הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 47, 2016-01-04 11:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב לכולם, סבאח אל ח'ייר, אני פותחת את הישיבה של הועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום הרביעי בינואר 2016 ותנו לי להגיד לכולם, לאחל לכולם שנה טובה, זו תחילה של שנה, פעם ראשונה שאנחנו מתכנסים בוועדה הזו לאחר כניסת השנה 2016, מאחלת לכולם שתהיה שנה טובה, שתהיה שנה של קצת נחת ושיהיה לכולנו – מקווה, שלום ורווחה.

נחמן שי: התחלנו עקום.

עאידה תומא סלימאן: התחלנו עקום?

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: באיחולים כאלה עקום?

נחמן שי: בחיים המשותפים שלנו - - -

אילן גילאון: באיחולים התחלנו ישר - - -

עאידה תומא סלימאן: האיחולים מטרתם לתקן את החיים העקומים.

אילן גילאון: שהוא יתקן.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני חושבת שאני ניסיתי לפתוח עם פתיחה קלה, אם תרצו להיכנס לחיים העקומים ואיך אני רואה אותם, אני חושבת שנלך ונסתבך פה אבל, כמובן, בימים כאלה קשה מאוד לחשוב שרק באיחולים אנחנו נגיע לשלום או נגיע לנחת.

עאידה תומא סלימאן: צריך מעשים וצריך מעשים בכיוון הנכון ולצערי הרב, עד עכשיו לא ראינו התחלה של מעשים לכיוון הנכון.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו זה בסדר?

נחמן שי: לגמרי.

אילן גילאון: יש עתיד, אנחנו עוד צעירים.

עאידה תומא סלימאן: נכון, נכון.

עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו מתמקדים בדיון שלנו בנושא של שירותי רווחה לנשים ערביות בדואיות בנגב.

עאידה תומא סלימאן: וכשאני אומרת "נשים ערביות בדואיות בנגב" כנראה אנחנו נוגעים באוכלוסייה שנמצאת לא בשוליים אלא בשולי השוליים של החברה הישראלית, של החברה הערבית, נמצאת בשולי השוליים של מה שנקרא אפילו פריפריה גיאוגרפית, פריפריה חברתית ופריפריה כלכלית.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב אנחנו מדברים על האוכלוסייה הכי מופלית, הכי מוזנחת, הכי מוחלשת, למרות כל ההצלחות ההישגים שהנשים הערביות הבדואיות הצליחו לרשום לעצמן בשנים האחרונות, אבל אם נסתכל באופן כללי על המצב הקיים, על שיעורי העוני, על מצב השירותים והנגשת השירותים הקיימים לצרכים של הנשים הערביות בנגב, אנחנו עדיין רחוקים ורחוקות מאשר להגיע למצב, שבו האישה הערבייה הבדואית יכולה באמת להרגיש שהדלתות פתוחות בפניה והיא כן יכולה ואכן יכולה להתקדם בחיים שלה, לפי המאמץ שהיא משקיעה, לפי הרצונות שלה והחלומות שלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על חברה ובאופן כללי החברה הערבית נמצאת במצב כלכלי נמוך וקשה.

עאידה תומא סלימאן: יותר מסביבות 60% מהילדים הערבים חיים מתחת לקו העוני.

עאידה תומא סלימאן: אני מניחה – ואני תיכף אגיד למה אני מניחה, אני מניחה שיותר מ-70% מן האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב, חיה מתחת לקו העוני, ואמרתי מניחה כי לצערי הרב למדתי שהלמ"ס לא כוללת את האוכלוסייה הבדואית בשנים האחרונות, בסטטיסטיקה ובסקרים שהיא אוספת, כולל בדוח העוני.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אם דוח העוני היה כולל את הסטטיסטיקה והמצב הקיים בקרב הערבים הבדואים בנגב, אז קודם כל היינו רואים דוח עוני יותר קשה מהקיים כיום והיינו אולי מבינים יותר את הצרכים של האוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: כמובן שכשבדקתי את הנושא מול הלמ"ס ושאלתי איך יכול להיות שהאוכלוסייה הערבית הבדואית לא נכללת, התשובה הייתה שיש קושי באיתור סוקרים בתוך האוכלוסייה, וכשהצעתי כמה הצעות נאמר שנבדקו ההצעות האלו, ועד עצם היום הזה לא מתאפשר להציג סוקרים או סוקרות באוכלוסייה הערבית, והנה יש כבר חיוכים באולם.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה, את האמת, זה בהתחלה העלה גם חיוך על הפנים שלי ואחר כך כעס אמיתי, כי להגיד דברים כאלה זה קצת לא מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על הנוכחות שקיימת היום.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שנתמקד בשירותי הרווחה הקיימים והמוגשים לנשים ערביות בדואיות בנגב ואני מברכת על הנוכחות של הח"כים אתנו, ח"כ אילן גלאון, ח"כ אחמד טיבי, ח"כ נחמן שי, ח"כ טאלב א סאנע, מצטערת, הראש שלי נדד, הראש שלי נדד קולי, - - -

נחמן שי: אחרי שלי את קוראת גלאון.

עאידה תומא סלימאן: טוב, טוב, טוב, טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה, לא, לא, לא, לא, אל תסכסך, אל תסכסך, טאלב אבו עראר יסלח לי ויקבל את זה ממני - - - אני רוצה שנתחיל קודם כל עם מר חגי מויאל, מפקח ארצי, אני ארצה לשמוע קודם כל מה יש למשרד להציג לנו בעניין התכניות ושירותי הרווחה הקיימים – מצב כללי, ואחר כך כמובן נשמע מנציגות השטח.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<חגי מויאל: אני יושב כאן בתחום של הטיפול באלימות במשפחה.

<חגי מויאל: באופן כללי יש כאן

<חגי מויאל: את החברים שלי מן המחוז, שיכולים להציג את העשייה המחוזית ואת כלל העבודה מול החברה הבדואית.

עאידה תומא סלימאן: אז בעצם בוא נתחיל בכללי, במחוז, ואחר כך נתמקד כי עד כמה שידוע לי, שירותי הרווחה הם משהו שהוא יותר כללי מעניינים של אלימות.

עאידה תומא סלימאן: אז מי בעצם יציג, מר חאלד אזברגה?

<מרים בן עטר: מרים בן עטר.

עאידה תומא סלימאן: גב' מרים בן עטר, מרכזת שירות פרט ומשפחה במחוז דרום.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גבירתי.

עאידה תומא סלימאן: ואני מאוד מבקשת להיות ממוקדים כדי שנוכל באמת לשמוע את כולם.

אילן גילאון: גבירתי, אם אפשר להיות 'כמותיים' ו'נתוניים' מה שנקרא.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

אילן גילאון: לא לדבר ב'מרחבים' אלא כמה?

אילן גילאון: אנחנו אנשים מאוד שטחיים פה בכנסת ומעניינות אותנו כמויות, הכמויות מבחינתנו הן איכויות בעצם, מספרים.

<מרים בן עטר: אנחנו – מעניין אותנו בני אדם.

אילן גילאון: לא, לא, - - -

עאידה תומא סלימאן: בוא, בואו נתמקד ונשמע.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גבירתי.

<מרים בן עטר: קודם כל אני אתנצל היות אצלנו, נודע לנו רק אתמול בערב, מאוחר, אז אנחנו נביא את הנתונים שברשותנו ולא הספקנו לבדוק את הכול.

עאידה תומא סלימאן: כדאי רק לציין, כדי שיירשם בפרוטוקול: ההזמנה יצאה מתחילת השבוע שעבר אבל כנראה במשרד הודיעו לכם מאוחר.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גבירתי.

<מרים בן עטר: במחוז הדרום יש לנו תשע מחלקות לשירותים חברתיים - - - בדואיות, שמטופלים בהן באופן עקרוני כ-15,500 משפחות בסך הכול בתוך כל המחלקות האלה.

<מרים בן עטר: בשנה האחרונה, בכל מחלקה יש צוות על פי מפתח שנקבע או הוגדר.

<מרים בן עטר: בכל מחלקה יש צוות של עובדים סוציאליים שאמון על הטיפול, - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה מחלקות אמרת, גבירתי?

<מרים בן עטר: תשע.

עאידה תומא סלימאן: תשע.

<מרים בן עטר: לְמַנות אותן?

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

מאיר כהן: לִמְנות.

<מרים בן עטר: סליחה?

מאיר כהן: למנות.

<מרים בן עטר: למנות אותן?

<מרים בן עטר: יש לנו את רהט שהיא המחלקה הגדולה ביותר, העיר הבדואית היחידה.

<מרים בן עטר: יש לנו את לקייה, - - - גב' שיפא, חורה, כסייפה, ערערה, תל שבע, שגב שלום, אבו בסמא ואל קסום, שהן שתי המועצות שאמונות על הפזורה מה שקרוי, הפזורה הבדואית וערערה גם כן.

<מרים בן עטר: ברמה העקרונית קודם כל, העבודה של המחוז היא עבודה הדוקה עם כל מחלקה.

<מרים בן עטר: אני מוכרחה לציין שהטיפול בחברה הבדואית הוא בראש מעייננו.

נחמן שי: כל ישוב זה מחלקה?

<מרים בן עטר: כל ישוב זה מחלקה.

<מרים בן עטר: ואנחנו מאוד מאוד עסוקים בטיפול בחברה הבדואית ולנסות לתת, לאפשר לכל אחד מתושבי הישובים את ההזדמנויות, את הטיפול שמגיע לו, כמו שמגיע לכל אזרח במדינת ישראל.

<מרים בן עטר: אנחנו גם מבקשים רק לזכור שאנחנו מטפלים באוכלוסייה, אנחנו מחוז שרובו פליטי - - - שזה מביא בעיות לא מעטות, בעיות של כוח אדם, של איכות כוח אדם, של אנשים, של תחלופת כוח אדם, - - -

מאיר כהן: מהי איכות כוח האדם?

מאיר כהן: אני קצת מבקש לערער על פסיקתך.

מאיר כהן: אני גיליתי שם כשר הרווחה את האנשים הטובים ביותר מתוך המקום הקשה הזה, מצאתי שם עובדים סוציאליים הטובים ביותר ומנהלי מחלקות הטובים ביותר, אני מבקש לחזור בך.

<מרים בן עטר: אני לא - - -

אילן גילאון: למה ללכת רחוק?

אילן גילאון: הוא עצמו איש פריפריה.

<מרים בן עטר: שניה, שניה, - - -

מאיר כהן: אין הנחתום מעיד על עיסתו אבל - - -

אילן גילאון: הוא היה שר שם.

<מרים בן עטר: שניה, - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת ש - - -

<מרים בן עטר: תני לי לתת - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, אני חושבת שהערעור על האמירה הזו, אני חיכיתי עם זה עד שתגיעו לעניין מרכז אל- וואחאתי, אחת הסיבות שנכתבו שחור על גבי לבן היא איכות אנשי המקצוע - - -

<מרים בן עטר: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ואני חיכיתי לערער על זה אז בבקשה.

<חגי מויאל: לעשות הפרדה בין - - -

עאידה תומא סלימאן: זה הוגדר.

<חגי מויאל: לבין העמותה שמפעילה שרות.

<מרים בן עטר: אני מוכנה, אני רוצה לתת דוגמה אחת למשל, אחת הבעיות של כוח אדם למשל, היא עובדים סוציאליים - - -

מאיר כהן: יש בעיה, סליחה שאני מפריע לך, יש בעיה של כוח אדם אבל איכותו של כוח האדם - - -

נחמן שי: אתה מדבר בכמות, על מספר העובדים.

מאיר כהן: היא פגיעה בכבודם.

מאיר כהן: יש בעייה של - - -

נחמן שי: נכון, מדבר על מחסור - - -

עאידה תומא סלימאן: ברור, יש מחסור, יש מחסור.

<מרים בן עטר: יש מחסור ויש מחסור באנשים מיומנים.

<מרים בן עטר: בתחומים מסוימים.

<מרים בן עטר: אני לא אפרט יותר מדי, אני לא רוצה לפתוח פה חזית אבל, אנחנו עובדים בצורה הדוקה עם המחלקות, בשיתוף, דרך אגב, המשרדים השונים שנמצאים פה, כי רווחה לבד לא מצליחה לתת איכות חיים, להעניק איכות חיים ראויה לתושבי הדרום, ביניהם התושבים הבדואים, - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לכם תשע מחלקות שנמצאות בתוך הערים והכפרים.

עאידה תומא סלימאן: מה עם הכפרים הלא מוכרים?

עאידה תומא סלימאן: מי מגיש להם את השירותים?

<מרים בן עטר: המחלקות לשירותי רווחה.

<מרים בן עטר: אל קאסום ואבו בסמה.

<מרים בן עטר: בנווה מדבר, סליחה, - - -

<קריאה: נווה מדבר.

<מרים בן עטר: נווה מדבר ואל כסוף שאמונות על הטיפול באוכלוסייה של הפזורה.

<מרים בן עטר: אנשים מגיעים לשטח כדי להנגיש את הטיפול, - - -

טלב אבו עראר: שתי המועצות האלו לא מחזיקות שם - - -

<חגי מויאל: לשאר?

<מרים בן עטר: לא שמעתי.

טלב אבו עראר: יש חמישים אלף נפשות, לא שייכים למועצות שאת הזכרת.

<חגי מויאל: יש רווחה ויש את הרשויות המקומיות.

<חגי מויאל: ברהט, למשל, יש מענה לאיזור מסוים של הפזורה של רהט, שמקבל מענה גם מתוך ערערה.

<מרים בן עטר: זה חלק אחר, - - -

<קריאה: - - - מקבל את הפזורה של - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה.

<מרים בן עטר: - - - זו הפזורה הקרובה אליו.

<מרים בן עטר: שגב שלום מטפל בפזורה הקרובה אליו - - -

מאיר כהן: מנהל המחוז - - -

<מרים בן עטר: אבל בכל אופן - - -

מאיר כהן: מנהל מחוז דרום, הוזמן?

מאיר כהן: עוזי?

עאידה תומא סלימאן: הוזמן המשרד והמשרד החליט את מי לשלוח.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאת בעצם אומרת שהשירותים מוגשים לכפרים הלוא מוכרים דרך מה שקיים, דרך המחלקות הקיימות.

<מרים בן עטר: דרך המחלקות.

<מרים בן עטר: העובדים מגיעים לשטח, כדי להנגיש את השירותים נפתחו שלוחות קטנות שמאפשרות לתושבים שגרים באיזורים יותר - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה שלוחות כאלו יש?

<מרים בן עטר: אני לא יודעת להגיד במספר מדויק.

אילן גילאון: יש קבוצות - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, כלומר, יש ארבע?

עאידה תומא סלימאן: יש עשרים?

<מרים בן עטר: יש חמש, עשר, חמש,שש שלוחות כאלה שנפתחו.

<מרים בן עטר: וכל הזמן מפתחים שירותים.

<מרים בן עטר: נרכשה גם משאית כדי להנגיש שירותים לאיזורים - - -

מאיר כהן: נרכשו ארבע משאיות.

<מרים בן עטר: סליחה?

מאיר כהן: ארבע משאיות.

מאיר כהן: אחת, שתיים נכנסו לפעולה ועוד שתי משאיות ארבע על ארבע, שהן משרד נייד.

נחמן שי: משאיות?

מאיר כהן: כן, משאיות.

מאיר כהן: אני זיהיתי את הצורך - - -

<קריאה: זה לכלל הכפרים - - -

אילן גילאון: את אומרת למעשה שאין מצב שיש אזרח בדואי אחד בפזורה או בכל מקום שהוא לא נמצא מתחת לרדאר שלכם בכל מקרה.

מאיר כהן: זה לא.

נחמן שי: היא לא אמרה את זה.

מאיר כהן: זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: איפה שמעת את זה?

אילן גילאון: אז איך אפשר להגיד כאילו, אילו אוכלוסיות לא נמצאות מתחת לרדאר שלכם?

<חאלד אזברגה: אני רוצה לחדד פה שהמועצות נווה מדבר ואל קאסום - - - את השירותים לכל התושבים שנמצאים בכפרים הלא מוכרים.

<חאלד אזברגה: עכשיו הרזולוציה של השירות היא משתנה, ישובים שהם קרובים לבאר שבע לעומת ישובים שהם רחוקים, אבל בשביל להתמודד עם האתגר הזה יש את המשאיות שהזכירו קודם, בשביל להגיע לאוכלוסייה הזאת.

<חאלד אזברגה: יש גם את העובדים הסוציאליים שמגיעים לתוך הישובים, הם יושבים במבנים שהם עובדים שם, כמו טיפות חלב, כמו מבנים של מועדוני נוער ומקבלים קהל בתוך הישוב.

<חאלד אזברגה: לא אומרים שהתמונה מושלמת ולא כולם מגיעים אבל המגמה היא מגמה של שינוי לחיוב לפחות במבט שלנו, כמחוז, אנחנו רואים שינוי לחיוב והיום אנחנו גם רואים, גם מבחינת הסוגיות שאנחנו מטפלים בהן, ניתן דוגמה רק בשביל להמחיש, תכנית של עוצמה, של רשויות הרווחה, שנכנסה בשנה שעברה לכל הרשויות הבדואיות, אנחנו עובדים גם בתוך הכפרים הלוא מוכרים, ואם אני מסתכל אחורה לפני כמה שנים זה לא היה מובן מאליו, אבל היום האמצעים להנגשה של השירות מסייעים לנו להגיע לאוכלוסיות הרחוקות שנמצאות בפריפריה, בצורה לא מושלמת אבל זו מגמה לחיוב.

<מרים בן עטר: גם הנגשה - - -

טלב אבו עראר: אבל יש הבדל, יש הבדל בין מה שאמרו, אמורים לעבוד, לבין מה שבפועל.

טלב אבו עראר: למשל, - - - אל תעשו מזה כאילו - - -

<מרים בן עטר: אנחנו לא מציירים תמונת גן עדן אבל אנחנו מדברים על - - -

טלב אבו עראר: הוא אומר, מאיר כהן, שהיה שר, סליחה, הוציא ארבעה רכבים, הוא - - - לכך שייצאו ארבעה רכבים לספק שירותים לתושבי הפזורה, הישובים הבלתי מוכרים אבל לא היה כלום לפני.

<מרים בן עטר: היו - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: , השאלה שלי - - -

<מרים בן עטר: היו - - -

מאיר כהן: זה לא הוגן להגיד - - -

<מרים בן עטר: היו באים - - -

עאידה תומא סלימאן: כדי, כדי - - -

<מרים בן עטר: אני מוכרחה להגיד שאנחנו מדברים פה על הרבה אנשי מקצוע, שעושים כמיטב יכולתם, באמצעים שהמשרד נותן, ונותן יותר ויותר, וחושב יותר ויותר איך לשפר, איך להגיע לכל עניין וסוגיה, כדי באמת להטיב עם האוכלוסייה ולשפר את איכות החיים.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה כך, בואו נעשה קצת סדר.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה, אין צורך בהתגוננות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יושבים כדי לשפר, אנחנו יושבים כדי לבדוק מה קיים ולחשוב על דרכי שיפור אז בואו לא ניכנס למגננה, אנחנו רוצים להבין.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדובר על ארבע משאיות, איך שקראתם להן, באיזו תכיפות נגיד, מגיעים?

עאידה תומא סלימאן: רק כדי להבין, מי שלא יודע את התכנית הזו, מי שלא יודע, אפשר, כאילו, אני יכולה לחלום על מצב כזה שהמשאית מגיעה כל יום, וכמובן שיש עוד ארבע משאיות וזה לא אומר שהיא מגיעה כל יום לאותו כפר.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו, קצת ככה, תנו לנו להרגיש את השירותים יותר.

עאידה תומא סלימאן: כמה עובדים סוציאליים עובדים?

עאידה תומא סלימאן: באיזה סוג של תכניות הם עובדים?

עאידה תומא סלימאן: האם זה רק טיפול פרטני - - -

<מרים בן עטר: לא - - -

עאידה תומא סלימאן: אז בואו, בואו ניכנס לזה.

<מרים בן עטר: בואו נעשה כך.

<מרים בן עטר: הטיפול הוא פרטני והוא קבוצתי והוא קהילתי בהתאם לנושא.

<מרים בן עטר: אחת הדוגמאות לנושא קהילתי למשל, הוא כל הנושא של החירום, שנכנס בצורה מאוד מאוד מסיבית ברשויות והוא כלי גם כן לגייס ולפתח מנהיגות מקומית.

<מרים בן עטר: יש הכשרה, מאתרים את האנשים החשובים של כל ישוב וישוב, מעבירים להם הכשרות כדי להתגונן בזמן חירום באמת, אבל דרך זה גם אנחנו מעשירים אותם בתחומים ובידע בתחומים אחרים, ומפתחים מנהיגות מקומית.

<מרים בן עטר: טיפול קבוצתי.

<מרים בן עטר: טיפול קבוצתי עובד מאוד טוב עם בני נוער.

<מרים בן עטר: יש הרבה מאוד תכניות אתגריות, חינוכיות כמו ספורט ומיגוון מאוד רחב של פעילויות שאנחנו מעבירים לבני נוער בדואים, במיוחד בפזורה, במיוחד בפזורה.

<מרים בן עטר: וטיפל פרטני - - -

עאידה תומא סלימאן: לנשים.

<מרים בן עטר: לנשים טיפול פרטני, אבל יש תכניות שנכנסות עכשיו בצורה מאוד מסיבית בשנה האחרונה לרשויות הבדואיות.

<מרים בן עטר: תכניות של "נושמים לרווחה" ו"עוצמה", מרכזי "עוצמה", אני אמנה אותן ואפרט אותן אחר כך.

<מרים בן עטר: "חאדיג'ה" למשל, ברהט, "נשים רודפות חלום" בשיתוף עם עמותת "אגי'ק", "כתף אל כתף", "אשת חיל", אתה רוצה לפרט את התכניות?

<חגי מויאל: אני - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, כדי שנתקדם.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להסתובב כל הזמן באותו מקום.

עאידה תומא סלימאן: כל תכנית – כמה משתתפות?

עאידה תומא סלימאן: יש לי מולי את החומר ששלחתם אבל, - - -

<מרים בן עטר: אותן - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, שניה, תירגעו, שניה.

עאידה תומא סלימאן: אני ראיתי את החומר שלכם.

עאידה תומא סלימאן: לא ברור לי מתי התחילו התכניות האלה, לא ברור לי אם יש כבר בוגרות של תכניות כאלה, האם זה רק התחיל, כמה משתתפות, זה מה שאני צריכה כדי לדעת.

עאידה תומא סלימאן: ולהפריד בין תכניות לעידוד תעסוקה לבין "נושמים לרווחה", זו תכנית וזו תכנית, רק כדי שנדע, ואחר כך ניכנס ל"על מה".

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<חאלד אזברגה: אני רוצה לציין שכשאנחנו מדברים על נשים אנחנו לא יכולים להפריד את הדיון מן התא המשפחתי.

<חאלד אזברגה: זאת אומרת, היום, רוב התכניות שלנו, שמתייחסות לנשים, בסופו של דבר מתקבלת מעטפת טיפולית לכל המשפחה, ואני רוצה להביא דוגמאות בהמשך למה שנאמר, ששאלת, פה יש גם את הסיוע הפרטני השוטף בתוך המחלקות.

<חאלד אזברגה: זאת אומרת, אנחנו מדברים פה על נשים בהקשר של תכניות ייחודיות אבל לא נשכח שבשוטף, כל הנשים שפונות למחלקת הרווחה, מקבלות מענה פרטני, גם תכנית התערבות וגם יש שם תקציבים שנמצאים לטובת שיפור תפקוד המשפחה, שנמצאים בתוך מחלקת הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

<חאלד אזברגה: בנוסף לזה, - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מבינה שאין לכם תכניות - - -

<חאלד אזברגה: אני רוצה התייחסות - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה.

עאידה תומא סלימאן: תכניות יחודיות לנשים, כי כל הזמן אתה מחזיר אותי לשיפור תפקוד המשפחה, אני שואלת גם על נשים.

עאידה תומא סלימאן: יש נשים שהן לא רק נמצאות בתוך תפקיד שיפור חיי המשפחה.

<חאלד אזברגה: יש לנו תכנית "אשת חיל" שעובדת בלקייה, בית ספר, שגב שלום, בלקייה סיימו מחזור ראשון, יש שלושים נשים שהשתתפו במחזור הזה, כמעט 70% מן הנשים השתלבו בסוג של תעסוקה, הן במיזמים מקומיים או בתעסוקה במקומות מוסדרים.

<חאלד אזברגה: התכנית פועלת בשגב שלום, בשנה החדשה נפתחה קבוצה, היא עכשיו ב - - - , כבר עברו מפגש לקידום תעסוקתי ראשון, אני נכחתי במפגש הזה, וראיתי שם את הנשים איך הן מדברות על השינויים הקטנים שלפעמים לא מקבלים ביטוי בדוחות או לא מקבלים ביטוי בשיח היותר גבוה, אלא מדברות במושגים שלהן של איך הן יוכלו היום לצאת מתוך הבית ולהגיע למחלקת הרווחה, ולשבת בקבוצה, ואיך הן קיבלו כוח לחזור לבעל ולגייס אותו שיסכים שהן ייכנסו לתוך התכנית הזו.

<חאלד אזברגה: זאת אומרת, יש לנו הצלחות שהן באמת, הן מתוארות ברמה מקומית ולא מגיעות לרמה היותר גבוהה.

<חאלד אזברגה: בנוסף לכך התכנית פועלת גם בכסייפה, התחילה קבוצה חדשה בכסייפה, - - - גם היא בתקופה של - - - כבר הגיוס, הגיוס כבר הושלם, עיקר התכנית הזאת, קבוצת היעד שלה היא נשים שנמצאות על קצה הרצף, שאין להן יכולות, שהן ללא תעסוקה, לפעמים יש להן קשיים של שפה, התכנית הזאת מתייחסת גם לקשיים של שפה, גם לקשיים מנטליים אישיים, יש את הליווי הקבוצתי וגם את הליווי הפרטני.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

<חאלד אזברגה: בנוסף לכך, ברהט יש את אל חאדיג'ה, שהיא פועלת כבר שלש שנים, אנחנו השנה המשכנו להפעיל אותה למרות שהתקציב של המטה שלנו נגמר, מן השירות שלנו, המשכנו לתפעל אותה דרך תקציב של החלטות ממשלה, שאושרו בשנה שעברה, והיא ממשיכה לפעול.

<חאלד אזברגה: משתתפות בה שלושים נשים ואני רוצה לציין פה שזו תכנית שהיא ממומנת מאה אחוז על ידי המשרד.

<חאלד אזברגה: כל התכניות שאני מזכיר פה הן במימון מלא של המשרד, זאת אומרת, אין את ה matching של הרשות, זה מקל על העבודה ואנחנו ראינו שיש התקדמות בעבודה הזאת ואין - - -.

עאידה תומא סלימאן: בעצם אנחנו מדברים על מחזור בשנה של תשעים נשים, שהן משולבות בשלושת הקבוצות וזה רק השנה.

עאידה תומא סלימאן: בשנה שעברה היו לכם שלושים ברהט, השנה התווספו עוד שתי קבוצות אז זה תשעים נשים בכל - - -

<חאלד אזברגה: כן, זה ממשיך.

עאידה תומא סלימאן: הנגב.

<חאלד אזברגה: אני רוצה רק לציין שתכנית חדיג'ה היא תכנית ייחודית שנבנתה על ידי העובדים הסוציאליים, העובדות הסוציאליות של מחלקת הרווחה ברהט, הם התוו את המתווה, המתווה אושר על ידי המשרד, יש לנו מימון לכוח אדם, מימון לסדנאות ומימון לסיוע והכשרה.

<חאלד אזברגה: בנוסף, יש תכנית "נשים חולמות חלום", תכנית משותפת של המשרד ושל "מכון הנגב אג'יק", התכנית הזאת פועלת שלש שנים, בשנה האחרונה יש דיון מחודש על המשך התכנית, אנחנו יושבים במסגרת הדיונים שלנו, בשביל באמת להתאים את התכנית או לשנות את המרכיבים שלה, שתתאים לקהל היעד.

<חאלד אזברגה: בנוסף לכך יש לנו, אי אפשר להתעלם מזה, תכנית "נושמים לרווחה", תכנית שאי אפשר להגיד שהיא לא נוגעת לנשים בתוך המחלקות, כי הליבה של התכנית הזו נחלקת לשני חלקים, יש את החלק שהוא מרכזי עוצמה, שהוא נותן מענה קבוצתי, ואני יכול להגיד לך שבתקופה האחרונה נפתחו בכל הישובים מרכזי עוצמה.

<חאלד אזברגה: בתוך המרכזים כבר התחילו לפעול קבוצות ורוב המשתתפים בקבוצות הם נשים, מן הסיבה הפשוטה שאנחנו יודעים שרוב הפונים של המחלקות, שמגיעות, הם נשים.

<חאלד אזברגה: אני רוצה גם לציין את עובדה שלעומת הגברים, הנשים יש להן יכולת לתהליכים, לקבוצות שהן קבוצות הנחיות.

<חאלד אזברגה: הגברים, אם מגיעים לקבוצה את והם לא רואים משהו מוחשי, משהו "על השולחן", הם נושרים.

<חאלד אזברגה: בנוסף לכך, יש בתכנית "נושמים לרווחה" 220 משפחות, שכל משפחה מקבלת 8,000 שקל סל שירותים, כל משפחה מקבלת עובד סוציאלי שעובד עם מספר קטן של משפחות, שהמטרה שלו לבנות תכנית מסודרת "מכופתרת" למשפחה, יש מלווה צמוד למשפחה שהוא גם מסייע לו - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מכירה את הנושא.

<חאלד אזברגה: את התכנית?

עאידה תומא סלימאן: כן.

<חאלד אזברגה: אז אני רוצה להגיד לך שאנחנו עשינו התאמות בתכנית הזו והחרגנו משפחות שהן חד הוריות, הכנסנו אותן לתוך התכנית והתכנית – אני יכול לציין בוודאות, שרוב הפונות הן נשים.

<חאלד אזברגה: אנחנו רואים היום, כבר בתקופה של ששה שבעה חודשים, אנחנו רואים היום שינוי מגמה, אנחנו רואים היום יותר ויותר מודעות אצל העובדים ויותר אמונה שאפשר לעבוד עם אנשים.

<חאלד אזברגה: אלה דברים שהם מרגישים אותם, גם ברמה של נתונים אבל גם ברמה של מפגשים עם הפונות בתוך השטח ועם העובדים בתוך המחלקות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מאיר כהן: גבירתי, אני חייב לציין בסיפוק שאת התכנית היחידה ש 30% מתקציבה הוקצה למיגזר הערבי.

עאידה תומא סלימאן: טוב, כאשר חושבים על אחוז העוני במיגזר הערבי ואחוז הערבים מתוך העניים במדינת ישראל, יוצא שעשיתם קצת.

מאיר כהן: ובכל זאת עשינו ונתנו 50% יותר מאשר לישובים אחרים, 50%.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל - - -

<מרים בן עטר: לציין גם כן שבשנה האחרונה הועברו לרשויות הבדואיות כשלושים מיליון שקל כספי ממשלה, כספים ייחודיים שנועדו לפיתוח של המחלקות לשירותים חברתיים, ולפיתוח פעילויות כפי שכל מחלקה חשבה לנכון לעשות, בהתאם לאופי האוכלוסייה שלה, כדי לשפר ולקדם את האוכלוסייה ואת התושבים.

עאידה תומא סלימאן: אהבתי את המונח 'כסף ממשלתי'.

עאידה תומא סלימאן: זה תפקידה של הממשלה, לתת תקציבים.

<מרים בן עטר: זה כסף ייחודי שהגיע לדרום.

עאידה תומא סלימאן: למשרדים שונים שלה.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת 'כסף ממשלתי'?

<מרים בן עטר: אלה לכספים מיוחדים.

<מרים בן עטר: אני רוצה להגיד שבשונה מן הכספים שמועברים לרשויות, אלה כספים שהועברו ישירות לרשויות ללא תיווך של תכניות.

<מרים בן עטר: התכניות נקבעו על ידי הרשויות עצמן - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

<מרים בן עטר: לא לפי מודל סגור - - -

עאידה תומא סלימאן: בואו, בואו נתמקד בנושא של שירותי רווחה לנשים.

עאידה תומא סלימאן: נכון שהפריסה הכללית נותנת קצת תמונה על מה באמת, כמה השירותים הם נגישים לנשים.

עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו לא קיבלתי תשובה על – המשאיות, קראת להן, חבר הכנסת כהן?

עאידה תומא סלימאן: המשאיות, באיזו תכיפות הן מגיעות?

עאידה תומא סלימאן: כי בעיניי, אני מכירה את המצב, נשים בדואיות, ערביות בדואיות, לא יכולות להגיע לקבל את השירות בדרך כלל כי אין תחבורה ציבורית מן הכפרים הלא מוכרים, ואני מתחננת עכשיו שרק ישימו תחנת אוטובוס בכניסה לכפר, לא שייכנסו לכפר, שישימו תחנה ועדיין אין אישור לדבר כזה, אז אם המשאית הזו לא תגיע לתוך הכפר, ויש עוד הערות על איך היא מגיעה והאם אפשר שהאישה מול כל הכפר תעלה על המשאית הזו ותקבל את השירות, כל כמה זמן הם מגיעים?

עאידה תומא סלימאן: מי בכלל נמצא בתוך המשאית?

עאידה תומא סלימאן: עוד לא קיבלתי תשובות ואני מאוד מבקשת, קצר ולעניין.

עאידה תומא סלימאן: כמה פעמים מגיעה?

עאידה תומא סלימאן: באיזו תכיפות?

מאיר כהן: אני לא יודע.

<מרים בן עטר: אם מותר לי לתקן פה משהו שנאמר.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אפשר לענות לי?

<מרים בן עטר: שניה, בקשר לשאלה שלך.

<מרים בן עטר: יש משאית כרגע אחת שפועלת, בנווה מדבר, אני לא יודעת את התדירות שבה היא יוצאת לשטח, השנייה, באל קאסום בתהליך של משהו טכני, של הכשרה, - - -

נחמן שי: הכשרה, שילוב.

<מרים בן עטר: יש מפרט מאוד קפדני שצריך לעבור אותו.

<מרים בן עטר: אבל אין לנו את הנתונים פה על התדירות של ההגעה לשטח אבל, אני חוזרת על כך ש - - -

עאידה תומא סלימאן: אז בעצם, שניה, אז בעצם, יש משאית אחת שאתם לא יודעים באיזו תכיפות היא מגיעה לכפרים.

<מרים בן עטר: אני לא יודעת אם היא בכלל - - -

עאידה תומא סלימאן: מה?

עאידה תומא סלימאן: אם בכלל?

<חגי מויאל: חברת הכנסת עאידה, למחלקות של הפזורה הבדואית יש שנים רבות רכבים לתנועה - - -

<מרים בן עטר: של 4×4.

<חגי מויאל: הרכבים האלה מביאים את העובדים הסוציאליים לתוך הפזורה הבדואית בכל נקודה גיאוגרפית שקיימת בנגב.

טלב אבו עראר: השאלה באיזו תדירות.

<חגי מויאל: התדירות, מדובר לפי הצרכים - - -

<קריאה: זה שני דברים שונים.

מיכל רוזין: יש לחץ של עובדים סוציאליים, הרי אנחנו מכירים את זה בכל רחבי הארץ, לא רק בדרום, ולכן השאלה האם יש - - -

<מרים בן עטר: יש ארבעה ג'יפים - - -

מיכל רוזין: שמגיעים או רק במקרי חירום?

<חגי מויאל: לא, לא.

<מרים בן עטר: לא, לא.

<מרים בן עטר: באופן שוטף.

<מרים בן עטר: - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: , שניה, שניה, שניה.

<מרים בן עטר: במחקרי חירום - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, לפני דקה, לפני דקה לא היה מידע מתי ובאיזו תכיפות מגיעים, עכשיו זה "שוטף".

עאידה תומא סלימאן: בואו נסכם, כנראה, אני לא שמעתי תשובה עד עכשיו.

<מרים בן עטר: גבירתי, אם מותר לי לציין.

<מרים בן עטר: כשאני אומרת "באופן שוטף" זה לפי תכנית שנקבעת על ידי המחלקות עצמן.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אני לא מתערבת לכם בעבודה, אם יש תכנית אז אתם, סליחה, אם יש תכנית, אני לא מתערבת בשאלות איך קובעים ובאיזו תדירות.

עאידה תומא סלימאן: אני פשוט שואלת, התכנית הזאת, באיזו תכיפות אתם מגיעים ואין לכם תשובה.

<חגי מויאל: אפשר לתת תשובה תוך פרק זמן מוגדר.

<מרים בן עטר: אנחנו נספק.

עאידה תומא סלימאן: אל תדאג, אני אגיד לזה.

<מרים בן עטר: אנחנו נספק את התשובה גבירתי.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

<חאלד אזברגה: גבירתי, אם יורשה לי אני רוצה לציין פה את הנקודה שההגעה לשטח היא בכמה פרמטרים, אתה יכול להגיע לשטח ברגע שאתה מקבל דיווח על מקרה סיכון - - -

מיכל רוזין: על זה שאלתי.

<חאלד אזברגה: אבל לא מגיעים רק לזה.

<מרים בן עטר: לא רק.

<חאלד אזברגה: אני רוצה להוסיף שהגעה לשטח בשוטף היא סביב תכניות של העובד הסוציאלי.

<חאלד אזברגה: אם הוא עובד עם המשפחה והוא רוצה לקדם את המשפחה, בונה תכנית טיפול, הוא צריך להגיע ולעשות, - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

<חאלד אזברגה: להגיד שזה - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

<חאלד אזברגה: ברשותך - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מדברת על מצב בו אישה נמצאת בכפר לא מוכר.

עאידה תומא סלימאן: היא מרגישה שיש לה צורך לדווח על מצוקה מסוימת שלה.

עאידה תומא סלימאן: היא צריכה לצפות: מתי העובד הסוציאלי מגיע לכפר?

עאידה תומא סלימאן: היא אמורה לקבל איזשהו, אתה יודע מה, "אני לא אוכל לחכות חודשיים עד שיגיע העובד הסוציאלי אז אני אפנה ואני אסע ואני אמצא דרך להגיע לכפר הכי קרוב".

עאידה תומא סלימאן: אם היא יודעת שהוא מגיע בעוד יומיים אז אולי היא תחכה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני מנסה להבהיר ועד עכשיו לא - - -

<חאלד אזברגה: בחלק מן הישובים הם מודיעים, לדוגמה, מרכז - - - יש שם קבלת קהל ביום קבוע, - - -

<מרים בן עטר: בצורה מסודרת.

<חאלד אזברגה: בצורה מסודרת.

<חאלד אזברגה: וב- - - יש קבלת קהל.

טלב אבו עראר: זה ישוב מוכר, מכובדי, זה ישוב מוכר.

<חאלד אזברגה: בריכוזים - - -

טלב אבו עראר: סליחה, סליחה, סליחה.

טלב אבו עראר: בוא נתן - - - לאנשים שיושבים כאן.

טלב אבו עראר: - - - ישוב מוכר.

<מרים בן עטר: אנשים יודעים אבל.

טלב אבו עראר: שהוא יגיד לגבי ישובים שבוא נגיד, הכירו בהם בעשור האחרון אבל חוץ מהם יש 45,000 תושבים שהם ללא מסגרת, אין להם - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמיצינו את הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לקבל את התשובות הקונקרטיות באיזו תכיפות, באיזו תדירות מגיעים לכפרים הלא מוכרים.

עאידה תומא סלימאן: אם זה ברכבים 4×4 ואם זה במשאית, ומי בדיוק נמצא בתוך הניידות האלה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אני מבקשת ממר חגי מויאל, בנושא אלמ"ב כי אני רוצה לעבור לארגוני הנשים.

<חגי מויאל: או.

<חגי מויאל: קיי.

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, חבר הכנסת טיבי, ביקשת לפני שאתה יוצא.

אחמד טיבי: לוועדת כספים.

אחמד טיבי: תודה גבירתי.

אחמד טיבי: אין ספק ששירותי הרווחה בישובים הערביים הם שירותים – לא רק שהם לא מספקים אלא הם ברמה שלא מתאימה למדינה ב-2015.

אחמד טיבי: מדובר בנשים שמופלות מכל מיני היבטים, לא רוצה לחזור על הסלוגנים, - - -

<קריאה: 2016.

אחמד טיבי: ב-2016, לא רוצה לחזור על הסלוגנים המוכרים לגבי מצבה של האישה הערבייה, זה קשור בתעסוקה, ככל שיש יותר שירותי רווחה זה מקל עליה לצאת לעבודה, יש יותר מצוקות, לרבות בדרום, נשים ערביות בדואיות ובמיוחד נשים בכפרים הלא מוכרים, בכפרים הלא מוכרים אין תשתיות, אין בתי ספר, אין כלום.

אחמד טיבי: מגיעה מילה טובה לשר מאיר כהן, השר לשעבר מאיר כהן, שבזמנו ארבעה רכבי שטח הוקצו לנושא.

אחמד טיבי: אני מודה לגבירתי יושבת הראש שהביאה את הנושא הזה לדיון, וגם לנציגי עמותות הנשים.

אחמד טיבי: אם כבר אני מחלק דברי שבח למאיר כהן אז היום נפתח בינתיים סניף הביטוח לאומי, עבדתי על זה עם הרבה שרים לפני מאיר כהן, כולל שרים מן האופוזיציה היום, לא נענו לבקשה שלי, היה שר אחד שמיד כשדיברתי אותו נתן הוראה למנכ"ל המוסד לפתוח את זה, עבדנו על זה בחודשים האחרונים, היום זה נפתח, תודה רבה לך.

עאידה תומא סלימאן: מברוכ.

מאיר כהן: אני מקווה שאתה נוסע לשם.

אחמד טיבי: היום זה נפתח ללא טקס.

אחמד טיבי: כשיהיה טקס נהיה שם.

עאידה תומא סלימאן: חברי הכנסת בבקשה.

מאיר כהן: אני רוצה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני - - -

מאיר כהן: להגיד שזה באמת הוא, זה לא אנחנו, זה הוא, כשהוא נצמד לעורק של מישהו, אללה יסתר.

עאידה תומא סלימאן: טוב, בואו, אני רוצה לשמוע, אני רוצה לשמוע על התכניות בעניין אלימות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<חגי מויאל: קודם אציג מה קיים עד היום ומה הולך לקרות בשנה הקרובה, מתוך, נקרא לזה, היערכות מחדש, תהליך של למידה שנעשה ב-2015, בכל הנושא של הטיפול במיגזר הבדואי.

<חגי מויאל: גם השירות לרווחת הפרט והמשפחה במשרד הרווחה החליט לעשות שינוי משמעותי, אנחנו מקווים שהוא יהיה משמעותי, בכל הנושא של הטיפול באלימות במשפחה בחברה הבדואית בנגב.

<חגי מויאל: כאשר עד היום, מה שהיה, אני אתן ממש במשפט אחד, לא היו רפרנטים בתוך הרשויות בנושא של הטיפול באלימות, הטיפול באלימות הופעל על ידי עמותה שעברה מכרז, זה המקום היחיד שבו משרד הרווחה העביר מכרז והפעיל עמותה שנתנה שירותים של מרכז לטיפול באלימות בעיר באר שבע לטובת החברה הבדואית.

<חגי מויאל: המון בעיות היו, גם עם התפקוד של העמותה וגם עם הקונספט של מתן שירות בתוך עיר גדולה, ובתחילת 2016, פברואר 2016, אנחנו מסיימים את ההתקשרות ואנחנו חוזרים ומשנים את צורת העבודה שלנו בנושא של האלימות, למתכונת חדשה שתיכף אני אציג אותה.

<חגי מויאל: סך הכול המרכז הזה טיפל ב-112 פניות שנכנסו לתוך המרכז - - -

עאידה תומא סלימאן: באיזו שנה?

<חגי מויאל: אני מדבר רק על 2014.

<חגי מויאל: הנתון הוא ל 2014, 2015 עדיין לא סוכמו נתונים.

<חגי מויאל: ב-2014 היו 112 פניות למרכז, מתוכן 36 עברו תהליך טיפולי מלא ועמדו ביעדים שהוגדרו בתהליך הטיפולי, שזה הנשים.

<חגי מויאל: אחד המאפיינים שאנחנו רואים הוא חוסר יציבות של פנייה לטיפול, הטיפול מגיע בדרך כלל בנקודות משבר מאוד משמעותיות, ולאחר טיפול נקודתי במשבר הנשים לא חוזרות לטיפול.

<חגי מויאל: ואנחנו, כמובן, מסמנים את זה מכמה סיבות.

<חגי מויאל: סיבה אחת זו הנגישות, סיבה שניה היא חוסר היכולת של ניידות של נשים מסוימות בתוך המיגזר הבדואי - - -

נחמן שי: מה זאת אומרת?

נחמן שי: הגעת למקום שהיה משבר, טיפלת ואתה לא חוזר?

נחמן שי: אחר כך?

עאידה תומא סלימאן: הוא לא יגיע.

עאידה תומא סלימאן: זה מרכז טיפול באלימות, רק האישה ובן הזוג מגיעים, אמורים להגיע ל- - -.

נחמן שי: אבל אישה שלא - - -

<חגי מויאל: המקרים שמגיעים למרכז מגיעים בכמה אופציות, אופציה אחת כשזה מגורמי חוץ.

<חגי מויאל: זה יכול להיות לצורך העניין משטרה, זה יכול להיות לצורך העניין משרד הבריאות, או משרדי ממשלה אחרים שיש שם אנשי מקצוע שמזהים את התופעה ומפנים את האנשים לטיפול, וזה יכול להיות גם בפניות עצמאיות של אנשים וכמובן שמחלקות הרווחה מפנות פונים שלהן, מתוך מחלקות הרווחה לקבל טיפול.

<חגי מויאל: כמו שאמרתי המרכז הזה הולך להיסגר, הוא כבר קיבל הודעה של סגירה, בפברואר הוא מפסיק את עבודתו ואנחנו משנים את המתכונת למתכונת אחרת.

<חגי מויאל: אנחנו מחזירים את האחריות המלאה לרשויות אבל באיזושהי מתכונת שתיתן מענה גם בתוך מחלקות הרווחה ברשויות וגם ביחידה ובתחנה בתוך העיר באר שבע - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם כבר יודעים מהי המתכונת?

<חגי מויאל: סליחה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יודעים מה המתכונת?

<חגי מויאל: אני אגיד מה משרד הרווחה הולך לעשות.

<חגי מויאל: משרד הרווחה הולך לגייס ארבעה תקנים מלאים לטובת הנושא הזה של טיפול באלימות במשפחה, ארבעה תקנים - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה היו לכם במרכז?

<חגי מויאל: במרכז היה לנו תקן וחצי, תקן ורבע - - -

עאידה תומא סלימאן: תקן וחצי.

<חגי מויאל: תקן ורבע היה במרכז, עכשיו אנחנו הולכים לגייס ארבעה תקנים.

<חגי מויאל: ארבעה התקנים האלה חולקו לשמונה רשויות ואני לא מדבר על העיר רהט, בעיר רהט יש מרכז בפני עצמו, אני מדבר על שאר הרשויות.

<חגי מויאל: אנחנו נכנסים עם שתי תכניות הכשרה מקצועיות בתוך ההסדרה, כשאנחנו מורידים אותן לנגב, ההכשרות לא יהיו בבית הספר המרכזי לעובדים סוציאליים, אלא אנחנו מנגישים את ההכשרה לנגב ואנחנו נכשיר את כוח האדם המקצועי, שהולך להיות להתערבות בטיפול באלימות במשפחה.

<חגי מויאל: בתכנית ההכשרה הרגילה שלנו, המתווה, מתווה ההכשרה ל - - -

עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו, הם לא הוכשרו בנושא הזה?

<חגי מויאל: אלה שהיו בתוך - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני מדברת על המחלקות.

<חגי מויאל: במחלקות לא הוכשרו באלימות.

<קריאה: אף מחלקה לא - - -

<חגי מויאל: יש לנו הכשרות ארציות באלימות.

עאידה תומא סלימאן: לא.

<חגי מויאל: מה הפליאה?

עאידה תומא סלימאן: אני פשוט נדהמת.

<חגי מויאל: לא, לא, בואי אני אחדד, אין בעיה.

עאידה תומא סלימאן: מחלקות רווחה – קיבלו הכשרות בנושא אלימות במשפחה או לא?

<חגי מויאל: בואו נחדד - - -

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי, הוא אמר לי 'לא'.

<חגי מויאל: אני אתאר בדיוק איך ההכשרות פועלות במשרד הרווחה.

<חגי מויאל: למשרד הרווחה יש בית ספר שמכשיר את העובדים, רגע, - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אני כל פעם שואלת שאלה מאוד קונקרטית ואתם חוזרים: אנחנו רוצים להתמקד.

עאידה תומא סלימאן: אמרת לי – ואני שמעתי את זה ובגלל זה שאלתי, המחלקות – הוכשרו?

<חגי מויאל: המחלקות כמחלקות לא מקבלות הכשרה ישירה מבחינת משרד הרווחה, בכל מחלקה, גם מחלקות אחרות ברחבי הארץ, זה לא - - -

עאידה תומא סלימאן: האם יש לכם אנשים מוכשרים בנושא אלימות בתוך המחלקות השונות?

<חגי מויאל: לא, מה שאמרתי, היה לנו מרכז שבו היו עובדים שהוכשרו לטיפול באלימות.

<חגי מויאל: מה שאנחנו הולכים לעשות השנה הוא תכנית שהיא ייעודית אך ורק לחברה הבדואית.

<חגי מויאל: אנחנו הולכים להכשיר את כל מחלקות הרווחה בתכנית, אנחנו לא עושים את זה במחלקות אחרות.

<חגי מויאל: בגלל הצורך שזיהינו אנחנו נכשיר את כל מחלקות הרווחה בתכנית משותפת עם מנהלי המחלקות ברווחה, בהכשרה בסיסית במושגים של אלימות בתוך המחלקות.

<חגי מויאל: אנחנו נכשיר את כל אנשי המקצוע שעוסקים באלימות במשפחה בהכשרה הרחבה, בהכשרת מטפלים לטיפול באלימות, שזו הכשרה אחרת, לא כל עובד סוציאלי עובר אותה.

מאיר כהן: גבירתי, כל עובדת סוציאלית למשפחה עוברת הכשרה בנושא של אלימות במשפחה, שחלילה לא תהיה, אני לא יודע,

<קריאה: ייגרם נזק.

מאיר כהן: ממשרד הרווחה - - -

עאידה תומא סלימאן: יש הבדל בין היכרות של הנושא והכשרה מאוד בסיסית שעוברים אותה באקדמיה, לבין מומחים לטיפול באלימות במשפחה, והכוונה שלי האם במחלקות הקיימות, סליחה, אני קיבלתי תשובה ואני הבנתי שבעצם לא נמצאים.

מאיר כהן: הם מודרכים לנושא אלימות, אין מודרכים לנושא.

מאיר כהן: אין במחלקות הרווחה מישהי שהיא מומחית בנושא אלימות אבל, - - -

מיכל רוזין: מספרים לנו שבכל לשכת רווחה בארץ ובכל מקום יש את המומחית ההיא ש - - -

מאיר כהן: לא, אף אחד לא סיפר את זה, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי., אני, אני- - -

מאיר כהן: אף אחד לא סיפר את זה.

מיכל רוזין: יש תחנות - - -

<חגי מויאל: חברת הכנסת עאיידה, אני רוצה לסיים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, סליחה, אני מאוד מבקשת לקצר.

עאידה תומא סלימאן: אתה עוד לא נגעת בכל הנושא של נשים, אנחנו עדיין מדברים 'בגדול', אני מאוד מבקשת, תיכנסו קצת יותר לליבה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע, נסגר המרכז הזה, הולכים לסגור אותו, האם אתם חושבים שתוך שנה, תוכלו באמת, במצב קיים, שיש בו מחלקות שעוד לא נגעו בנושא אלימות, לספק את השירותים?

עאידה תומא סלימאן: בעוד שנה?

עאידה תומא סלימאן: שניה, ואני מבקשת באמת, יש מולי עכשיו מי שאמור לייצג את הנושא של האלימות - - -

<חאלד אזברגה: גם אנחנו עוסקים בזה.

עאידה תומא סלימאן: אתם עוסקים בזה, עכשיו אני שואלת אותו, שנייה, האם אתם חושבים שתוך שנה אתם הולכים לסגור את המרכז הזה ולהחזיר את האחריות למחלקות, שממילא לא מגיעות לכלל האוכלוסייה, שממילא לא נמצאות ולא פרוסות בכלל השטח, האם אתם חושבים שתוכלו תוך שנה באמת לעשות את השינוי הזה, המהותי, שהוא מחייב גם כן שינוי תודעתי בנושאים האלה?

עאידה תומא סלימאן: אני שואלת.

<חגי מויאל: בואי נדבר בצינעה המתבקשת.

<חגי מויאל: התהליך הוא תהליך ארוך, גם בחברה היהודית וגם בחברה הערבית בשאר הארץ, התהליך הוא תהליך ארוך.

<חגי מויאל: אנחנו כן הולכים לעשות איזשהו שינוי, שייתן מענה הרבה יותר טוב ממה שניתן היום בנושא של אלימות במשפחה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לקבל לידיים שלי את התכנית שהמשרד הולך ליישם בשנת 2016, כדי להכין את המחלקות לטפל בכלל הפניות שהיו אמורות להיות במרכז הזה.

עאידה תומא סלימאן: או.קיי.?

<חאלד אזברגה: אני רוצה להוסיף שהמשפט ש"מחלקת הרווחה והמנהלים לא עוסקים בתחום אלימות" הוא לא נכון.

<חאלד אזברגה: המחלקות בשוטף עוסקות בתחום האלימות.

<חאלד אזברגה: יש בנושא של אלימות רצף.

<חאלד אזברגה: יש את המקרים של הקיצון שאנחנו עד עכשיו הפנינו אותם - - -

מאיר כהן: מזל שבאת, תאמין לי.

<חאלד אזברגה: בתוך המחלקות כל המנהלים לאורך כל השנים, הם נתנו את המענה הראשוני לנושא של אלימות.

<חאלד אזברגה: גם בחירום, גם בטיפול השוטף, זאת אומרת, יש עתודה בסיסית שנותנת מענה.

<חאלד אזברגה: עכשיו, אנחנו פה מדברים על מקרי קיצון שמחייבים מומחיות, בשביל שזה עכשיו יגיע, השכלה תגיע עד לתפר, נאלצנו באופן מיידי להיערך לתכנית מיוחדת, גייסנו - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

<חאלד אזברגה: אושר תקציב לכוח אדם ואנחנו מתכוונים לצאת להכשרה מיידית בליווי של המחוז.

<חאלד אזברגה: אפשר להוסיף פה גם שהפיקוח המחוזי הוא עובד בצמוד עם כל המקרים שנמצאים בקצה ועם המחלקות, זאת אומרת, יש מענה - - -

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני, תודה רבה, אני, יכול להיות שהגישה שלי היא קצת שונה, אני חולקת על הנושא של הקצה ועל השאלה מתי מגיעים, בסדר, בסדר, קיבלתי תשובה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת חאג' יחיא, כמה מלים לפני שאתה יוצא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דקה אפילו פחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני, מה שאני אעלה פה, אעלה - - - של שאלות, זה כמה שאלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחת, דיברת על ארבעה תקנים, הגדלה בתקנים, משהו, אפילו יותר מהכפלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא האם יש לכם מיפוי ואתם יכולים לבוא ולהגיד: שמעו, חסר לנו עשרים תקנים אבל התקציב מטעמי תקציב יש לנו רק ארבע, אז את המיפוי הזה צריך לעשות כדי לדעת בדיוק מה הצרכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה גם כמה נותנים תקנים לעבודה לעומת הצרכים, זה אחר כך יטופל אבל לפחות לדעת מהם הצרכים, אם יש לכם מיפוי או אין לכם מיפוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה המיכסות של כל עובד סוציאלי בשטחים כל כך ארוכים, גדולים, שצריכים ללכת עם רכבי שטח, כמה מיכסות יש לכל עובד סוציאלי, אם הוא יכול להספיק אם בכלל, או שבדיוק כמו שראינו עם הפיקוח בבנייה, שכל פקח צריך לעשות שלושה ארבעה אתרים ביום פעם בשנה, יכול להיות שזה הטיפול ואז כל הנושא הזה לא מקבל בכלל תשומת לב ולא מקבל - - -

מאיר כהן: אני מצטער, אני לא נוהג לעשות את זה, אני צריך ללכת לישיבה נשיאות ואני רק אומר, שהיה צריך להפסיק את הישיבה הזאת ולחדש אותה כשיגיע לכאן מנכ"ל משרד הרווחה, מנהל המחוז של משרד הרווחה, הדברים פה הם כאלה, חבל, - - -

<קריאה: כל הכבוד, כל הכבוד - - -

נחמן שי: שהעובדים עצמם עושים כל מאמץ - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אני - - -

מאיר כהן: אני מצטער, אני מאוד מכבד את זה אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נקיים דיון אבל, כנראה, אבל, - - -

נחמן שי: שוב בישיבה כי אתה עזרת להם.

נחמן שי: באמת, אתה עזרת להם להסביר את הנושא, תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא בטוחה אפילו שהנושא מוסבר עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: להגיד לכם את האמת.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין לא - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן עוד שתי שאלות קצרות.

עאידה תומא סלימאן: אבל מהר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלות קצרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה, בוא נגיד, השלישית, שלי, מה המרחק המכסימלי מן הלשכה עד לישוב שאם מישהו נזקק צריך להגיע ללשכה או שמגיעים אליו, האם יש לכם מרחק כזה או שאפשר לבלות יום אחד כדי להגיע למקרה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה האחרונה, מה פרק הזמן למתן מענה אחרי הפנייה?

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי שאלות הרבה יותר פשוטות ולא קיבלתי מענה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לפחות - - -

עאידה תומא סלימאן: אז אתה ממש החמרת בשאלות שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיכינו אותם.

<קריאה: אני מצטער מצדי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת עכשיו מגברת ספא שחאדה, בבקשה, מעמותת "מען" אבל אני מבקשת בתוך ארבע דקות, עכשיו נצטרך לעשות את זה קצר.

<ספא שחאדה: מאחר ואנחנו ב"מען", מועצת נשים בדואיות בנגב, אנחנו מפעילים שלושה פרויקטים, שבעצם הם חופפים ונוגעים, בעצם הקהילה שלנו, האוכלוסייה שלנו היא נשים, ובעצם יש לנו "קו חם", אנחנו מפעילות "קו חם", הנתונים מ- 2014, יש לנו נתונים של 2015 אבל ב- 2014 היו לנו 119 פניות לקבלות - - -

עאידה תומא סלימאן: האם זו הייתה השנה הראשונה לפעילות?

<ספא שחאדה: כן, זו הייתה חצי שנה וזו השנה הראשונה.

<ספא שחאדה: יש לנו מרכז סיוע משפטי, שהיו לנו 439 פונות למרכז הסיוע המשפטי מכל הישובים, בנושא מיצוי זכויות, החל מזכויות בטוח לאומי עד דיני אישות.

<ספא שחאדה: ומאחר ואנחנו עוסקות בהעלאת מודעות לקבוצות שונות, החל מתלמידי חטיבת ביניים בנושא שוויון בין המינים, ג'נדר ואלימות, אנחנו מגיעים ל- 580 תלמידות ותלמידים בבתי ספר חטיבות ביניים ותיכון בשנה.

<ספא שחאדה: לגבי קבוצות הרווחה, שיתוף הפעולה לצערנו הוא לא עם כל לשכות הרווחה, עם חלק כן, אז אנחנו, מרבית המפגשים בתוך קבוצות גם "נושמים לרווחה" וגם "כתף אל כתף" בשגב שלום, בכסייפה ובתל שבע, "מען" מכסה את מרבית התכנים שם.

<ספא שחאדה: אני כן רוצה לחלוק על - - - במקביל למספרים ובהתייחסות שלנו, כי בעצם כל נושא המשאיות, שהוא המשך של מה שדובר, היה דיון מאוד עמוק שהנושא הזה לא נותן, זה לא נותן והוא לא, הוא לא רק שהוא לא נותן אלא הוא גם לא אמור להיות, כי יש ביקורת איך אמורה אישה לעלות על הרכב ולחשוף תכנים אישיים ועוד בתוך היישוב, אז הציפיה היא שיהיו שלוחות בכל הישובים ואנחנו מדברים על שלושים ותשעה ישובים.

<ספא שחאדה: מדובר במקביל בארבעה רכבים שבטח לא יגיעו "בתחרות".

<ספא שחאדה: לגבי ההכשרות, הייתה לנו הכשרה אחת לעובדים סוציאליים בכסייפה, בתל שבע וְבְּחורה, שלושה ישובים, וגם הייתה לנו הכשרה למדריכות של ה"בתים חמים" וכאן אני כן רוצה לדבר על האיכות.

<ספא שחאדה: - - - לגבי - - שבין אלימות לג'נדר, לא היה, ואני מדברת על עובדים סוציאליים, אני לא מדברת על המדריכות של "קו חם", ואני חושבת שזה משהו שצריך לקחת בחשבון, אם אנחנו מדברים עכשיו על תכנית מתוכננת אז צריך לשים את הדברים מכוח האדם, ואני חושבת שכן, יש בעיה ואני כן מתחברת למה שאמרת, מרים, זה כן חיבור של איכות וכמות.

<ספא שחאדה: אנחנו נכנסים במקום שהרווחה צריכה להיכנס אבל אני חושבת שמאחר וכן יש שם - - - אני קוראת לשיתוף פעולה יותר הדוק.

<ספא שחאדה: הנשים רואות בנו כתובת, יש לא מעט מקרים, אני חושבת שככה מצאנו את הדרך - - - הפיקוח של נשים שלא רצו לשתף את הרווחה המקומית, שזה משהו שכן חשוב לי לציין אותו, הגיעו אלינו, בשום פנים ואופן, המחלקה הספציפית, האנשים הנמצאים ספציפית ומכל מיני סיבות שאני לא אפרט אותן, ואני חושבת שזה, כי הדיון כאן, אם זה בתוך ישוב או לא בתוך ישוב, אני חושבת שזה נתון שצריך לקחת אותו בחשבון, לגבי אלוואחה ולא אלוואחה, ובזה אני מסיימת, הרי יש שני מקלטים ואם נרצה או לא נרצה יש נשים שזקוקות למקלט, אני חושבת שזה כן מצריך דיון מאוד עמוק לגבי התכנית החלופית, כל נושא השייח'ים שאני חושבת שזה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חיכיתי להעלות את הנושא הזה, של משפחות חוסות, שזה בעצם הנושא של שייחי'ים.

<ספא שחאדה: יש לנו המון ביקורת על מתכונת הקיימת כיום, כי מבחינתנו, זה להחזיר את הקורבן לאותו המקום, שהיא חווה אלימות ופגיעות, זה משהו שבתוך - - - זה משהו שידוע לנו, ולחזור לאותו מקום אני חושבת שיש לנו מזה הסתייגות.

<ספא שחאדה: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני אתן לחבר הכנסת קודם לדבר ואחר כך נחזור שוב.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה לך על הדיון, מה שמעניין פה זה שלקחת סוגיה מאוד ספציפית ורק דרך הפרטים אפשר ללמוד על התמונה הכוללת.

נחמן שי: כי לפעמים אנחנו מקבלים פה סקירות כלליות שהן מאוד יפות כשלעצמן אבל עד שלא חודרים לעומק ומגיעים למקום וזמן מסוים אז לא לומדים, גם על הקשיים וגם על חוסר ההתמודדות איתם.

נחמן שי: דבר שני שצריך לומר, נגעת באוכלוסייה הכי הכי פגיעה, גם ערבית, גם בדואית, גם בדרום - - -

עאידה תומא סלימאן: גם נשים.

נחמן שי: גם נשים וגם בכפרים הלא מוכרים.

נחמן שי: לא יכולה להיות דרגה יותר קשה שמוסיפה.

נחמן שי: אני מבין את הקשיים שלכם, של אנשי משרד הרווחה בעניין הזה, אבל זה וודאי מחייב היערכות אחרת.

נחמן שי: אז אם ניקנו רכבים זה נשמע לי מאוד מעניין, השאלה אם הרכבים האלה עושים, כי צריך להגיע למקומות מרוחקים ולהגיע גם לאוכלוסייה שלא תמיד פתוחה, לא תמיד משתפת פעולה ויש גם בדוח הקצר שקיבלנו פה מדובר על - - -

אילן גילאון: שלא יבוא ראש הממשלה ויגיד שמשאיות מלאות בבדואיות נוהרות לקלפיות.

נחמן שי: אני כל הזמן מתאפק לא לדבר על ראש הממשלה, תאמין לי, זה - - -

עאידה תומא סלימאן: נוהרות למקלטים.

נחמן שי: המונולוג המפורסם הזה משלשום בלילה אבל אני חושב שאני - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל הפעם המשאיות על חשבון המדינה.

אילן גילאון: עמוסות ובדואיות.

נחמן שי: משאיות ובדואיות נוהרות למרכזים - - -

אילן גילאון: לקלפיות.

נחמן שי: למרכזים - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: , בבקשה חברים.

נחמן שי: אז אין לי, באמת, לכן, יש משהו מרתק בדיון הזה שנוגע בכל, ולכן זה גם מקשה על החברים שבאו ועל החברות כמובן להתמודד עם זה.

נחמן שי: נצטרך לחזור לזה, אין לי ספק, פעם נוספת, ומן הפרט לעבור אל הכלל וללמוד איך הדברים מתנהלים.

עאידה תומא סלימאן: אבל בפעם הבאה - - -

נחמן שי: אני מתרשם מן הרצון הטוב אבל אני גם, מצד שני, מבין שהטיפול הוא לא ברמה הגבוהה ביותר, זה ברור, זה ברור שכאן האוכלוסייה הזאת היא אוכלוסייה מקופחת, והיא משלמת מחיר מאוד כבד על אותם מרכיבים שציינתי קודם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<מרים בן עטר: הרבה סוגיות הן מורכבות מאוד.

נחמן שי: נכון, נכון, זה ממש הדבר הכי מסובך.

<מרים בן עטר: גם התיווך - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל, אתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: הרבה סוגיות מורכבות הייתי שמחה לשמוע, עם פתיחת הדברים שלכם: "אנחנו מטפלים בסוגיות מורכבות.

עאידה תומא סלימאן: הבעיות שיש לנו, אחת, שתיים, שלוש, ארבע, אלו הסוגיות שאנחנו מטפלים בהן, אלה הסוגיות שיש לנו תשובות עליהן ואלו אין לנו תשובות עליהן".

עאידה תומא סלימאן: כך לפחות היינו ממקדים את הדיון והיינו יודעים שיש רצון בשינוי אבל, "אנחנו מחפשים דרך".

עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא מה שקרה עד עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: גברת ג'ולי קייט, מנהלת מקלט לנשים "יחדיו", פורום מנהלות המקלטים, שבעצם המקלט - - -

מיכל רוזין: שקולט הכי הרבה נשים בדואיות בחירום.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גבירתי.

<ג'ולי קייט: בעצם אני גם הגשתי נייר עמדה, אז פחות או יותר רואים שם גם את המספרים שהולכים וצומחים משנה לשנה.

<ג'ולי קייט: בעצם אנחנו מתמודדים יותר ויותר, עם קליטות בחירום, והמקרים, הם הופכים להיות גם יותר ויותר קשים מבחינת האלימות והפגיעה.

<ג'ולי קייט: כפי שגבירתי בטח יודעת מקלטים בדרך כלל, לא מקבלים, לא קולטים נשים מאזור הקרוב למקלט, ואנחנו, בגלל שהנשים הבדואיות, יש בעיה גדולה להרחיק אותן לתקופה ארוכה מאוד ממקום המגורים שלהן, מן השבטים שלהן כי יש לזה השלכות ארוכות טווח, אז בעצם מה שהיה עד עכשיו שהן נקלטו במקלט עד יעבור הזעם, מה שנקרא, למספר ימים, ועד אז הגיעו הנציגים של אותה "אלוואחה" ועשו את הקשר הזה עם השייח'ים או עם האנשים המקובלים בתוך השבטים, כדי להחזיר את האישה לקהילה באופן בטוח.

<ג'ולי קייט: מה שאנחנו מרגישים הוא שגם המספרים הולכים וגדלים ואנחנו לא באמת יודעים למה לייחס את זה, יכול להיות שבאמת נגישות של המקלט, אולי, אני מאוד מקווה, מבחינת הנשים האלה אבל גם, האלימות הולכת ומחמירה, אנחנו באמת רואים נשים שמגיעות אלינו עם כפות רגליים שרופות כי הן רצו בכביש רותח ועם תינוק מת בבטן, אני מתנצלת על הפרטים הקשים ואנחנו נאלצים באמת כרגע - - -

אילן גילאון: איפה אתם יושבים?

<ג'ולי קייט: אנחנו נמצאים, המקלט חסוי כמובן - - - אבל הוא חסוי.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו בשידור ישיר.

אילן גילאון: - - -

נחמן שי: זה תמיד חסוי.

אילן גילאון: לזה התכוונת - - -

<ג'ולי קייט: לא, לא, לא - - -

עאידה תומא סלימאן: חסוי, אפילו את העיר לא מזכירים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה

<קריאה: אבל עיר, - - -

<ג'ולי קייט: המיקום המדויק חסוי וחבל שלא - - -

אילן גילאון: - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: , אני רק רוצה - - -

<ג'ולי קייט: רק דבר אחד קטן אני אומַר, לא בכל עיר יש מקלטים, לצערי יש רק ארבעה עשר מקלטים אבל בעצם, מה שקורה הוא שברגע שאין את התיווך של העמותה הספציפית הזו, אז אנחנו הרבה פעמים נתקלים במצבים שבהם צריך לחכות לאיזשהו תיווך של המחלקות, שיפנו ויעזרו להמשיך את הטיפול באישה, אחרת אנחנו מגיעים למצב שאותה אישה מגיעה אלינו פעם ראשונה, פעם שנייה ופעם שלישית, או למקלטים אחרים וחוזרת לאותה סיטואציה מְסכנת.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, קצת, מצטערת לשמוע, את השיח שמתקיים.

עאידה תומא סלימאן: כשפתחנו, כשאני הייתי, עמדתי בראש הארגון שפתח את מקלט הנשים הערביות הראשון, בשנת 1993, התחלנו לקבל גם נשים מהנגב, והמשכנו לקבל, ונשים שהו במקלטים, וכן חזרו ונקלטו בקהילה שלהן, כאילו השיח הזה היום, שאם אישה נקלטת במקלט, חייבים מיד ומהר להחזיר אותה כי אחרת היא לא תיקלט, אני, קצת מוזר לי, מוזר לי כי בעצם אני הייתי שם ואני יודעת ויש לנו סיפורים ויש לנו נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש הנחיה וצריך לדבר עליה במשרד הרווחה, ההכוונה הזו וההסללה, של נקיטת שיטות תחת המעטה של "רגישות תרבותית", שהיא בעצם אינה עונה על הקריטריונים המקצועיים והרעיוניים שעומדים מאחורי טיפול באלימות בנשים, אני חושבת שהגיע הזמן לקיים דיון מאוד רציני עליה, כי בעיניי, היא לא תואמת, היא להיפך, - - -

<קריאה: אנחנו מסכימים - - -

עאידה תומא סלימאן: היא להיפך והיא מחזירה את הנשים למקום הקשה שהן ברחו ממנו, שהן ברחו יחפות על כביש לוהט כדי להגיע למקום מחסה ואנחנו, כאילו, אחרי יומיים כבר "הכול טוב ויפה" ומחזירים.

<מרים בן עטר: המשרד במחוז הדרום, - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

<מרים בן עטר: לא נוקט - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, סליחה, אני כבר, אני, תאמיני לי, הדיון הזה, אדון חגי מויאל נכח בכמה דיונים שהעליתי את הנקודה הזו וזה לא נכון, זאת הסללה וזו הגישה בתקופה האחרונה וצריך לשים לב אליה.

<מרים בן עטר: זו לא הגישה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת אמל אלנסאסרה מעמותת "סִדְרְה".

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<אמל אלנסאסרה: אני רוצה להזכיר כמה דברים שהם מאוד חשובים וגם אתייחס לגבי משהו שהוזכר פה בוועדה.

<אמל אלנסאסרה: הנקודות שאני רוצה להזכיר אותן נשענות על תוצאות של מחקר שנערך שנתיים, שנה שזה היה פיילוט ושנה שזה נערך בהיקף של שמונה כפרים בלתי מוכרים.

<אמל אלנסאסרה: משהו שראינו הוא שחלק מן המענים, המענים של שירותי הרווחה, לא קיימים בכלל, ולא רק מסיבה של חוסר תשתיות בכפרים, אלא שהנגשת המענה לנשים לא מגיעה בצורה ראויה.

<אמל אלנסאסרה: בוא נגיד שזה לא רק עניין של 'לא מגיע' אלא בכלל אין מודעות של הנשים למענה הזה.

<אמל אלנסאסרה: ולגבי המשאיות, כנראה שזה חדש, כי הנשים לא מודעות לזה בכלל, ונשמח לדעת מיהם הכפרים שמגיעות אליהם המשאיות, כי ברגע שערכנו את המחקר שלנו, זה יצא בכלל ש 80% מן הנשים לא מגיעות למשרדי הרווחה בכלל, בכלל.

<אמל אלנסאסרה: ואני יכולה להזכיר מהם הכפרים.

<אמל אלנסאסרה: והייתה לנו סוגיה במקרה, של חלק מן הנשים, שהייתה בחורה שצריכה לצאת מן הבית, פנינו והתייעצנו עם ראש מחלקה, לא חשוב, אני לא רוצה להזכיר את השמות, והוא אמר: תיגשו למשטרה.

<אמל אלנסאסרה: והשאלה היא האם המשטרה היא פתרון או לא.

<אמל אלנסאסרה: ואני צריכה לקבל.

<אמל אלנסאסרה: האם המענה שנותנת אותו עמותת "סדרה" שצריכה להיות תחליף לשירותי הרווחה?

<אמל אלנסאסרה: האם היא צריכה למלא את התפקיד הזה או לא?

<אמל אלנסאסרה: צר לי שלא הצלחתי להציג את הנתונים של המחקר וכן רואים ש 75% מן הנשים הן נחשפות לאלימות וזו לא רק אלימות פיזית אלא לכל סוגי האלימות.

<אמל אלנסאסרה: ילדים שהם נמצאים בסיכון, קו העוני, 80% מן המשפחות נמצאות מתחת לקו העוני ואין מענה לזה בכלל.

<אמל אלנסאסרה: נשים שרוצות ללמוד, חינוך המבוגרים, הועברו תקציבים לרשויות, הרשויות תוקעות את העניין באמצע.

<אמל אלנסאסרה: נווה מדבר לא רוצים לשתף פעולה, אני, אני - - -

עאידה תומא סלימאן: התכנית שלכם לחינוך מבוגרות - - -

<אמל אלנססרה: זה ב"נווה דבר" וזה עדיין תקוע.

<אמל אלנססרה: הם פתחו רק בכפר - - - שבע אבו קרינאת, עדיין זה לא - - -

עאידה תומא סלימאן: העבירי אליי את החומר כדי שנעקוב.

<אמל אלנססרה: בסדר אבל מה אני צריכה להזכיר משהו, שמרכז עוצמה, הכפר היחיד שהצלחנו לשתף פעולה, יחד עם שייח' - - - שהוא מנהל מחלקת חורה, נשמח מאוד שיהיה שיתוף פעולה עם השאר.

<אמל אלנססרה: גם אתייחס לתכנית חדיג'ה, חשוב לי לראות מיהן הנשים הבוגרות של התכנית.

<אמל אלנססרה: כי אני ריכזתי בהתחלה, לפני שלש שנים, את השכבה הראשונה ואני יודעת שאין אף אחת שנמצאת היום בתכנית.

<אמל אלנססרה: האם יש עבודת מעקב?

<אמל אלנססרה: האם נבדק מי הנשים הנמצאות היום?

<אמל אלנססרה: האם הנשים מתחלפות מיום ליום או אותה הקבוצה?

<אמל אלנססרה: אני יכולה להצהיר כמה וכמה נקודות, אני לא יודעת כמה זמן יש לי - - -

עאידה תומא סלימאן: את מציעה לעשות עבודת הערכה רצינית לתכנית הזו, אז אני מבינה שאת לא רומזת שיש בה הצלחה די גדולה.

<אמל אלנססרה: בדיוק כך.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי., תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: קודם כל תודה לך על העלאת הנושא הכול כך מיוחד, כי הוא לא נוגע רק לאישה במגזר הבדואי אלא שזו בעצם הנקודה החלשה ביותר שנמצאת – במה שנקרא לו במרכאות "שרשרת המזון הישראלית".

אילן גילאון: בהלכה היהודית אומרים "ברוך שלא עשני אישה" והיום צריך לתקן את זה ולהגיד: ברוך שלא עשני אישה, ערביה, בדואית וחס וחלילה גם מוגבלת, כי זה בכלל הדבר הקשה ביותר.

אילן גילאון: אני בא מתוך בית מדרש, כמו גבירתי, שהוא חושב שבמקרים הכי קשים צריך לטפל בצורה הכי קשה, כלומר, מי שהכי חלש, מטפלים אותו הכי חזק ולכן, הייתי יודע, לא הצלחתי ללמוד את זה מכאן כי באתי בעיקר ללמוד, אבל הייתי יודע שאם בנושא הזה אנחנו יכולים להיות לא מודאגים אז כנראה שבשאר המקרים הרבה הרבה יותר טוב.

אילן גילאון: מה שיותר מכל דבר אחר מדבר כאן זה הנתון שאת נתת, ש 80% מן הנשים בכלל לא נמצאות מתחת למחסה הזה, ולא דיברנו על איך ה- reaching out עובד, ואיך הנשים יודעים למצות בכלל את האפשרות הזו של להגיע, כי מהי הנגישות, שהיא תכלית הכול בעצם, הנגישות, והיכולת של כל פרט להגיע לאן שהוא רוצה בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: וכאן, לא למדתי, לי אין אף פעם ויכוח עם הפקידות גבירתי, משום שאף פעם לא ראיתי שתפסו את שר האוצר או במרתף של משרד האוצר, במקלות ובחבלים, והרביצו לו מכות ואמרו לו: תקבל את המדיניות שלנו – הפקידים – ואם לא אז אוי ואבוי, אני לא מתעמת עם פקידים, יש לי רושם שאנחנו עדיין נמצאים בדרך מאוד מאוד ארוכה, למרות שאני מכבד את האנשים שעוסקים בה כך, ותודה רבה שהתחלת עם הדיון כי כאן בדיוק מתחיל הדיון, באישה, באישה הערבייה, בערבייה הבדואית, בבדואית המוגבלת, והמסתכנת שישנה שם.

אילן גילאון: אם הדיון כאן ייפתר ונצליח לפתור אותו, אז הכול יהיה פתור אז לכן תודה, זה נושא מרתק, על אף שאני לא למדתי הרבה דברים ככפי שחשבתי שאני אלמד, כי באתי בעיקר ללמוד אותו.

עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרת, אני חשבתי שנצליח להתקדם קצת בדיון הזה אבל כנראה פתחנו משהו ונצטרך לעקוב אחריו אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת עומר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: תודה רבה יושבת הראש.

עמר בר-לב: אני צריך ללכת לישיבה אחרת אז ביקשתי דקה.

עמר בר-לב: אני ממש מברך אותך על היוזמה ועל הפעילות.

עמר בר-לב: אני גם לא הייתי בחלק הראשון וגם מן החלק השני הבנתי שיש הרבה אי בהירויות וככל שנכנסים יותר לעומק, אז מתברר שהבעיה יותר רחבה.

עמר בר-לב: ואני מחזק את ידייך, שזו התחלה, עוד התחלה, יש לנו הרבה התחלות כאן בכנסת, אבל עוד התחלה ואני משוכנע שעצם העלאת הנושא לדיון והֲבַאָת משרדי הממשלה הנה שיתנו דין וחשבון, ושאלות, והבנתי שחלק מן השאלות הפשוטות שנשאלו עדיין אין לגביהן תשובה, אז אני חושב שזו תחילת הדרך ואסור לוותר, וצריך להמשיך, עד שבאמת תרגישי ונרגיש כולנו שבאמת יש כאן שינוי משמעותי, ובאמת הנשים הבדואיות בראשית מקבלות את כל - - - והיחס אליהן הוא שווה ליחס שכל אישה במדינת ישראל מקבלת, ומעבר לזה, שכל אזרח במדינת ישראל מקבל.

עמר בר-לב: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני בדרך כלל אומרת שאנחנו לא מבקשות שוויון עם גברים והפעם אגיד גם שאנחנו לא מבקשות שוויון עם הנשים היהודיות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות לקבל את מה שמגיע לנו כאזרחיות - - -

נחמן שי: איזה זכויות להן - - - סף כזה, מה שהיהודים מקבלים גם האחרים מקבלים.

עאידה תומא סלימאן: לא,לא.

נחמן שי: ממש לא.

עאידה תומא סלימאן: גברת שיפא אלסאנע, מנהלת מחלקת רווחה, בבקשה, גם ננסה להתמקד.

<שיפא אלסאנע: יש לי חמש דקות?

עאידה תומא סלימאן: יש לך ארבע.

<שיפא אלסאנע: שלום לכולם, אני מאוד מתכבדת להיות במפגש הזה ובדיון החשוב הזה.

<שיפא אלסאנע: אני חושבת שאין לי ספק –אם אנחנו נמשיך ככה מן הסוגיה, אין לי ספק שאנחנו דנים בסוגיה מאוד מאוד חשובה ומאוד מאוד מורכבת, ומאוד מאוד צריכה חשיבה אחרת, היא צריכה יצירתיות ו"ריקוד אחר" מאשר נרקָד עד עכשיו.

<שיפא אלסאנע: אני רוצה להגיד מילה אחת - - - לזכות המחוז שלנו, כי אני חושבת שהיום, כמחלקות רווחה וכמחוז, אנחנו עובדים בראש אחר, בצורה אחרת ובחשיבה אחרת.

<שיפא אלסאנע: התחיל תהליך מאוד מאוד יפה ובעצם יש היענות ויש שותפות מלאה מצד המחוז, וגם הקשבה לצרכים של השטח.

<שיפא אלסאנע: אני חושבת שהתחיל תהליך ורק צריך - - -

עאידה תומא סלימאן: של מה?

<שיפא אלסאנע: לחזק את התהליך הזה ואת ההבנה הזו.

<שיפא אלסאנע: מחלקת רווחה, אני נציגה גם של שלטון מקומי, הם הסמיכו אותי היום גם להיות נציגה, אנחנו, שירותי הרווחה בתוך המגזר הערבי בדרום - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת הסמיכו אותך מן השלטון המקומי?

<שיפא אלסאנע: להיום, להיום.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, שניה, מי הסמיך את מי?

<שיפא אלסאנע: הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת?

<שיפא אלסאנע: היום נציגה של - - - שר הפנים.

עאידה תומא סלימאן: איזה מהם?

אילן גילאון: יש אחד, ראש הממשלה.

אילן גילאון: הוא שר הפנים.

אילן גילאון: - - - בן יוסף, הסמיך אותי לייצג את השלטון המקומי בתחום רווחה.

אילן גילאון: אז אני מדברת על לשכות הרווחה בתוך לקייה.

אילן גילאון: מה שהתחלתי להגיד, התחלנו תהליך מאוד יפה שהוא בעצם תכניות רחבות בתעסוקה, ותכניות רחבות גם במרכזי עוצמה, - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, - - -

<שיפא אלסאנע: רווחה, הדרכות נשים, הדרכות אימהות, אנחנו מזהים את המורכבות התרבותית ואני חולקת עלייך, כבוד חברת הכנסת, שלא צריך להתייחס לרגישות התרבותית.

<שיפא אלסאנע: אנחנו תרבות ייחודית מיוחדת וכן הטיפול והמענים שאנחנו צריכים לתת, כן צריכים להתייחס לקודים התרבותיים של האוכלוסייה, כי אנחנו חיים בה.

<שיפא אלסאנע: אין לי ספק, אין לי ספק שסוגיית האלימות היא סוגיה גורפת בכל המיגזרים - - -

עאידה תומא סלימאן: שיפא, אני מאוד מבקשת, אני מאוד מבקשת, אנחנו רוצים לדעת מהם שירותי הרווחה המונגשים לנשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שמענו, על תכניות התעסוקה בדיוק שמענו וסיכמנו מהן תכניות התעסוקה - - -

<שיפא אלסאנע: אני - - -

עאידה תומא סלימאן: האם יש לך - -

<שיפא אלסאנע: אני, אני, - - -

עאידה תומא סלימאן: למשל, אני אגיד לכם.

עאידה תומא סלימאן: אני לא שמעתי על תכניות העלאת מודעות בנושאים שקשורים באלימות, שקשורים בנישואי קטינות, לא שמעתי על תכניות לנערות במצוקה, - - -

<שיפא אלסאנע: אז תני לי לדבר.

<שיפא אלסאנע: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תיכנסי ישר לזה.

<שיפא אלסאנע: לנו יש קבוצות, בתחום אלימות, בתחום אלימות, יש לנו קבוצות בתחום הדרכת הורים, יש לנו קבוצות בתחום נערות במצוקה, יש לנו בתים חמים לנערות, יש לנו בתים חמים - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה "בתים חמים" לנערות במצוקה יש?

<שיפא אלסאנע: בלקייה יש לי אחד ואנחנו בשאיפה לבנות עוד אחד.

<שיפא אלסאנע: יש לנו גם בית חם לנערים במצוקה, יש לנו מרכז עוצמה, יש לנו תכנית "נושמים לרווחה", יש לנו חמש-עשרה קבוצות הדרכה בתחום של הורות שזו בעצם תכנית מאוד ייחודית, שאנחנו קיבלנו הצעה מתכנית של כבוד השר לשעבר, מר מאיר כהן, יש לנו תכנית ייחודית כדי למגר את תופעת האלימות, ואנחנו, במשך העבודה הסוציאלית שלי בתוך המיגזר, שלושים שנה אני במיגזר, אנחנו יצאנו גם ב - - - .

<שיפא אלסאנע: לא כל מקרה, לא כל מקרה צריך לרוץ למשטרה ולמקלט אלא יש מקרים שניתן לטפל בהם בתוך הכפר.

עאידה תומא סלימאן: אני מופתעת לשמוע משפט כזה כי אף אחד לא ביקש שכל מקרה נרוץ אתו למשטרה ואנחנו יודעים שלא.

<שיפא אלסאנע: ביקשת שאני אפרט מה יש בתוך לקייה.

<שיפא אלסאנע: יש בתוך לקייה גם תכנית ייחודית של המשרד ושלנו "- - - אל אסלח" משרד גישור, שבתוך - - אל איסלח, סוגיית האלימות היא על סדר היום, אנחנו מדברים בכל הזדמנות והתחלנו לדבר על מניעת האלימות נגד נשים וכמה חשוב באמת למגר אותה וגם, -- -

עאידה תומא סלימאן: מה זה - - - אל איסלח?

<שיפא אלסאנע: - - זה תכנית ייחודית של שנת 2015, שבתוכה יש מגשרים מתוך המגזר, מתוך לקייה, מתוך היישוב, שבין הסוגיות שהם מדברים יש שם גם דיבור בסוגיית האלימות, ויש הצלחות, יש הצלחות.

<שיפא אלסאנע: אני רוצה להתייחס - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, שיפא, אני - - -

<שיפא אלסאנע: רק להגיד - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני חייבת לסיים את הישיבה - - -

<שיפא אלסאנע: רק בעניין של מקלטים, אני רוצה להגיד - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני ביקשתי.

עאידה תומא סלימאן: בעוד חמש דקות אני מסיימת את הישיבה.

<שיפא אלסאנע: מילה אחת בעניין של המקלט.

<שיפא אלסאנע: מן המאמץ של הועדה הזו המכובדת, חברת הכנסת עאידה תומא, אני מבקשת בקשר למקלטים, שאנחנו נקבל מענה הולם לצרכי התרבות, - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי., תודה.

<שיפא אלסאנע: לא מספיק ש - - -

עאידה תומא סלימאן: שיפא.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת טלב אבו ערר.

טלב אבו עראר: תודה גבירתי על הישיבה החשובה הזו.

<קריאה: זה - - - לסיכום?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, נלחמלי כדי לתת לכם.

<קריאה: ארבע דקות גם לא קיבלנו.

טלב אבו עראר: ראשית כל, תנחומיי למשפחה השכולה, משפחת אבו ג'אעפר מרהט, בעקבות האסון שפקד אותם ואובדן שלושת הילדים, - - - - אמת שעדיין הממשלה ממשיכה לקשור ולחבר בין המדיניות כלפי האוכלוסייה הערבית בכלל והבדואית בפרט, בנגב, לבין שירותי הרווחה.

טלב אבו עראר: אני לא הייתי מצפה בכלל מן הממשלה שתציג כאן את התמונה הנכונה, אלא היא באה כעובדת משרד, לייצג את המשרד.

טלב אבו עראר: אפשר להבין את התמונה הנכונה והאמתית מן העמותות, מן הנשים שם, שמקבלות את שירותי הרווחה.

טלב אבו עראר: אני לא יודע, יש הבדל עצום בין מה שכתוב על הנייר לבין השטח, השטח שם קטסטרופלי, השטח ממש כואב ועצוב.

טלב אבו עראר: האישה הבדואית בישובים הבלתי מוכרים מנותקת מן העולם, מנותקת מן הרשות, כשיורד גשם שם כל הכניסות לישובים נחסמות, אין גישה, הרכבים שהוקצו לאוכלוסייה הערבית, לאוכלוסייה הבדואית ביישובים הלא מוכרים, הם אולי כמו אורח שבא כל חודש, כל חודשיים, לא יום יום ואם מדובר כאן על מצב חמור, מחסור חמור, שישבתי רק לפני שבועיים, עשרה ימים, עם העובד הסוציאלי הכי בכיר בנגב, במגזר הבדואי, לא רוצה להגיד את שמו והוא נתן תמונה נכונה.

טלב אבו עראר: יש מחסור חמור בתקנים ייעודיים.

טלב אבו עראר: בוא נגיד, עובד סוציאלי רכז, לכל אחד מן התחומים האלה, נערות ונשים, אין, יש רכז, עובד סוציאלי רכז לנערות ונשים בכל מחלקה, - - -

<קריאה: כן, אני רוצה להגיד לכם - - -

טלב אבו עראר: אין בכלל - - - אמרתי לו כן, אל תגידי כן, סליחה,

<קריאה: - - - -

טלב אבו עראר: באמת, אל תגידי כן.

<קריאה: אני אומרת לך כן.

טלב אבו עראר: בישובים הבלתי מוכרים חמישים אלף נפשות שם - - -

<שיפא אלסאנע: מדברת על המחלקה - - -

עאידה תומא סלימאן: שיפא.

טלב אבו עראר: שירותי הרווחה, חברים, הם כמו חמצן לאישה הבדואית במיוחד, - - - שיוצאת בחג, הריסת הבתים, כשאתה הורס בית, כשהמדינה באה והורסת בית, - - - את האישה עם ילדיה, ליד הבית ההרוס, האם היא לא צריכה שירותי רווחה בזמן הזה?

טלב אבו עראר: אין, אף אחד לא מכיר אותם ולכן, כמו שאמר חברי אילן, באמת, איפה שיש - - - חדשות, בכלל מפקירים אותם עוד יותר, פוגעים בהם עוד יותר, במקום להיטיב, לספק שירותים כדרוש.

טלב אבו עראר: אבל, צריך עוד דיון ועוד דיון, כדי באמת, כמו שאמר מאיר כהן, להביא את המנכ"ל לכאן, שיענה לנו.

טלב אבו עראר: עם כל הכבוד לפקידים - - - כמוני, קטנים, אין, הם לא הסמכות, - - - תביאו מנכ"ל או שר לכאן, שיענה לנו על הדרישות שלנו.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, אבל באמת קצר.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד משהו, כי עוד מעט הציבור לא יידע מה קרה בהמשך הדיון, מה שבטוח הוא שרק התחלנו את הדיון הזה, אנחנו נקיים עוד ישיבה בקרוב מאוד, ונדאג שיהיה פה השר, או המנכ"ל של המשרד שלו, כדי לטפל נקודתית במכלול הנושאים שעלו פה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מיכל.

מיכל רוזין: תודה, כמה נקודות קצרות.

מיכל רוזין: קודם כל אני מכירה את הנשים הנפלאות מן השטח, הן עושות עבודה מדהימה ואני חושבת, כמו שאמר אילן, שאנחנו נוגעים פה בקצה הרצף, בשירותים שהם לא פחות מחיוניים וחשובים אבל, אנחנו צריכים רגע לעשות מה שנקרא fade out ולהסתכל על התמונה היותר גדולה, ועל מהי הגישה המערכתית כלפי אותם נושאים, אוכלוסיות הבדואים, ואוכלוסיית הערבים בכלל, הכול קשור אחד בשני.

מיכל רוזין: וכשמדברים על בטחון אישי של נשים ובטחון אישי בבית, אז בסופו של דבר מדובר בביטחון האישי שכולל גם קורת גג וכולל גם מזון וגם בטחון מפגיעה אישית ומצוקה, ונישואין מבחירה ואושר בנישואין ועוד ועוד דברים, וילדות שילכו לבית הספר עד סוף י"ב וירכשו השכלה, וגם תהיה להן אופציה לרכוש השכלה גבוהה.

מיכל רוזין: חלק גדול מן הגישה הוא גישה של לתת פלסטרים, לצערי הרב, ומה שאנחנו עושים פה זה להרבות בפלסטרים, וכמו ששמענו חסר אפילו את הפלסטרים וקצת יוד שחסר אבל אנחנו פה, באמת, בסופו של דבר – אני מסכימה, לא עוקרים מן השורש – ואני מסכמת – לא עוקרים מן השורש את הבעיה העיקרית וזו קודם כל, ההתייחסות לכל האוכלוסייה הזאת ובוודאי לאוכלוסיית הנשים בתוך אוכלוסיית הבדואים, כאשר ברוב המקרים משאירים את ההתמודדות לגברים, לשייח'ים, לבעלים, לראשי המועצות הערביות, בסופו של דבר, אנחנו משאירים את זה בידיים שלהם וכל עוד נשאיר את זה בידיים שלהם, קשה לי לומר את זה, אבל לא נמצא שום פתרון ובוודאי לא נשפר את מצב הנשים.

מיכל רוזין: כל הנשים המדהימות שיושבות פה ועושות עבודה בשטח, אני מבחינתי זו התקווה היחידה כי הגישה הכללית היא "מה שאנחנו לא רואים", "מה שבחצר האחורית שלנו", "מה ששם", "חלק מן התרבות" כל מיני תירוצים כאלה של רב תרבותיות וכדומה, וכך לא נפתור את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: יש עוד תור אבל אני גם רוצה לתת לגברת זהר, מנהלת המחלקה לטיפול באלימות ותקיפה מינית במשרד הבריאות, אם יש לך מה.

<זהר סהר: יש לי משהו קצר.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<זהר סהר: בעקרון, מערכת הבריאות, מתוקף היותה מערכת כוללנית, רואה הרבה מאוד נשים ובדרום בוודאי.

<זהר סהר: כן חשוב לי להגיד שכל העובדים במערכת הבריאות כן עוברים הכשרות רציניות וכן, הם גם מאתרים ומטפלים.

<זהר סהר: הבעיה שאנחנו כן נתקלים בה היא באמת קושי מאוד גדול, הן בצד של המטפלים, זאת אומרת, אני כן יכולה להגיד באופן אישי שהרבה עובדים סוציאליים שנכנסים לנושא של נשים שמגיעות עם תלונות, יש פחד נורא נורא גדול באמת מאיומים של משפחות.

<זהר סהר: אני ממש זוכרת עובדות סוציאליות שסיפרו לי על עדויות - - -

<קריאה: ששולחים עובד סוציאלי בן המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: אבל צריך להגיד את הדברים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בתחילת הישיבה אומרים את הדברים.

עאידה תומא סלימאן: שניה.

<זהר סהר: אני מדברת על עובדים סוציאליים שלמשל, צריכים ללכת לבית משפט והמשפחה של הנפגעת הרבה פעמים עומדת בחוץ והם חשים, חשים מאוד לא מוגנים.

<זהר סהר: הרבה נשים שמפחדות אחר כך להמשיך עם הטיפול, ולא העובדים, אני מדברת על נשים שהן מאותרות הרבה פעמים, אני יכולה רק להגיד שבטיפות חלב יצא תישאול מאוד מאוד רחב של נשים, גם הרבה על ידי עובדות מן המגזר הבדואי, אחיות מוכשרות באופן קבוע, למשל, בשנת 2014 אותרו חמישים נשים בדואיות, שמתוכן רק פחות מחצי פנו לשירותי הרווחה.

<קריאה: ששים.

<זהר סהר: ששים.

<זהר סהר: יש עוד כמעט ששים שעדיין נותר חשד לגביהן שהן סובלות והן פשוט לא הודו, אבל יש פחד מאוד מאוד גדול.

<זהר סהר: יש לנו תקשורת מאוד טובה עם שירותי הרווחה אבל צריך לחשוב על איזושהי דרך לגשר על המקום הזה, על המקום הזה שגם אם יש נשים שכבר איתרנו אותן וזיהינו שיש להן בעיה, אנחנו לא כל כך יודעים איך לעזור להן.

עאידה תומא סלימאן: מן הניסיון שלי, כאשר נשים יודעות שיש מי שיגן עליהן ברגע שיפתחו את הפה וידברו, אז הן ידברו יותר.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב כנראה הנשים לא מרגישות שבסביבה גורמים מקצועיים לא קיימים כדי להגן.

<זהר סהר: בתוך המערכת הבריאות יש מצוקה עדיין גדולה במקום של - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך גם כן לדבר אחר כך בישיבה הבאה גם, כי אני מאמינה שבלי גישה שהיא הוליסטית, שמעורבים בה גם מן הבריאות, גם מן המשטרה וגם ממשרד הרווחה, אי אפשר לטפל בנושאים האלה.

<קריאה: אנחנו עושים - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך, אנחנו נצטרך לגשת לזה אחר כך.

<זהר סהר: אנחנו היום עובדים כך.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חייבת לתת לחברי הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב חנין, ביקשת.

דב חנין: תודה גבירתי יושבת הראש.

דב חנין: אנחנו בלחץ זמן ואני אשתדל להיות מאוד קצר.

דב חנין: נאמרו פה דברים מאוד חשובים אבל אני רוצה, גברתי, לחבר את הדיון הזה, לאמירה ששמעתי מראש הממשלה לפני כמה ימים והוא אמר - - -

<קריאה: הוא אמר הרבה דברים.

דב חנין: אני מיד אסביר.

דב חנין: הוא אמר שלא צריך להשלים עם מצב שבו במדינת ישראל יש שתי מדינות.

דב חנין: יש מדינה - - -

עאידה תומא סלימאן: רק להקדים לך, חבר הכנסת דב חנין, היום בבוקר הייתי בראיון בטלוויזיה ואמרתי שמי שניסה ליצור ומנסה כל הזמן ליצור מדינה בתוך מדינה, זה ביבי נתניהו עצמו והנה הדוגמה.

דב חנין: הנה הדוגמה.

אילן גילאון: הוא רצה להגיד שתי מדינות לשני עמים, אתה לא - - -

דב חנין: אני אומר, המדינה הזאת, שנקראת הישובים הערבים הבדואים בנגב, היא מדינה שנמצאת בפיגור של מאות שנים אחרי המדינה שאני מכיר ושאני חי בה בחיי היומיום שלי.

דב חנין: ובוודאי כמו שפעם כתב אוגוסט בבל המנהיג הסוציאליסטי, הוא כתב שהמבחן למצבה של חברה הוא מבחן היחס לאישה.

דב חנין: תראו לי מה היחס לאישה ואני אגיד לכם מה המצב של החברה.

<קריאה: זה מדד דמוקרטי.

דב חנין: וכשאנחנו רואים באמת מה מצבן של הנשים בישובים הבדואים הלא מוכרים, אנחנו מבינים שזו חברה שצריכה המון המון שינוי, והשינוי הזה חייב לבוא מן הממשלה, אז אם ראש הממשלה לא רוצה מדינה אחת שתהיה בפיגור של מאות שנים, הנה ההזדמנות לעשות את השינוי, אבל באמת לעשות את השינוי.

דב חנין: לי, אני חייב להגיד לך בצער, גבירתי יושבת הראש, אין שום ציפיות ושום תקוות מראש הממשלה הזה, למרות שהוא אמר את האמירה שלו, ונדמה לי שהוא התכוון למשהו אחר.

דב חנין: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה, בהמשך לדיון החשוב הזה, לגבש תכנית, ממש לקחת את הסוגיות של הרווחה, של האישה הערבייה בישובים הלא מוכרים, נקודה נקודה, משאלות של אלימות, לשאלות של הסדרי רווחה, בריאות, ילדים - - -

עאידה תומא סלימאן: תחבורה.

דב חנין: תחבורה, לטפל בדברים נקודה נקודה, לגבש הצעה כוללת ומול ההצעה הזו או סביב ההצעה הזו לעבוד מול משרדי הממשלה.

דב חנין: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת אוסמה סעדי.

אוסאמה סעדי: כן, גבירתי יושבת הראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אהלן וסהלן.

אוסאמה סעדי: אני חושב שהדיון הוא חשוב מאוד, אבל, כפי שאמרת, כבוד יושבת הראש, ואמרו חבריי חברי הכנסת, אנחנו לא מקבלים תמונה מלאה וכוללת אודות הצרכים שהחברה שלנו בדרום, בנגב, צריכה מבחינת שירותי רווחה.

אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שאחינו שם הם הכי מקופחים והכי שקופים, הכי חלשים מכל הבחינות, גם מבחינת העוני, שבאמת אחוז העוני שם הוא גבוה מאוד, אבטלה - - - , כל הכפרים שם הם בעשיריה הראשונה של הערים והכפרים שסובלים מאבטלה, מבחינת נשירה בלימודים, ולכן, אני הייתי מציע, באמת, אם אנחנו רוצים להתקדם ולקדם את הנושא הזה, שאנחנו נעשה ונקבל דוח כמו שאמר דב, צריכים לקבל דוח איפה חסר, מה חסר מבחינה נקודתית, כמה מומחים צריך, כמה תקנים חסרים, כל הדברים האלה שחסרים מבחינת שירותי רווחה, ואנחנו רואים שגם המקרה הטראגי של שלושת הילדים של משפחת אבו ג'אעפר, אבל גם למשל כל תאונות החצר, זה הכול מאה אחוז אצלנו בנגב, אין כמעט, אפס אחוז, במגזר היהודי שזה תאונות דרכים בחצר, שהורים שהורגים, ולכן הייתי מבקש מן הוועדה שלך, גבירתי יושבת הראש, כן להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה, על מנת להגיע בסופו של יום לדף: מה הצרכים של הבדואים ובמיוחד הנשים בנגב.

אוסאמה סעדי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד ג'נאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: - - תודה גבירתי יושבת הראש, אין ספק שהדיון חשוב מאוד, אני תחילה מברך את כל האורחים.

מסעוד גנאים: נכון שחשיבות הדיון הייתה מצריכה מן המנכ"ל של משרד הרווחה, למשל, שיבואו הדרגים הגבוהים אבל לצערי הרב הכול הפוך.

מסעוד גנאים: הכוונה, שככל שהצורך עולה והסבל עולה, אז התמיכה, הייצוג, ההתעניינות – פחותה יותר.

מסעוד גנאים: לפחות צריך כמו התקציב, לקצוב דיפרנציאל, הכוונה: איפה שהם, איפה המקום שבו הם צריכים יותר עזרה ותמיכה אז צריך לספק וצריך לתת.

מסעוד גנאים: אין ספק שהחברה הערבית הבדואית בדרום מאוד זקוקה לעזרה של שירותי רווחה עם הנגשה בכל התחומים.

מסעוד גנאים: אם אנחנו מדברים על אלימות, אנחנו מדברים על הזנחה, על אבטלה, על עוני, ובמיוחד בכפרים הבלתי מוכרים.

מסעוד גנאים: בזמנו אמרנו לרוב השרים, כי אני ביקרתי בבתי הספר למשל, בוואדי - - - , במקומות אחרים שהם בלתי מוכרים, ולגבי ההזנחה שם, אמרנו: לפחות הכלל יהיה שאם המדינה לא מכירה בזכותם של האנשים על האדמה, אז לפחות היא תכיר בזכויות הבסיסיות של האדם, לרווחה או לחינוך, זו לא עילה ולא סיבה, בגלל שיש תכניות למדינה להעביר אותם למקום אחר, שלא לתת להם את הצרכים ולא לתת להם את הזכויות שהן בסיסיות לבני אדם.

מסעוד גנאים: אם זה בחינוך, ברווחה, ואפילו במים.

מסעוד גנאים: בקשר לייחוד התרבותי רק מילה.

מסעוד גנאים: יחוד תרבותי לפי דעתי הוא לא מילת גנאי וזה לא תמיד צריך להיתפס כדבר שהוא שלילי אבל, העיקרון הוא, שאתה משתמש ביחוד התרבותי בכלים שלך ששם בגלל הייחוד, כדי לעשות צדק עם האישה ועם האחרים.

מסעוד גנאים: זה הכלל לפי דעתי.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד, כאשר הבעיה נובעת מקשר מאוד הדוק לעניין המגדרי, והרי בעיית האלימות היא תוצר של הבנייה חברתית מאוד פטריארכלית, לאז בוא להשתמש בכלים עצמם כדי לפתור את הבעיה זה קצת מסובך, וידוע שזה לא - - -

מסעוד גנאים: אז אנחנו חלוקים קצת בקטע הזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חלוקים, כשנשב ונדבר יותר לעומק על זה אז אנחנו נוכל להגיע לעמק השווה אבל אני רוצה להגיד שאני לא מדברת על כלים באופן כללי או על תרבות באופן כללי, אני האחרונה שאקרא להתנער מן התרבות, אבל אני כן רוצה לשנות מבנים כוחניים בתוך החברה, שבנויים, והתוצר שלהם בדרך כלל הוא המיגדר הזה.

אילן גילאון: לצערי הרב, גבירתי, האם את מרשה לי הערה?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

אילן גילאון: כי לפעמים הרב תרבותיות הופכת לאוייבת של המעמדיות, ולכן הבסיסית צריכה להיות זו שאנחנו חווים יום יום.

אילן גילאון: הרב תרבותיות היא נפלאה כדי לייצר תרבות מקורית מכל - - - של הרב תרבותיות אבל, ברגע שמישהו משתמש בה כדי להפריד ולמשול – אנחנו בפח הזה נופלים.

אילן גילאון: אם אני שואל את עצמי מה אני - - -

עאידה תומא סלימאן: מעניין אותי - - -

<שיפא אלסאנע: אתם לא מוסמכים לדבר - - -

עאידה תומא סלימאן: מעניין, אני - - -

אילן גילאון: לא, לא, - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת, אני מצטערת, סליחה, סליחה, סליחה.

<שיפא אלסאנע: כשאני מדברת - - -

עאידה תומא סלימאן: שיפא, סליחה, סליחה, סליחה.

<שיפא אלסאנע: אנחנו - - -

אילן גילאון: אני מתכוון שאת, - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, לא, לא ,לא.

עאידה תומא סלימאן: אני לא נתתי זכות דיבור, כל אחד - - -

אילן גילאון: מה שאני אומר זה לא אומר שאת צריכה לכעוס עליי, אני אומר - - -

עאידה תומא סלימאן: כל אחד יש לו הזכות להביע את דעתו, אני לא שמעתי אם המדינה משתמשת בנגישות התרבותית הזו כאשר מדובר בהריסת בתים.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדובר בהריסת בתים, ובנייה לגובה, אף אחד לא אכפת לו מן התרבות שלנו - - -

מיכל רוזין: אפליה - - -

<קריאה: צריך רב תרבותיות.

אילן גילאון: אנחנו - - -

<חאלד אזברגה: לפי דעתי - - -

עאידה תומא סלימאן: בואו, בואו לא נתווכח בנושא הזה.

<קריאה: הלכנו רחוק.

עאידה תומא סלימאן: זכות הדיבור היא לחבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: אני חושב שכאן אנחנו מחמיצים נקודה מסויימת, למרות שרוב אלה שדיברו, דיברו על המצב של האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב כמכלול אחד.

באסל גטאס: ואני חושב שזה לא נכון.

באסל גטאס: כמה שהמצב קשה, שתואר על ידי אוסאמה ואחרים בישובים הקבועים, הוא קשה פי עשר, פי עשר או פי מאה בבלתי מוכרים, אז זה לא נכון לתקוף את הבעיה כבעיה אחת.

באסל גטאס: ואני מבקש מכולכם, שבדיון הבא, יהיה איחוד לעניין מצב שירותי הרווחה - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עסקנו בזה בתחילת הישיבה.

באסל גטאס: הישובים בלתי מוכרים מכל בחינת שירות שהיא 'על הפנים' כמובן אבל, יש מדרגות, כלומר, אני עסקתי שנים בנושא של שירותי בריאות לישובים בארץ, זה נתפס הכי חשוב, אחר כך החינוך כי יש גני ילדים ויש בתי ספר, שירותי רווחה באים במקום השלישי בחשיבותם, גם מבחינת התפיסה של האוכלוסייה וכמובן מבחינת המדינה, והגיע הזמן.

באסל גטאס: אני זוכר מקרים שאנחנו ראינו ב - - - לילד, של נשים, שמנוצלות גם מינית, גם אישה שלישית או רביעית, מנוצלת מינית, מותקפת וגם בתת-תזונה, בתת-תזונה, והיא סירבה, נשים סירבו לקחת מאתנו אוכל לילדים שלהן, כי פחדו מן הבעל, שלא זורק אותם בפח, היא והילד, והיא בהריון, ויש מצבים נוראים שהמדינה צריכה לתת עליהם את הדעת, במקום ללכת ורק להרוס בתים ולנסות לעקור את הנשים האלה.

באסל גטאס: הנושא של שירותי רווחה בישובים הבלתי מוכרים צריך אג'נדה שלמה בשביל לטפל בו.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה שהרבה חברי כנסת מציעים יוצאים ואני רק רוצה להגיד לכם, שאנחנו נכריז בקרוב מאוד, תהיה לנו ישיבה, קודם כל, על השלכות הריסת הבתים על נשים וילדיהן, ותהיה לזה ישיבה מיוחדת.

עאידה תומא סלימאן: ב-18 לינואר הישיבה תתקיים.

עאידה תומא סלימאן: תהיה לנו ישיבה מיוחדת גם על בריאות הנשים, יהיו לנו כבר, אנחנו שיבצנו לעצמנו בתכנית הרבה מן הנושאים שעלו כבר, אבל כמובן יהיה גם המשך לנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין שרי נוימן מן הלשכה לעורכי הדין, בבקשה אבל אני מאוד מבקשת, קצר ולעניין.

<שרי נוימן: ממש בקצרה.

<שרי נוימן: אני רק אגיד שבהמשך לכל מה שנאמר כאן, אין ספק שבלשכת עורכי הדין מבינים שנשים שהן נמצאות בפזורה הבדואית בנגב, לא מודעות לזכויות המשפטיות שלהן, והלשכה והועדה – אני משמשת כיושבת ראש הועדה לקידום מעמד האישה בלשכה, אנחנו גם רוצים ונבחן ונפעל, לקבל נתונים לגבי השאלות כמה נשים פנו לקבל זכויות, האם הן בכלל מודעות לזכויות המשפטיות שיש להן?

<שרי נוימן: מה נעשה בעניין הזה?

<שרי נוימן: נראה לי, בעקבות מה שתואר כאן, שזה כל כך רחוק מהן, אני ממש, לפי הנתונים ששמעתי שבעצם לא שמענו, אנחנו נפעל לגלות מה נעשה שם מבחינה משפטית, איך הן פועלות?

<שרי נוימן: האם הן בכלל יש להן גישה לעורכי דין?

<שרי נוימן: האם רק עמותות פועלות שם או שיש להן עוד איזושהי גישה לעורכי דין ובישיבה הבאה נבקש גם לעסוק בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, יש אתנו היום גם את גברת שירלי בן הרוש, הבטחת הכנסה, גבירתי, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: רק שאת צריכה לגשת למיקרופון בבקשה.

<שירלי בן ארוש: אני מוכרחה להגיד שהדברים שנאמרו הם דברים מאוד קשים, וגם אנחנו במחלקת הבטחת הכנסה מתמודדים מולם.

<שירלי בן ארוש: נגענו פה בנקודה של משפחות חוסות, שבאמת, בשיתוף פעולה גם עם הרווחה, אנחנו משתדלים כמה שאפשר, עם כל המוגבלויות שקיימות, למצות את הזכויות של אותן נשים, לבחון אותן כנפרדות כדי שיקבלו גימלה גבוהה יותר, אפילו את התיקצוב שמחלקת הרווחה מעבירה לאותן משפחות של השייח', שבעצם אנחנו לא זוקפים את זה במניין ההכנסות - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, שניה, מחלקות הרווחה מעבירות למשפחות החוסות כסף עבור האירוח של הנשים?

<שירלי בן ארוש: יש משפחות חוסות.

עאידה תומא סלימאן: שניה, בסדר, שאלתי, כן או לא?

<שירלי בן ארוש: כן.

עאידה תומא סלימאן: מה העלות של שהיית יום אחד אצל משפחה חוסה?

<חאלד אזברגה: היה, אני רוצה פה לתקן.

<חאלד אזברגה: היה ניסיון כחלק מן העבודה של מרכז - - - , היה ניסיון להכניס את המרכיב הזה, לתת למשפחות האלו פיצוי לפחות על ההוצאות.

<חאלד אזברגה: זה היה בתהליך של גיבוש אבל בד בבד אנחנו פירקנו את העמותה ואז הנושא הזה לא עבד - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, לא, לא, אדוני, אדוני, אדוני, אתם עוד לא פירקתם את העמותה, אתם לא מפרקים עמותה, אתם הולכים לסיים את, שניה, אתם מסיימים את הקשר בסוף שנת 2016, ככה החלטתם - - -

<קריאה: לא.

<חאלד אזברגה: בפברואר הקרוב.

עאידה תומא סלימאן: בפברואר?

<קריאה: כבר יצאה הודעה.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: שילמתם עבור - - -

<חאלד אזברגה: לא.

עאידה תומא סלימאן: לא?

<קריאה: לא היה תשלום.

<שירלי בן ארוש: אנחנו במקרים, אנחנו בודקים כל מקרה לגופו של עניין אבל, בכל מקרה, גם במקרים שמשולמים אנחנו לא לוקחים את זה במניין ההכנסות של אותן נשים כדי שלא - - - כי אנחנו רואים את זה כהחזר הוצאות.

<חאלד אזברגה: אולי היא מתכוונת לשייח'ים עצמם שהם פחדו לקחת חלק בתפקיד הזה, מן הפחד שתהיה להם הכנסה נוספת, ואז הם ביקשו אישור ממס הכנסה שלא יחשבו להם את זה כהכנסה.

<שירלי בן ארוש: לא, לא, לא - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, שניה.

עאידה תומא סלימאן: אתם סיבכתם את העניין לגמרי.

עאידה תומא סלימאן: או שמשלמים או שלא משלמים - - -

<חאלד אזברגה: שני דברים - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אתה לא תקטע אותי עד שאני מסיימת את השאלה.

עאידה תומא סלימאן: או שמשלמים או שלא משלמים.

עאידה תומא סלימאן: אם לא משלמים לשייחים ולמשפחות האלו אז הם לא צריכים לפחד שזה ייחשב הכנסה נוספת, ולא צריכים לפנות למס הכנסה.

<חאלד אזברגה: הפנייה הייתה חלק מדיון, חלק מדיון שהתנהל סביב זה הייתה פנייה של השייח'ים שהם פחדו שיפסיקו להם את הבטחת ההכנסה, אז כחלק מזה התגבש נוהל מול הבטחת הכנסה כדי לקבל את הנושא מנקודת זמן מסויימת, הם פנו להבטחת הכנסה, הבטחת הכנסה באו לקראתם ואמרו: אין בעיה, אם תקבלו על החזקה, אנחנו לא - - - .

<חאלד אזברגה: זו הסוגיה.

<חאלד אזברגה: לא היה מעבר לזה שום תשלום, לא מן המחלקה, לא מן העמותה.

<חגי מויאל: הייתה בחינה, הייתה בחינה קצת לפני שאני הגעתי לתפקיד, הייתה בחינה של האפשרות כן לתת תמורה שתאפשר לאותם שייחים להחזיק את אותה אישה שמגיעה אליהם, לגבי צרכים אישיים שלה במשך השהייה שלה בבית, הבדיקה הזו נעשתה, אבל בסופו של דבר הוחלט לא לבצע את זה.

<חגי מויאל: כשרצו לבצע את זה חשבו לבצע את זה באמצעות המוסד לבטוח לאומי ואז בדקו את זה גם עם המוסדות - - -

עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של משפחות חוסות, קריטריונים של בחירת משפחות חוסות כאלו, מה בדיוק, איך בודקים אם המשפחה מתאימה או לא מתאימה, איך בודקים מתי האישה יוצאת ממשפחה כזו ומתי לא, אני חושבת שהגיע הזמן שנקיים דיון מאוד רציני בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: ואם משלמים למשפחה או לא, כנראה גם צריך - - -

<חאלד אזברגה: זה מעניין שהולך ופוחת.

<חאלד אזברגה: מבחינת נתונים.

<חאלד אזברגה: השימוש בו הולך ופוחת - - -

<שירלי בן ארוש: בצורה משמעותית מאוד.

<חאלד אזברגה: בצורה משמעותית מאוד.

עאידה תומא סלימאן: נרצה לשמוע על זה באותו דיון ואז לקבל סטטיסטיקה, כמה נשים שובצו בארבע השנים האחרונות, כדי לראות אם המגמה בירידה או לא.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מאמינה שבשנה אחת שאפשר לראות מגמה, צריך לעקוב במשך כמה שנים כדי לדעת וזה אומר הנחיות ברורות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא לא לחכות עד שהמגמה תהרוג את עצמה או תסיים את עצמה, כי אני רוצה לראות מהי המדיניות של המשרד באופן הכי ברור, כי בינתיים אנחנו מתעסקים בחיים של נשים, זה לא להפקיד משהו אצל השייח', זאת אישה.

<מרים בן עטר: זה מאוד ברור לנו, מוכרחה להגיד, והמדיניות שלנו היא לכבד את הרצון של האישה, בצורה מאוד מאוד ברורה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני מבינה שזה האל"ף-בי"ת בעבודה הסוציאלית.

<מרים בן עטר: לא רק, מעבר לכך, גבירתי, יש מימד נוסף מאוד חשוב לנו וזה החיים של אותה אישה.

<מרים בן עטר: וכל הוצאה היום שנעשית, כל הוצאה של אישה למקלט, למקום מוגן היום, נעשית גם בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל והערכת מסוכנות, ובהתאם לכך אנו פועלים - - -

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, תאמיני לי, אני יודעת את זה.

<מרים בן עטר: מאוד.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת את זה טוב מאוד, אני באה מהרקע הזה, אני יודעת את האל"ף-בי"ת של העבודה הזו, אני השאלה שלי, כאשר פורסים בפני האישה את האופציות שלה, האם האופציה הזו באופן 'רסמי' מוגשת על ידי המחלקות או לא, זו השאלה המרכזית שצריך לשאול אותה.

<קריאה: את רוצה תשובה?

עאידה תומא סלימאן: לא, אנחנו נקיים דיון מיוחד על הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה, ואנחנו נסכם.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להשמיע הערה כללית והיא שהצדק צריך לעבור את כל המסגרות, גם את המסגרת המשפחתית, ואם במשפחה יש אלימות או דיכוי או איזושהי פעולה עויינת כלפי אישה, אז החוק צריך לתת לה סעד והמדינה צריכה לתת סעד לאותה אישה.

ג'מאל זחאלקה: ומכאן אנחנו דורשים, במפגיע, להחמיר בענישה כלפי גברים אלימים, להחמיר בפעולה, לקחת ברצינות ולא להתחבא מאחורי "רב תרבותיות" שכאילו בתרבות הערבית זה מקובל, כי זה לא מקובל, זה אסור, ואם ראש הממשלה מדבר על אכיפת חוק ועל חוק אחד לכולם אז שיקפוץ כאן דווקא, שיחפש פה את הבעיה, שהמשטרה מגלה סלחנות כלפי הפגיעה בנשים, במיוחד בנגב, ואם חוק לכולם אז אותן נשים הן צריכות לקבל את אותה עזרה ואת אותו סעד, מן הביטוח הלאומי ומן המוסדות של המדינה, כפי שמקבלים אזרחים אחרים בכל מקום אחר, זו המשמעות האמיתית של "חוק לכולם", ולא באופן סלקטיבי, איך שהוא רוצה, מר נתניהו, ולכן אני חושב שהועדה התחייבה – ואנחנו דנו בזה פעם לפני איזושהי תקופה, גם בעניין הזה וזה נושא שצריך, איך אומרים, לעבוד עליו ביתר שאת, חיזוק מעמד, שאותה אישה תדע שאם היא מתלוננת ואם היא יוצאת נגד אלימות כלפיה או כלפי ילדיה, אז החברה ושלטונות החוק, כולם יעמדו לצידה ויחזקו אותה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מיכל רוזין: החברה - - - והקהילה והמשפחה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה לא סותר, יש אחריות בכל העולם, סליחה, ואני אמרתי את זה כל הזמן, אלימות קיימת ובעיות במעמד נשים קיימות בכל העולם, השוני מחברה לחברה הוא קודם כל בשאלה איך החברה מתייחסת ודבר שני איך המדינה מטפלת.

עאידה תומא סלימאן: אלה שני הדברים העיקריים ואני חושבת שגם ישנה, לפי האמנות הבינלאומיות, אחריות על המדינה, לשנות את הסטריאוטיפים ואת המחשבות שקיימות בתוך החברה עצמה, שהן מנוגדות לזכויות אדם ומנוגדות לזכויות נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו מסכמת, אני עכשיו מסכמת, אני עכשיו מסכמת, סליחה, אני חייבת לסכם אחרת אנחנו לא נצא מפה, לא, זה לא הולך ככה, אני מסכמת עכשיו, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד קודם כל - - -

<חאלד אזברגה: זאת לא המטרה.

<קריאה: לא.

<חאלד אזברגה: או שאנחנו נגיד מה שאנחנו גם חושבים - - -

עאידה תומא סלימאן: אני נתתי לכם את השעה הראשונה של הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני הסתכלתי בשעון ונתתי לכם את השעה הראשונה של הדיון וזה אף פעם, אני רוצה להגיד לכם, זה אף פעם לא קורה בשום ועדה וכמובן לא אצלי בוועדה, שאני נותנת שעה שלמה, ואני ביקשתי שתבואו מוכנים כדי לסרוק מה בדיוק התכניות שמגישים מן הרווחה, מהן תכניות הרווחה ומהם שירותי הרווחה לנשים, לא, זה לא הולך ככה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת להגיד.

עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי ושמעתי שהוכנסו תכניות חדשות ואני מברכת על התכניות החדשות אבל אנחנו מדברים על בעיה מאוד סבוכה, ואנחנו מדברים על נשים שנמנע מהן לקבל את זכויותיהן בשירותי הרווחה, נשים שנמצאות או בכפרים לא מוכרים או אפילו בכפרים המוכרים, שלצערי הרב המדינה לא קיבלה אחריות מלאה על רווחתן ועל שלומן ועל ביטחונן ולא סיפקה להן עדיין את הרמה הנאותה, או לפחות את הרמה שנמצאת בשאר חלקי המדינה מבחינת הרווחה, לכן אני חושבת שהועדה אכן תתמקד בישיבות הבאות, ביותר פרטי פרטים על מכלול הנושאים.

עאידה תומא סלימאן: ואני חייבת להגיד, אישה שחושבים שעושים לה תכנית הכי יפה ואין לה תחבורה שתוציא אותה מהכפר הנידח שלה ותגיע איתה ללשכה הנמצאת בעיר הכי קרובה, אז אחר כך להגיד: "אין היענות" ולסגור תכניות כי הנשים לא מגיעות – זה לא יכול להיות, לא ככה, שם צריך לקחת יותר את הקונטקסט התרבותי, שם צריך לחשוב איך במיוחד מנגישים את השירות לאישה.

עאידה תומא סלימאן: יש גם ארגוני נשים, ומאוד חורה לי לשמוע שארגון נשים טיפל באותו מספר של תיקים כמו מרכז שהוא אמור לטפל בשבעה כפרים באותה השנה.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר 'דרשני', זה אומר ללכת ולבדוק למה נשים נוהרות 'אפרופו' לארגוני הנשים ולא מגיעות למרכזים שהוקמו למענן, ואני מאוד שמחה שבעצם קיבלתם על עצמכם את החלטה ללמוד מה קרה שם, אבל אני דורשת לקבל לידיים שלי את התכניות העתידיות איך מכינים.

עאידה תומא סלימאן: ואני מבקשת מעכשיו, לא לסגור שום מסגרת כאשר אין עוד תשובה חלופית לפחות ברמה נאותה לאותה מסגרת.

עאידה תומא סלימאן: וזה אומר שבפברואר, כאשר סוגרים את המרכז הזה, צריכים כבר לספק את השירות המתאים.

<חגי מויאל: כבר חצי שנה לא מתפקדת - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נמשיך לדבר בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני, כפי שאמרתי, ב- 18 לחודש, מקיימת ישיבה מיוחדת, על ההשלכות של מדיניות הריסת הבתים על הנשים הערביות הבדואיות בנגב, ואנחנו נמשיך אחר כך לטפל בכל הנושאים שעלו, אם זה חינוך, תעסוקה, תחבורה, שירותי הרווחה ושאר הדברים.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שרבים חשבו שיוכלו לדבר יותר אבל זמננו מוגבל.

עאידה תומא סלימאן: התחלנו דיון והדיון לא תם.

עאידה תומא סלימאן: נועלת את הישיבה.