות טובים ושההתנהגות שלהם לא פחות טובה וגם אף אחד לא נתן לי את התחושה הזאת.

<תלמידה: באמת אף פעם בכל ארבע השנים שאני בכדורי לא קיבלתי את התחושה שאני פחות טובה ממישהו רק מעצם היותי פנימיסטית.

<רועי בר אילן: אני גם פנימיסט, אני בוגר פנימייה בעצמי, כך שאם אנחנו פחות טובים המקום בצרות.

<תלמידה: שאלתם מה לא טוב.

מירב בן ארי: לא, שאלתי אם יש משהו חסר, זה לא חייב להיות לא טוב.

<תלמידה: אנחנו השנה, יש לנו המון מיונים, לצבא, לשנת שירות, באמת המון המון מיונים, ואני יכולה להגיד לך שלי השנה היה הרבה יותר קשה בגלל שהייתי בהרבה הרבה הרבה מיונים.

<תלמידה: היה לי מאוד קשה, מבחינת להפסיד יום וזה הרבה ימים, זה היה יום בשבוע באיזה שהוא שלב ולהשלים היה מאוד קשה.

<תלמידה: ההשלמה בסופו של דבר לא הייתה עם מורים, היא הייתה עם חברים טובים, ללמוד.

<תלמידה: היה לי קשה מבחינת הצוות והמורים, להפסיד יום, כי מבחינתם זה לא בסדר שאני מפסידה, אבל אין לי ברירה.

יעקב מרגי: מה, לא קורה פה מה שקורה בתיכונים אחרים שי"ב זה כמעט שליש שנה?

יעקב מרגי: בין בחינה לבחינה מה אתם עושים.

<תלמידה: תלוי מה אתה לומד.

<תלמידה: אני לומדת פיזיקה, מחשבים ו - - -

<מורה: עוד לא הגענו לתקופה הזאת.

<תלמידה: לא, יש כאלה ש - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני רוצה לומר לתלמידי י"ב, אחת מנקודות הביקורת שלי לאורך כל הזמן זה הפחתים שיש במערכת החינוך.

יעקב מרגי: 12 שנות לימוד, יש הרבה ימי פחת, לכן מיד קפצתי ושאלתי, בין בחינה לבחינה אתם עוד לומדים?

<תלמידה: אני אומרת, תלוי מה אתה לומד.

<תלמידה: בגלל שאני לומדת פיזיקה, מחשבים וספרות, אז להוסיף לזה ימים שאני מחסירה, שזה פעם בשבוע, זה ממש לא פשוט.

<רועי בר אילן: אבל לאן את הולכת לשנה הבאה?

<תלמידה: לסוכנות היהודית.

<רועי בר אילן: מה את הולכת לעשות?

<תלמידה: אני הולכת לעבוד בקהילות יהודיות בלאס וגאס.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: מזל שכחלון הוסיף לשינשינים עוד 35 מיליון שקל השנה.

<מורה: אולי אפשר להקשיב למה שהיא אומרת, שהוא קצת בעייתי, כי מה שקורה היום בשנות שירות, הם מזמנים אותם לכל שנת שירות, הרבה ימים ובסוף לא מקבלים אותם.

<מורה: זה משהו שהוא - - -

יעקב מרגי: אני עשיתי מבדקי טיס בכיתה י', אני זוכר את הימים האלה.

מירב בן ארי: בשנה הבאה יגבילו את התקנים.

יעקב מרגי: אלה ימים שלמים, לא הלכתי, אני לא טייס, אבל עשיתי את כל המבדקים בשנת הלימודים וימים שלמים.

מירב בן ארי: אז לקחו ספרדים לקורס טיס?

מירב בן ארי: לא זכור לי שהייתה לנו האופציה הזאת.

יעקב מרגי: אל תגזימי, היה.

יעקב מרגי: היו מעטים.

<מורה: יש כאן בקשה מאוד מאוד גדולה בעצם, קוראים להם כל שבוע ולפעמים חמישי שישי למיונים.

יעקב מרגי: למי האצבע?

מירב בן ארי: זה משרד החינוך, זה חוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: מי מזמין אותך למיונים?

<תלמידה: הצבא, שנות שירות, זה הכול.

<תלמידה: זה נורא תלוי, יש אנשים שלא רוצים לעשות שנת שירות ואז הם עושים רק מיונים של הצבא, אבל גם זה יש לא מעט.

יעקב מרגי: השאלה מה את מציעה.

<תלמידה: אני חושבת שההתחשבות צריכה להיות - - -

יעקב מרגי: של המוסד.

<מורה: שיהיה קשר בצבא אחד עם השני ועם משרד החינוך, למשל.

<מורה: היה יום סיירות על הבגרות באנגלית.

<מורה: תלמידים לא רצו לבוא לבגרות באנגלית כי רצו ללכת ליום סיירות.

<מורה: יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

מירב בן ארי: זה ממש מטופש.

מירב בן ארי: כן, אולי צריך באמת לעשות - - -

יעקב מרגי: צריך לפנות.

יעקב מרגי: אחד מהסיכומים שאנחנו צריכים לפנות למשרד הביטחון כדי שימי בגרות יהיו - - - לוח השנה שלנו קשיח - - -

<תלמידה: אני אומרת משהו שקשור למה שנאמר, שהקושי להשלים את הימים שהיא הפסידה בגלל המיונים כמו הרבה מאוד מתלמידי ריאלית י"ב, הוא בסופו של דבר נובע מעומס בלימודים, שאני לא מאמינה שהוא קשור באופן ישיר לבית הספר ובכדורי באמת שהפעילויות עם הערך המוסף והחברה והרב תרבותיות, יש המון, אבל אני באמת חושבת שאם מדברים על מה לא מושלם, אני חושבת שיש בכל בתי הספר - - -

יעקב מרגי: עומס.

<תלמידה: לגרוע קצת מהעומס הלימודי.

יעקב מרגי: את מתפרצת לדלת פתוחה.

יעקב מרגי: הצוות החינוכי לא יאהבו מה שאני אומר, אני בן 55, יליד 60', אתם יודעים באיזה שנים הייתי ביסודי ובתיכון?

יעקב מרגי: אני יציר כפיה של המערכת הממלכתית, התחלתי ב-66', הבן שלי היום בכיתה י' במערכת ממלכתי ואני רואה את מערכת השעות שלו, היא בדיוק אותה מערכת שעות כמו שאני למדתי, אותם מקצועות, אותן הגדרות, כאילו המדינה עמדה מלכת.

יעקב מרגי: אם אתם שואלים אותי, כיו"ר ועדת החינוך, ואני אומר את זה בקול, הגיע הזמן שמישהו ינער ויקים משהו חדש, מודל חדש.

יעקב מרגי: אנחנו עושים טלאי על טלאי על טלאי, אנחנו מבזבזים, סליחה, אני לא אומר שאתם מבזבזים, אבל 12 שנות לימוד, יכולנו להוציא מכם, כמה שאתן טובות וטובים, עוד יותר ועוד יותר.

יעקב מרגי: אני מאלה שאומר, כמו שבצבא יש גדודים וסיירות גם בחינוך צריך להיות סיירות, לא להתבייש.

יעקב מרגי: כן, אנחנו מצד אחד רוצים לדחוף את החלשים, אבל גם להעצים את החזקים.

יעקב מרגי: יכול להיות שכמנהלי בתי ספר יכולתם להצביע על עשרה או עשרים מכל שכבה, להרים אותם קדימה כבר מכיתה - - - מירב, נמאס לך לשמוע את זה.

מירב בן ארי: לא, אני פשוט לא חושבת ככה.

יעקב מרגי: כבר מתחילת כיתה י"א לתת להם את הפוש קדימה.

יעקב מרגי: רגע, אני אומר לכם על רגל אחת, זה סמינריון, אין שום הצדקה שמקצוע מסוים יילך איתי מכיתה א' ועד י"ב - - -

מירב בן ארי: נכון, למה הורידו את הבגרויות של כיתה י'?

יעקב מרגי: לקחת מקצוע מסוים, לתת אותו חווייתי, טוב, איכותי, שנה-שנתיים, ולא משנה איזה מקצוע, אני מוכן להיות אמיץ ולהצביע על הכול.

יעקב מרגי: אין שום סיבה לקחת את המקצוע הזה, להתחיל מכיתה א' ועד - - -

מירב בן ארי: פעם זה נעצר ב-י', היו בגרויות.

יעקב מרגי: אם זה היה - - - בלי שום קשר לבגרות.

יעקב מרגי: אני יודע שאני עושה עבודה, סוף סוף מדברים על הערכה חלופית - - -

<רועי בר אילן: חברים, אם אני לא אעצור פה - - -

יעקב מרגי: רק עוד משפט.

יעקב מרגי: הערכה חלופית.

יעקב מרגי: פעם לדבר על הערכה חלופית זה היה דברי כפירה במערכת החינוך, הבגרות ותו לו.

יעקב מרגי: סליחה, אז אפשר בשלב מסוים לקחת את המקצוע ולתת יותר עניין לתלמידים ללמוד, חוויתי יותר, לדעת.

יעקב מרגי: אבל אנחנו במפגש קצר, הייתה לי הזדמנות לפרוק את התסכולים שלי.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה התפלאתי?

יעקב מרגי: כששואלים ישראלים בפורומים כאלה 'מה לא טוב פה?' ישר קופץ 'האוכל'.

מירב בן ארי: דווקא הם לא אמרו על האוכל.

<מורה: - - - לפי הבן אדם עצמו, אם הוא רוצה ללמוד, רוצה להתקדם.

<מורה: לחפור למורים, 'אני רוצה רוצה', המורים פה נותנים.

יעקב מרגי: ומה נעשה עם אלה שלא רוצים?

יעקב מרגי: נוותר עליהם?

<מורה: זה גם החבר'ה שרוצים והחזקים, הם יכולים להשפיע על כל אלה שלא רוצים, לשבת איתם, לתת להם תגבורים, מהזמן שלהם.

<רועי בר אילן: אני רוצה להגיד משהו, אנחנו לא אופייניים בנוף של מערכת החינוך בישראל, אנחנו בבעלות ממשלה, אנחנו מוסד ממשלתי.

<רועי בר אילן: המדינה הפרידה את עצמה, בוא ניתן לקבלן שיעשה, רוב מערכת החינוך נמצאת בבעלות של גופים פרטיים, של מועצות אזוריות, זה בעיניי גורם לחוסר שוויון, מועצה חזקה נותנת דברים טובים, מועצה חלשה נותנת דברים פחות טובים.

<רועי בר אילן: פה, תלמיד מכפר תבור, מועצה חזקה, יקבל כמו התלמיד מיבנאל, כמו התלמיד מכפר כנא, כמו התלמיד מגליל תחתון וזה אלמנט שמעודד שוויון.

<רועי בר אילן: אז לא כל מה שהמדינה עשתה גרוע, יש קושי, קושי בבירוקרטיה, בעבודה רק עם משרד ממשלתי, זה בעיקר בעיה שלי, אז זה פקטור שמקטין בעיה.

<רועי בר אילן: אני חושב שאת המגמה הזו היה מקום להפוך.

יעקב מרגי: תודה רבה.