הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 80, 2016-05-23 11:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום 23 במאי 2016 וזה היום הראשון במושב הקיץ.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שיעבור עלינו מושב קל ונוכל לתרום כמה שאפשר לשפר את מצב אזרחי ואזרחיות המדינה, למרות הכל, אוקיי?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו היום נעסוק בתוצאות סקר תחושת הביטחון האנושי של נשים בישראל וננסה ללמוד ולהכיר כמה מהתובנות והמשך דרכי הפעולה לאחר הסקר הזה.

עאידה תומא סלימאן: למי שלא מכירה את הסקר, אנחנו יזמנו בוועדה לקידום מעמד האישה, עם מכון המחקר בכנסת, לקראת ה-8 במרס השנה, סקר דעת קהל מקיף, שבו ניסינו ללמוד ולהבין עד כמה אזרחיות ואזרחי המדינה מרגישים בטוחים.

עאידה תומא סלימאן: וכאשר אנחנו מדברות על הרגשת ביטחון, אנחנו מדברות במושג של ביטחון אנושי – מושג שלא מזמן נכנס ללקסיקון הבינלאומי, כאשר מדובר על מה שנקרא גם human security, להבדיל ממה שמכנים אותו ומה שרגילים להכיר אותו – ביטחון לאומי.

עאידה תומא סלימאן: בביטחון אנושי אנחנו מתמקדים בבני אדם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מתמקדים באינדיבידואלים, כאשר בביטחון הלאומי מתמקדים בביטחון המדינה, מה שנקרא ביטחון לאומי כללי.

עאידה תומא סלימאן: הרצון לחקור ולבדוק עד כמה אזרחי ואזרחיות המדינה מרגישים בטוחים, עד כמה מרגישים שהם מסופקים ולא חוששים בתחומי החיים השונים, גרמו לנו לנסות לבדוק באיזה תחומים אנחנו מדברים.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שהסקר לא כיסה את כל התחומים שיכולים לחשוב עליהם, ותיכף אנחנו נדון בזה, אבל אין ספק שזה הסקר המקיף, שנעשה עד עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: הסתמכנו על הניסיון שהיה לארגוני נשים ובעיקר למדד הביטחון, שקואליציה של ארגוני נשים התחילה אותו לפני כמה שנים, והיה לי הכבוד להיות חלק ממנו עוד לפני שנכנסתי לכנסת, והוא התמקד כל פעם בבדיקה מאד ספציפית לפן אחד מהרגשת הביטחון אצל האנשים.

עאידה תומא סלימאן: הפעם אנחנו התפרשנו על כמה וכמה נושאים.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שלאחר ששמעתי ושמענו ביחד ב-8 במרס את התוצאות של סקר הדעת הזה פה בכנסת, היה קשה לעכל עד כמה אנחנו רחוקים מלהבין את הרגשות המאד קשים שהביעו גם אזרחים וגם אזרחיות, אבל בעיקר נשים, על חוסר ביטחון והרגשה שעולמן מעורער והן אינן מרגישות שאפשר להרגיש בטוחות באמת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעבור קודם ונסקור קצת, להזכיר לכולן את עיקר התוצאות של הסקר ואחר כך אני ארצה, ואני מאד מקווה שנצליח לצאת עם תובנות ועם דרכי פעולה איך מגיבים לנתונים הקשים שיוצאים מהסקר הזה ומה היא האחריות שלנו – גם כמחוקקים, גם כנציגי משרדים שונים שנמצאים איתנו, וגם כארגוני נשים שעוסקים כל הזמן בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מוכנים לתוצאות?

<שלי מזרחי: המצגת עדיין לא עולה, אבל אני יכולה להתחיל.

עאידה תומא סלימאן: כן, אני חושבת שלכולכם יש את החלק העיקרי של התוצאות.

עאידה תומא סלימאן: עד שתעלה המצגת נוכל להתחיל, בבקשה, גברת שלי.

<שלי מזרחי: תודה.

<שלי מזרחי: אז באמת כפי שציינת, לקראת יום האישה, בתחילת מרס, מרכז המחקר והמידע של הכנסת ערך סקר בנושא תחושת הביטחון האנושי של נשים ובגלל שזו פעם שנייה שאני מציגה את הממצאים, אני אתחיל מהסוף.

<שלי מזרחי: אני אגלה לכולם את השורה התחתונה ובשורה התחתונה מצאנו שבמרבית המדדים האוכלוסייה חוששת.

<שלי מזרחי: מלבד המדד שנוגע לביטחון קהילתי והמדד שנוגע לביטחון בריאותי, אנחנו מצאנו שיעורים מאד גבוהים של חששות, כאשר נשים חוששות יותר מגברים, ואם אנחנו מתייחסים לתוך אוכלוסיית הנשים, אז אנחנו רואים שנשים ערביות דיווחו על חשש גבוה מאד במרבית המדדים, כשכל זה מצריך אותנו לאיזו שהיא חשיבה, מחקר ומעקב.

<שלי מזרחי: אני רק אציין שיש אוכלוסיות שנכון יותר לבדוק את תחושת החשש שלהן בקבוצת מיקוד ולאו דווקא בסקר, ואנחנו ראינו את זה כשקיבלנו את הממצאים.

<שלי מזרחי: יש אוכלוסיות שנכון יותר להגיע אליהן באמצעות קבוצות מיקוד.

<שלי מזרחי: ואחרי שסיכמתי ככה את הממצאים, אני אעבור אליהם.

<שלי מזרחי: אז נתחיל בלי המצגת.

<שלי מזרחי: באמת כפי שכבר יושבת הראש ציינה, היא פרטה אודות מה זה ביטחון אנושי ואני לא ארחיב על זה.

<שלי מזרחי: מה שאנחנו בחרנו להתמקד בו זה ביטחון כלכלי, ביטחון תעסוקתי, ביטחון בריאותי, ביטחון סביבתי – שנוגע לאיכות הסביבה, ביטחון פוליטי – שנוגע למוסדות המדינה, לשוויון, לזכויות מסוימות.

<שלי מזרחי: ביטחון קהילתי, ביטחון במרחב הציבורי וביטחון אישי, בתוך הבית.

<שלי מזרחי: שאלות המחקר שהובילו אותנו היו מה הגורמים שמשפיעים על תחושת הביטחון האנושי של נשים, ומה היא תחושת הביטחון של נשים בכל אחד מהתחומים האמורים.

<שלי מזרחי: את הסקר ערכנו באמצעות חברת טלסקר, סקר טלפוני בקרב מדגם מייצג של למעלה מ-1,000 משתתפים, כולם בני 18 ומעלה, כאשר הסקר נערך במהלך חודש פברואר 2016.

<שלי מזרחי: אז אני אתחיל עם ההיבטים הנוגעים לביטחון כלכלי.

<שלי מזרחי: כאן אנחנו רואים שמרבית האוכלוסייה מדווחת על חששות בקושי בהיבטים כלכליים.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שנשים מדווחות על חששות גבוהים יותר, כאשר אצל נשים ערביות אנחנו רואים שזה מגיע קרוב ל-90%.

<שלי מזרחי: כך לדוגמא 77% מהנשים חוששות מירידה ברמת החיים, לעומת 63% מהגברים.

<שלי מזרחי: אנחנו עוד רואים ש-70% מהנשים ו-60% מהגברים דיווחו כי בשנה האחרונה צמצמו את הוצאותיהם השוטפות בשל קשיים כלכליים, ואנחנו רואים גם שקרוב למחצית מהאוכלוסייה דיווחה כי בשנה האחרונה הם ובני משפחתם נמנעו מפעילות פנאי ותרבות.

<שלי מזרחי: כאן אנחנו רואים שבאמת נשים דיווחו על הימנעות בשיעורים גבוהים יותר מאשר גברים.

<שלי מזרחי: אני ממשיכה להיבטים נוספים שבדקנו בביטחון הכלכלי.

<שלי מזרחי: אחד מהם הוא קושי בכיסוי ההוצאות החודשיות השוטפות.

<שלי מזרחי: השני הוא חשש לאבד את הבית בשל הרעה במצב הכלכלי.

<שלי מזרחי: גם כאן אנחנו רואים שיעור גבוה יותר של חשש בקרב נשים בכלל ובקרב נשים ערביות בפרט.

<שלי מזרחי: כך אנחנו רואים שקצת יותר מ-40% מהנשים ו-30% מהגברים דיווחו כי הם מתקשים בכיסוי הוצאות החודשיות השוטפות.

<שלי מזרחי: ובנוסף 27% מהנשים ו-20% מהגברים דיווחו כי בשנה האחרונה חששו לאבד את ביתם בשל הרעה במצב הכלכלי.

<שלי מזרחי: מביטחון כלכלי אני עוברת לביטחון תעסוקתי.

<שלי מזרחי: כאן אנחנו רואים ששיעור הגברים ושיעור הנשים אשר חוששים לאבד את מקום עבודתם בשנה הקרובה הוא זהה – קצת יותר מ-30%.

<שלי מזרחי: עם זאת, נשים פחות אופטימיות לגבי הסיכוי שלהם למצוא עבודה ברמת ההכנסה שלהם כיום.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים ש-45% מהנשים וקצת יותר מ-50% מהגברים מעריכים כי אם יפוטרו מעבודתם – קיים סיכוי גדול שימצאו עבודה אחרת ברמת ההכנסה שלהם כיום.

<שלי מזרחי: אני עוברת אל אפליה על רקע מגדר.

<שלי מזרחי: כאן אנחנו רואים שכ-33% מהנשים חוששות מאפליה על רקע מגדרן.

<שלי מזרחי: זה קצת יותר משיעור הגברים שדיווחו על חשש זהה.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שהחשש הגבוה ביותר הוא בקרב נשים חרדיות ובקרב נשים ערביות.

<שלי מזרחי: מחשש מאפליה על רקע מגדר, אני עוברת לחשש מאפליה על רקע השתייכות קבוצתית, שכאן אנחנו רואים ששיעור הנשים ושיעור הגברים שחוששים מאפליה על רקע השתייכות קבוצתית הוא פחות או יותר זהה – כרבע, ואנחנו רואים איזו שהיא מגמה מעורבת.

<שלי מזרחי: בחלק מקבוצות האוכלוסייה נשים דיווחו על חשש גבוה יותר, בחלק מקבוצות האוכלוסייה גברים הם דווקא אלה שחוששים יותר.

<שלי מזרחי: מה שאנחנו כן רואים, שהאוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית דיווחו על שיעורים גבוהים יחסית.

<שלי מזרחי: קצת יותר מ-60% בקרב האוכלוסייה הערבית וקצת יותר מ-30% בקרב האוכלוסייה החרדית.

<שלי מזרחי: אשר לחשש מפגיעה בשל מאפיינים הנוגעים למראה, אנחנו רואים שנשים ערביות וגברים חרדים דיווחו בשיעורים הגבוהים ביותר על חשש מפגיעה בשל מאפיינים הנוגעים למראה.

<שלי מזרחי: בקרב נשים ערביות זה מגיע לקצת יותר מ-40% ובקרב גברים חרדים, אנחנו רואים שזה עומד על 37%.

עאידה תומא סלימאן: בזמנו אמרנו שאלה בעצם שתי הקבוצות שבמראה שלהן ההשתייכות החברתית שלהם כל כך בולטת, ולכן הם הכי חוששים.

עאידה תומא סלימאן: גם גברים.

<שלי מזרחי: נכון.

<שלי מזרחי: אשר לשוויון זכויות במדינה, אנחנו רואים שמרבית האוכלוסייה חשה פגועה מחוסר שוויון זכויות במדינה.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים גם כאן שנשים דיווחו על כך בשיעורים קצת יותר גבוהים מאשר גברים.

<שלי מזרחי: קבוצות האוכלוסייה שדיווחו בשיעורים הגבוהים ביותר על חשש מחוסר שוויון זכויות במדינה, זו האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית, ששם זה מגיע קרוב ל-70%.

<שלי מזרחי: באשר להתנהגות פוגענית מצד מוסדות המדינה – גם כאן אנחנו רואים שיותר ממחצית מהאוכלוסייה חוששים מהתנהגות פוגענית מצד מוסדות המדינה.

<שלי מזרחי: גם כאן, שוב, נשים חוששות קצת יותר מגברים.

<שלי מזרחי: כחלק מהקשר של האזרח מול מוסדות המדינה, בדקנו מספר היבטים.

<שלי מזרחי: אחד מהם הוא חופש הביטוי, כשכאן אנחנו שיעור מאד גבוה של תחושת ביטחון בחופש הביטוי.

<שלי מזרחי: כ-80% מהאוכלוסייה מרגישים בטוחים להביע את דעותיהם הפוליטיות, וציינתי בעבר הערה מתודולוגית ואני אציין אותה גם כאן.

<שלי מזרחי: השאלה הזאת נוסחה באופן חיובי ויכול להיות שהיא הטתה מעט את התשובות, אבל עדיין מדובר בשיעורים מאד גבוהים.

<שלי מזרחי: היבט נוסף הוא החשש מהריסת הבית, וכאן אנחנו רואים שבכלל האוכלוסייה השיעורים הם יחסית נמוכים.

<שלי מזרחי: מה שכן בולט הוא החשש הגבוה של נשים ערביות מהריסת הבית על ידי רשויות המדינה, שם זה עולה מעל 50%.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שבקרב גברים חרדים ובקרב גברים ערבים – השיעור הזה נע סביב ה-20%.

<שלי מזרחי: היבט נוסף הוא החשש ממעצר או מחקירה, וכאן אנחנו רואים ששיעור הנשים ושיעור הגברים שציינו כי החשש ממעצר או מחקירה משפיע על תחושת הביטחון האישי, הוא פחות או יותר זהה ועומד על כ-30%.

<שלי מזרחי: עם זאת אנחנו רואים שבקרב נשים ערביות השיעור הזה מגיע קרוב ל-80%, שזה שיעור גבוה ויוצא דופן גם בהשוואה לגברים ערבים, שם זה עומד על 40%.

<שלי מזרחי: היבט נוסף שבדקנו הוא תחושת הביטחון לפנות למשטרה, וכאן אנחנו רואים שאחת מכל חמש נשים ואחד מכל ארבעה גברים אינם חשים ביטחון לפנות למשטרה.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים תחושת ביטחון נמוכה במיוחד בקרב האוכלוסייה הערבית.

<שלי מזרחי: וכאיזו שהיא תמונת ראי לשאלות שבחנו את תחושת הביטחון של האזרח מול מוסדות המדינה, אנחנו רואים תחושת ביטחון קהילתית מאד גבוהה בקרב האוכלוסייה, הן בהתייחס לשביעות רצון מהקשר עם התושבים באזור המגורים והן בהתייחס ליכולת שלהם לסמוך על עזרת התושבים בעת משבר או מצוקה.

<שלי מזרחי: כאן אנחנו רואים שיעורים מעט נמוכים יחסית בקרב יוצאי ברית המועצות לשעבר, אבל עדיין השיעורים הם גבוהים.

<שלי מזרחי: בקרב האוכלוסייה החרדית אנחנו מגיעים לשיעור של קרוב ל-95%.

<שלי מזרחי: ואני ממשיכה לתחושת שוויון הזדמנויות בעבודה.

<שלי מזרחי: כאן אנחנו רואים ששיעור הגברים ושיעור הנשים שמרגישים שלא ניתנת להם הזדמנות שווה להתקדם בעבודה הוא זהה.

<שלי מזרחי: פחות או יותר, קצת יותר מ-20%.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שנשים חרדיות דיווחו יחסית על שיעור גבוה של תחושה שלא ניתנת להם הזדמנות שווה להתקדם לעבודה, קצת יותר מ-30%.

<שלי מזרחי: בקרב גברים ערבים, השיעור הזה מגיע ל-45%.

<שלי מזרחי: בהתייחס לביטחון הבריאותי, אז אנחנו רואים שבקרב מרבית האוכלוסייה תחושת הביטחון גבוהה במדדים הנוגעים לביטחון בריאותי.

<שלי מזרחי: 70% מהנשים ו-73% מהגברים מסכימים כי במקרה של מחלה קשה, מערכת הבריאות הציבורית בישראל תספק להם את הטיפול הרפואי הטוב ביותר.

<שלי מזרחי: שיעור הנשים ושיעור הגברים שענו כי שירותי הבריאות נגישים להם במידה שיזדקקו, הוא גובה ועומד על קרוב ל-90%.

<שלי מזרחי: אשר לאיכות הסביבה, אנחנו רואים איזו שהיא מגמה מעורבת.

<שלי מזרחי: 50% מהנשים ו-45% מהגברים חוששים ממפגעים סביבתיים באזור מגוריהם.

<שלי מזרחי: שוב, אנחנו רואים ששיעור הנשים החוששות הוא גבוה מעט משיעור הגברים.

<שלי מזרחי: בנוסף, מחצית מהגברים ומחצית מהנשים מרוצים מכמות הפארקים הציבוריים והשטחים הירוקים באזור מגוריהם.

<שלי מזרחי: שביעות רצון יחסית נמוכה נרשמה בקרב האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אפילו האחוז הנמוך הזה, אני קצת מתקשה להבין אותו.

עאידה תומא סלימאן: 35% לא מרוצים, נכון?

<שלי מזרחי: לא.

<שלי מזרחי: 35% מהנשים הערביות מרוצות.

עאידה תומא סלימאן: מרוצות, אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אפילו.

עאידה תומא סלימאן: איפה מצאו את השטח הירוק?

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה להבין.

עאידה תומא סלימאן: 35%?

עליזה לביא: עאידה, זה מחקר הרי, זה מחקר.

עאידה תומא סלימאן: כן, אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מפקפקת בתוצאות, אני פשוט מתפלאה איפה מצאו את השטח הירוק.

<שלי מזרחי: ואני עוברת לביטחון במרכז הציבורי, וכאן ראינו משהו שהוא מעניין.

<שלי מזרחי: כששאלנו שאלה כללית על תחושת נוחות ללכת ברחוב, אנחנו רואים שיעורים גבוהים והפערים בין גברים לנשים הם לא כל כך גדולים.

<שלי מזרחי: 76% מהנשים ו-85% מהגברים ציינו כי הם חשים בנוח ללכת ברחוב לבדם.

<שלי מזרחי: אבל כשאנחנו מפרקים את זה לסיטואציות ספציפיות, אנחנו רואים שהפערים בין גברים לנשים גדלים ותחושת הביטחון של הנשים יורדת.

<שלי מזרחי: כך לדוגמא, 44% מהנשים חוששות מהאפשרות של תקיפה או שוד ברחוב, לעומת רק 25% מהגברים.

<שלי מזרחי: בנוסף, רק 47% מהנשים מרגישות בטוחות לחכות בתחנת אוטובוס אחרי רדת החשיכה, לעומת קרוב ל-60% מהגברים.

<שלי מזרחי: בנוסף אנחנו רואים שנשים חוששות בשיעורים גבוהים פי שניים למעשה מאשר גברים, מהאפשרות של הטרדה מינית.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שבקרב נשים ערביות השיעור הזה גבוה מאד והוא מגיע לקצת יותר מ-70%.

<שלי מזרחי: בהתייחס למצב הביטחוני, אז אנחנו רואים שמרבית האוכלוסייה דיווחה שהם חוששים שהם או מישהו מבני משפחתם ייפגעו בעקבות אירוע ביטחוני.

<שלי מזרחי: אנחנו גם רואים ששיעור הנשים החוששות מפגיעה באירוע ביטחוני הוא גבוה יותר מאשר שיעור הגברים, כ-70% לעומת 54%.

<שלי מזרחי: כשכאן אנחנו רואים חשש מאד בולט של יוצאות ברית המועצות לשעבר.

<שלי מזרחי: הוא בולט בגלל שלא ראינו את החשש הזה במקומות אחרים עד כה.

<שלי מזרחי: זאת אומרת לא ראינו דיווח של חשש משמעותי של יוצאות ברית המועצות לשעבר, במדדים אחרים.

עליזה לביא: במה זה?

<שלי מזרחי: המרחב הציבורי, אירוע ביטחוני.

עליזה לביא: זה מרתק, כי מצד שני הדבר שהכי מדהים זה שהכי פחות יש להן חשש מחוסר שוויון זכויות, פחות מהוותיקות.

עליזה לביא: זה מדהים.

עליזה לביא: זה פשוט נתונים שמספרים את הסיפור.

עליזה לביא: מצד אחד שוויון.

עליזה לביא: יש להן פחות מהוותיקות בכל מה שקשור לשוויון זכויות, ובהתנהלות במרחב הציבורי בנושא הזה, אז זה - - -

<שלי מזרחי: אני מחזירה אחורה.

<שלי מזרחי: ראינו את זה גם באפשרות של הטרדה מינית שרק 3% דיווחו - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זה?

עאידה תומא סלימאן: הגלאי?

עליזה לביא: מי מעשנת מתחת לשולחן?

עליזה לביא: יש פה אקדח מעשן.

עאידה תומא סלימאן: אם אני זוכרת נכון, חלק מההסברים שניתנו היו קשורים לעניין של עד כמה באמת יש מודעות לעניין של זכות השוויון.

עאידה תומא סלימאן: זה לא נובע באמת מתוך זה שיש הרגשה שאנחנו בטוחות, שמקבלות את מלוא הזכויות שלנו.

עליזה לביא: השאלה מה הייתה השאלה שנשאלה.

עליזה לביא: כתוב כאן פגוע מחוסר שוויון זכויות, שזה דבר שמאד מעסיק אותנו בהרבה מאד דיונים והבנות.

עליזה לביא: וכאן, כשיוצאות חבר העמים מדווחות, 32% מהנשים מדווחות מול 62% מהנשים הישראליות, ילידות הארץ, ותיקות.

עליזה לביא: זה חצי.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ניתנה דוגמא בדיון שהתקיים ב-8 במרס, ואם אני לא טועה אסיה, שחקרה את הנושא והיא בעצמה יוצאת ברית המועצות, או ממשפחה שהיא יוצאת ברית המועצות, אמרה שכשחקרנו את כל הנושא של הטרדות מיניות ושאלו נשים על הטרדות מיניות, הן לא דיווחו על אחוז גבוה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אחר כך, כשהסבירו מה זה נחשב לפי החוק הטרדה מינית, פתאום קפצו הסטטיסטיקות.

עליזה לביא: עאידה, מה שאת אומרת עכשיו, בעצם אפשר להגיד על כל הנתונים פה.

עליזה לביא: כלומר, השאלה מה השאלה שנשאלה.

עליזה לביא: הרי אנחנו כולנו - - -

עאידה תומא סלימאן: תמיד אפשר לשאול מה השאלה שנשאלת, אבל כאשר יש - - -

איילת נחמיאס ורבין: הטרדה מינית היא הרבה פעמים גם עניין תרבותי.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אנחנו יודעים שיש הרבה יותר דברים שיתפסו כהטרדה מינית יותר קשה ויותר משמעותית, נניח ב - - -

עליזה לביא: על הטרדה מינית אני לא מתווכחת.

איילת נחמיאס ורבין: זהו, בדיוק, זה לא דוגמא טובה.

עליזה לביא: אני מדברת כאן על מחסור בשוויון זכויות, שזה משהו שמעסיק אותנו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף נשמע.

עאידה תומא סלימאן: כן, תשאלי את השאלה.

עליזה לביא: תסתכלי על הפער.

עליזה לביא: זה חצי.

<שלי מזרחי: אני אתייחס לשאלה שנשאלה בשאלון.

<שלי מזרחי: השאלה שנגעה לשוויון הזכויות הייתה חלק ממספר היגדים שנגעו לשוויון זכויות.

<שלי מזרחי: השאלה הספציפית הזאת הייתה עד כמה אתה מסכים עם ההיגד הבא: מוסדות המדינה מתייחסים לכולם באופן שוויוני, ללא הבדל מין, מגזר, דת ומין - מסכים בהחלט עד כלל לא מסכים.

<שלי מזרחי: ובנוסף, אני חש לעיתים פגוע מחוסר שוויון זכויות במדינה – מסכים בהחלט, עד כלל לא מסכים.

<שלי מזרחי: זאת אומרת שהם היו צריכים לדרג מ-1 עד 5 עד כמה הם מסכימים עם זה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אנחנו נתייחס לזה בדיון.

עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר לסיים.

עאידה תומא סלימאן: סיימת?

<שלי מזרחי: אני רצה עם זה.

<שלי מזרחי: אז אני עוברת מהביטחון במרחב הציבורי לביטחון במרחב האישי, שזה בתוך הבית, וכאן אנחנו רואים תופעה מאד מאד מעניינת ומדאיגה.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שיעור מאד גבוה של נשים ערביות שדיווחו על חשש בהיבטים הללו, לעומת כלל האוכלוסייה וכלל הנשים.

<שלי מזרחי: כך לדוגמא, בהתייחס לחשש מתקיפה פיזית מצד בן או בת משפחה – אנחנו רואים ש-20% מהנשים הערביות דיווחו על חשש זה, לעומת 4% מכלל הנשים.

<שלי מזרחי: בהתייחס לתקיפה מינית מצד בן או בת משפחה, אנחנו רואים שקרוב ל-20% מהנשים הערביות דיווחו על חשש זה, לעומת 5% מכלל הנשים.

<שלי מזרחי: בהתייחס לאפשרות שבן או בת משפחה יפגע בבן או בת משפחה אחרת, אנחנו רואים שבקרב נשים ערביות זה מגיע ל-30%, לעומת 6% מכלל הנשים.

<שלי מזרחי: ובזה אני מסיימת בשאלה פתוחה.

<שלי מזרחי: אלה ממצאים של שאלה פתוחה, בה המשתתפים התבקשו לציין גורמים שמשפיעים על תחושת הביטחון האנושי.

<שלי מזרחי: לקח שלנו, שלמדנו לסקרים הבאים, אנחנו לא ביקשנו מהם לציין אם זה משפיע עליהם לחיוב.

<שלי מזרחי: זאת אומרת מחזק להם את תחושת הביטחון או משפיע לשלילה – מוריד להם את תחושת הביטחון.

<שלי מזרחי: מה שאנחנו כן יכולים להגיד, שזה נושאים שנמצאים להם על סדר היום, שמעסיקים אותם, שמשפיעים להם על תחושת הביטחון.

<שלי מזרחי: כאן אנחנו רואים שגם אצל גברים וגם אצל נשים זה פחות או יותר אותם גורמים, רק שהסדר הוא מעט שונה.

<שלי מזרחי: אצל גברים אנחנו רואים קודם כל מצב ביטחוני, לאחר מכן ביטחון כלכלי, לאחר מכן ביטחון קהילתי ובהמשך משפחה.

<שלי מזרחי: ואצל נשים אנחנו רואים לאחר מצב ביטחוני, קודם כל משפחה, לאחר מכן ביטחון קהילתי ובהמשך ביטחון כלכלי.

<שלי מזרחי: וכשאני מתייחסת לאוכלוסיית הנשים, אני רואה גם כאן הבדלים משמעותיים.

<שלי מזרחי: בקרב יוצאות ברית המועצות לשעבר והנשים הוותיקות, אנחנו רואים שמצב ביטחוני משפיע עליהן על תחושת הביטחון, וזה דרך אגב מתקשר גם לשאלה שבדקה ומדדה את החשש להיפגע מאירוע ביטחוני, שם גם יוצאות ברית המועצות דיווחו על חשש מאד מאד גבוה.

<שלי מזרחי: בקרב נשים חרדיות, אנחנו רואים שנושאי משפחה מעסיקים אותן, נושאי דת, נושאים שקשורים לביטחון קהילתי.

<שלי מזרחי: ובקרב נשים ערביות אנחנו רואים ביטחון כלכלי, ביטחון פוליטי ונושאים שקשורים לסביבה ולאיכות סביבה.

<שלי מזרחי: וזהו, את הסיכום כבר ציינתי בהתחלה.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שהאוכלוסייה חוששת במרבית המדדים.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שנשים חוששות יותר מגברים.

<שלי מזרחי: אנחנו רואים שנשים ערביות מרגישות פחות בטוחות בכל ההיבטים.

<שלי מזרחי: וכמו שציינתי, יש אוכלוסיות שצריך להגיע אליהן על ידי קבוצות מיקוד.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב התוצאות, למרות שהיו פה הערות שגם כן אפילו חשבנו שבחלק מהתוצאות זה שיקף פחות ממה שחשבנו מבחינת החששות, אבל התוצאות באופן כללי מעידות על חששות מאד חזקים שקיימים אצל כלל הנשים במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: כל קבוצה לפעמים מושפעת או מרגישה חסרת ביטחון בנושא או גורם אחד יותר מהשני אבל לכל קבוצה יש את החששות שלה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין, בבקשה גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה עאידה.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כל אני באמת רוצה לברך אותך, כי אני חושבת שזה אחד הדו"חות החשובים שאני ראיתי, בגלל שהניתוח בו הוא מאד מאד משמעותי.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם חושבת שהוא עושה לנו סדרי עדיפויות מהותיים במה אנחנו צריכים לטפל ולמה אנחנו צריכים להידרש.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד שברוב הדברים אין כאן הפתעות דרמטיות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא המומות מזה שנשים יותר חוששות מהטרדות מיניות או שנשים מרגישות פחות בטוחות מבחינה כלכלית וכו' וכו', וכמובן נשים ערביות או לחילופין נשים חרדיות – כל אחת בתורן.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני מוכרחה להתייחס לנתון שבדרך כלל לטעמי בכנסת לא מתייחסים אליו מספיק באופן כללי, וזה הנתון שקשור לנושא משפחה.

איילת נחמיאס ורבין: המשפחה לא מקבלת פוקוס בישראל, כגרעין בסיסי, כעוגן לביטחון האישי.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא מקבלת בישראל את המקום שהיא זקוקה לו.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, המשפחות בישראל עברו שינוי דרמטי באופן שבו אנחנו.

איילת נחמיאס ורבין: המשפחה הישראלית בשנות ה-70 הייתה משפחה מסוג מסוים, ובשנת 2016 היא משפחה מסוג לגמרי אחר.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון לגבי האוכלוסייה הערבית, לגבי האוכלוסייה החרדית וגם לגבי האוכלוסייה היהודית.

איילת נחמיאס ורבין: ובתוך האוכלוסיות האלה אנחנו יודעים שיש לנו להט"ב ויש לנו טרנסג'נדרים ויש לנו משפחות חד מיניות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת המגוון המשפחתי הוא פשוט אדיר.

איילת נחמיאס ורבין: אני בשבוע שעבר הייתי במכללה למנהל, נתתי הרצאה בלימודי משפחה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים כמה סוגי משפחות מדדו שם בחודש אחד בישראל?

איילת נחמיאס ורבין: 27 משפחות.

איילת נחמיאס ורבין: 27 סוגים שונים של משפחות.

איילת נחמיאס ורבין: כי היום גם יש לנו גברים חד הוריים, שבנו לעצמם משפחה, ילדו ילדים באמצעות פונדקאית.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת העניין הזה הוא בעיני דרמטי, ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו נדרשים לו.

איילת נחמיאס ורבין: כי בתוך הדבר הזה – גברים, נשים, להט"ב – כל אחד מהם מרגיש שונה ביחס למשפחה וזה נכון לגבי הקהילה החרדית וגם לגבי האוכלוסייה הערבית, שעוברת גם בתוכה שינויים דרמטיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ומתוודה שמכל הנתונים, זה הנתון שהסתכלתי עליו ואמרתי רגע, אני רואה נכון?

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אחרי מצב ביטחוני, המשפחה היא השנייה בסדר עדיפויות שמשפיעה על הביטחון האישי שכל אחת ואחד מאיתנו מרגישים?

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני חושבת שאנחנו צריכים להידרש לזה באמת בכל הרמות למשפחה, גם ברמת הביטחון האישי, גם ברמת הביטחון הכלכלי.

איילת נחמיאס ורבין: בעיני אגב, רשת הביטחון הכלכלית שמשפחות בישראל מרגישות, כי זה עניין מהותי ומי שעוקב יודע למשל שמעונות היום נמצאים בעיצומה של שביתה מתגלגלת כבר מ - - -

עאידה תומא סלימאן: מחר אנחנו דנים בזה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, יש דיון מחר ואני מברכת על כך.

איילת נחמיאס ורבין: אני תמיד שמחה שהוועדות מקדימות את הבקשות של חברי הכנסת ורואים שזה דבר מהותי.

איילת נחמיאס ורבין: שליש מילדי ישראל בכלל אין להם מקום במעונות, שלא לדבר על המטפלות, שמקבלות שכר הזוי, ואם אנחנו היינו שואלים את עצמנו מי מבין הנשים נמצאת בתחתית שרשרת ההתייחסות החברתית, אני מניחה שמטפלות וסייעות, גם במעונות, גם בקשישים.

איילת נחמיאס ורבין: בכל התחומים שהם התחומים המוחלשים, התחומים הנשיים, שם אנחנו היינו רואים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני חושבת שאנחנו צריכים להתייחס לכל העניין הזה של משפחה.

איילת נחמיאס ורבין: עאידה, יש את שדולה המשפחה שאני עומדת בראשה, אבל אני אשמח גם לעשות דיון במשותף יחד עם הוועדה לקידום מעמד האישה, לראות איך אנחנו מסתכלים על המשפחה הישראלית בצורה אחרת, כי הנתון הזה הוא באמת נתון מפתיע.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה ואנחנו תיכף נפתח את הדיון גם לאורחים.

רויטל סויד: אז קודם כל שתהיה לנו באמת פתיחת כנס טוב, שנוכל באמת להמשיך את העשייה הכל כך טובה שעשינו בכנס הקודם למען נשים במדינת ישראל ואני מברכת על הדיון הזה.

רויטל סויד: יש פה שני דברים מאד קוטביים שעולים וצריכים באמת לעורר איזה שהוא סימן שאלה.

רויטל סויד: כי מצד אחד דבר אחד שהוא מאד מאד ברור – חופש הביטוי במדינת ישראל, אליבא ד-כל המגזרים ואליבא ד-כל האוכלוסיות וכל השכבות, הוא חופש ביטוי שבו ניתן לומר הכל.

רויטל סויד: אנחנו מצפים שבחברה שבה ניתן לומר את הכל ולבקר את הכל, אז גם יהיה מענה למה שאומרים, אבל מסתבר שלא כך, ובהחלט אנחנו רואים שנשים חשות חוסר ביטחון כלכלי, ביטחוני, אישי, בכל מיני רבדים.

רויטל סויד: אז זו נקודה אחת ואל זה אנחנו צריכים להתייחס, כי אם אנחנו באים ואנחנו אומרים אנחנו יכולים כל אחד להביע את עמדתנו, אבל מצד שני אף אחד כנראה לא שומע את זה ולא מתקן.

רויטל סויד: זה נתון אחד.

רויטל סויד: נתון שני, אנחנו רואים לכל אורך המחקר הזה, שיש קבוצות מיעוט של נשים ערביות ונשים חרדיות, שבכל הפרמטרים כמעט הן באותה תחושה, או לפחות הן זהות בחוסר הביטחון שיש להן ולא נעבור על כל הפרמטרים שנבחנו.

רויטל סויד: מה זה אומר?

רויטל סויד: זה אומר שנשים ותיקות, אני לא יודעת מה מגדיר בדיוק ותיקות, אבל רוב הנשים במדינת ישראל, שלא משתייכות לאוכלוסיות מוחלשות, כן חשות יותר ביטחון, כן יכולות לומר את דבריהן, כן יכולות להתנהל ויש להן את המענה מול הגופים ובמרחב שהן נמצאות בו, לעומת נשים בחברות יותר מצומצמות, בין אם זה החברה החרדית ובין אם זה החברה הערבית.

רויטל סויד: ועל זה לדעתי אנחנו צריכים לתת את הדגש, עאידה, במושב הבא, כדי לבוא ולראות איך אנחנו יכולים לסייע לנשים שעדיין לא יכולות לפרוץ מהמקומות שבהם הן נמצאות, להתקדם הלאה ולהרגיש את הנוחות כפי שחשות לפחות הוותיקות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לעורכת הדין - - -

עליזה לביא: אני יכולה?

עליזה לביא: אני חייבת לרוץ לוועדת חוץ וביטחון.

עאידה תומא סלימאן: חייבת לרוץ, אז בבקשה.

עליזה לביא: טוב, קודם כל הערה, אבל לפני כן אני אגיד את התודה.

עליזה לביא: אני מברכת אותך על הנתונים האלה.

עליזה לביא: הם נתונים מרתקים.

עליזה לביא: לטעמי יש פה כמה שאלות מחקריות שהייתי שמחה לקבל עליהן הרחבה, וזה לא הזמן, גם לגבי הדרך שבה הדברים נבחנו.

עליזה לביא: לפני שאני מתחילה בהערה שלי, אין פה מענה ופילוח לגבי נשים ממוצא אתיופי, נשים עולות מאתיופיה ואני רוצה להביע את שאלתי, מחאתי, על העובדה שמצאתם לנכון שלא לבדוק, בה בשעה שאנחנו מכירים את תמונת המצב העגומה בכלל באשר לנשים - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא - - -

עליזה לביא: בסדר, אני מעירה את זה.

עליזה לביא: אני מעירה את זה גם נוכח הדיונים הקודמים שהיו כאן, אם זה על אותה זריקה שנשים קיבלו כדי למנוע כל מיני נושאים שלא טופלו.

עליזה לביא: אני לא ארחיב בעניין הזה, אבל המקום של קליטה של עולות מחבר העמים והנתונים שהצבעתי עליהם בהערה שהצגתי קודם, מול אי המציאות הזאת במילים עדינות בקרב עולות מאתיופיה, היא מכעיסה, היא מדאיגה, היא חייבת לבוא ולהיות פה בדיונים.

עליזה לביא: העובדה שהן לא קיימות כאן - - -

עאידה תומא סלימאן: אז לפני שאנחנו מסיקים מסקנות ומתחילים לכעוס, אולי נשמע את התגובה שגם כן ניתנה ב-8 במרס, שהיא מדעית לגמרי ולא קשורה.

<שלי מזרחי: הסקר כלל התייחסות לנשים יוצאות אתיופיה ובכלל לאוכלוסייה יוצאת אתיופיה, אבל מאחר שהסקר כלל מדגם מייצג ושיעור יוצא אתיופיה באוכלוסייה הוא מאד מאד נמוך – מדובר על 1.5%.

<שלי מזרחי: זאת אומרת שבמדגם זה כלל בערך כ-20 משתתפים, ומבחינה מתודולוגית אני לא יכולה להציג מסקנות, במיוחד לא באחוזים - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא יהיה אמין.

<שלי מזרחי: אני אל יכולה להסיק מזה מסקנות על תחושת החשש, בהסתמך על פילוח של תשובות של 10 אנשים.

<שלי מזרחי: כן בכוונתנו להרחיב את זה, וכמו שאמרתי יש אוכלוסיות שהדרך הנכונה היא או סקר ייעודי לאוכלוסייה הספציפית הזאת.

<שלי מזרחי: זאת אומרת לא סקר של מדגם מייצג ובנוסף לשלב את זה עם קבוצות מיקוד.

<שלי מזרחי: כן יש לנו כוונה להרחיב את זה, במיוחד לקבוצה הזאת.

<שלי מזרחי: לכן התחלתי ואמרתי שיש קבוצות מסוימות שהדרך הנכונה להגיע אליהן היא או בסקר ייעודי או קבוצות מיקוד.

עליזה לביא: טוב, אני שמחה על ההבהרה ואני בטוחה שגם יושבת ראש הוועדה וגם מרכז המחקר והמידע של הכנסת יתנו מענה לסוגיה הזאת.

עליזה לביא: אז אני מודה על ההבהרה, תודה גברתי.

עליזה לביא: לגבי ההערות שלי.

עליזה לביא: אתמול עובד מרכול עבר – אני לא יודע אפילו איזו מילה לומר – אבל מעשה שלא יעשה.

עליזה לביא: מעשה שלא יעשה, יס"מניקים שתוקפים אותו, ראינו כולנו בסרטון.

עליזה לביא: ובסופו של יום אני קוראת את העדות של אבא שלו ואבא שלו אומר שהוא עוד לא החליט מה לעשות ואם בכלל לפנות לתלונה.

עליזה לביא: ואני רוצה שכולנו נפתח עכשיו את הטבלה בעמוד 8 ונסת

עליזה לביא: כל על כך שכ-20% מהנשים וכ-24% מהגברים אינם חשים ביטחון לפנות למשטרה, חוששים לפנות למשטרה.

עליזה לביא: העדות של האבא, העדות המצמררת הזאת, מעבר למעשה הנוראי שנעשה אתמול כלפי אזרח ישראלי – ואני לא יודעת מה קרה שם, אבל בטוח שהמשטרה ומח"ש צריכים לבדוק מה קרה שם, עוד קודם תלונה של אב שאומר אני לא יודע מה לעשות ובכלל המקום הזה של החשש מלפנות למשטרה.

עליזה לביא: וכשאנחנו רואים את הנתון הקודם של הפחד במשפחה, שזה מספר שתיים אחרי המצב הביטחוני – משפחה – המענה זה המשטרה.

עליזה לביא: ואם אזרחים מפחדים, חוששים, זה מטריד אותי מאד מה מקומה של המשטרה, באיזו שפה היא מדברת.

עליזה לביא: האם בכלל אזרחים יכולים לבוא ולהתלונן.

עליזה לביא: הטבלה הזאת היא קשה ביותר.

עליזה לביא: נשים חרדיות ונשים ערביות – 79% מהנשים החרדיות חוששות לפנות למשטרה.

עליזה לביא: 80% מיוצאות ברית המועצות.

עליזה לביא: סליחה, 67% מהנשים הערביות.

עליזה לביא: משהו פה קשה.

עליזה לביא: משהו פה לא ברור.

עליזה לביא: זה לא צריך להיות ככה.

עליזה לביא: המקום צריך להיות אחר לחלוטין.

עליזה לביא: זאת טבלה שאותי, גברתי, מטרידה מאד והמקום הזה – של הנגישות, של אנשי המשטרה – לבוא ולדבר גם את השפה, גם את השפה התרבותית, גם את החירות המגזרית שקיימת פה בחברה בישראל, עם ההערה שניתנה לגבי יוצאי אתיופיה, אבל זה מלמד אותנו בזרקור של איך צריך לבוא ולעבוד.

עליזה לביא: ועם המצבור של הנתונים הללו והפילוח שניתן כאן, אני מאד מוטרדת.

עליזה לביא: תודה גברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת עליזה לביא.

עאידה תומא סלימאן: אם מצטרפים לזה גם את הטבלה שדיברה על כך שיותר מ-50% מכלל האוכלוסייה במדינת ישראל חשה ביטחון או חוששת להיפגע על ידי מוסדות המדינה, אז אנחנו יכולים להבין גם את העמדה כלפי המשטרה.

עאידה תומא סלימאן: כי מעל 50% מכלל האזרחים חוששים שהם עלולים להיפגע על ידי מוסדות המדינה, ואני חושבת שזה צריך באמת לא רק להדליק נורה אדומה, אלא לתת לנו לעצור ולחשוב על זה לעומק.

עליזה לביא: לטובת האזרחים כולם.

עליזה לביא: אזרחי ישראל.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לעורכת הדין נטע לוי – איתך, מעכי ואחר כך אחזור לחברי הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<נטע לוי: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: שלום לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: בוקר טוב גברתי וברכות על הדיון החשוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<נטע לוי: אני נטע לוי מאיתך-מעכי, ואני כאן עם הכובע של מי שמקדמת את החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם – נשים, שלום וביטחון בישראל.

<נטע לוי: ובאמת, אחד הדברים ואני מצטרפת באמת לברכות על הסקר המאד מאד חשוב הזה.

<נטע לוי: זה ברור שזה איזה מן ספתח, שאני חושבת שעוד אפשר לפתח ואני חושבת שחשוב לפתח אותו, אבל אני חושבת שמה שהוא נותן זה גם באמת את הנושא שבארגוני נשים, כמו שאת דיברת על זה עאידה, בתחילת הדיון, כן עליו מודעות, אבל בזה שזה בא מהכנסת זה מאד מאד משמעותי.

<נטע לוי: אני רוצה להצביע כאן על נתון שבעיני נותן סוג של הסבר על האוכלוסיות, על הנשים הערביות והנשים החרדיות, שהוא נתון שעובר לכל אורך השאלות.

<נטע לוי: אני חושבת שהעובדה שהן מעידות על תחושת ביטחון נמוכה יותר, קשורה למה שהחלטה 1325 עושה.

<נטע לוי: שהיא קושרת בין הצורך בהגנה וביטחון לנשים, לבין הצורך בייצוג.

<נטע לוי: ובאוכלוסיות שבהן יש פחות ייצוג של נשים, הן פחות נראות בספירה הציבורית, הן פחות משפיעות ופחות נוכחות במוקדי קבלת החלטות – החל מהכנסת, כלה ברשויות המקומיות, המשך במשטרה - בכל המקומות האלה נשים בכלל ונשים מאוכלוסיות יותר בשוליים, יותר מודרות, שם זה ניכר בצורה מאד מאד ברורה לאורך כל הסקר הזה.

<נטע לוי: אני חושבת שכאשר כותרת הדיון היא מה הלאה, אז הנושא שגם בוועדה שלך, עאידה, אנחנו מדברות עליו הרבה, זה על אחד הכלים שיש לממשלה הזאת לעשות איתו משהו, וזה החלטת הממשלה 2331, שאומרת שהממשלה תגבש תכנית פעולה לשוויון מגדרי, ברוח עקרונות 1325.

<נטע לוי: ואני חושבת שזה מאד - - -

עאידה תומא סלימאן: שלצערי הרב עד עכשיו לא התקיימה הוועדה שאמורה לדון ולהחליט איך מטמיעים את ההחלטה הזו בכלל משרדי הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: כבר עברה יותר משנה.

<נטע לוי: כן, יותר משנה.

<נטע לוי: דצמבר 2014.

<נטע לוי: אז אני חושבת שזה - - -

עאידה תומא סלימאן: אוטוטו שנתיים.

<נטע לוי: כשאנחנו מדברות ומדברים כאן על מסקנות מהסקר החשוב הזה, אני חושבת שקריאה לממשלה לשוב להחלטה שאמורה לחייב אותה והשרה ישבה כאן בדיון במרס האחרון ואמרה שהיא מחויבת לזה, אז אני חושבת שזה איזה מין - - -

מירב בן ארי: מה קרה מאז מרס האחרון חוץ מלהגיד שמחויבים?

<נטע לוי: אז אני חושבת שהסקר הזה מהווה איזה שהיא קפיצת - - -

עאידה תומא סלימאן: כדאי לשמוע ממישהו בתוך הקואליציה.

<נטע לוי: זו קריאת השכמה שאני חושבת שהיא עוד איזה שהוא טלטול לממשלה, כי אני חושבת שבאמת כל הדברים שעולים מהסקר הזה הם מאד מאד מטרידים וצריכים להטריד גם את הממשלה.

<נטע לוי: דבר אחרון שאני אומר ושיתפתי אותך באופן אישי.

<נטע לוי: אנחנו באיתך מעכי, יחד עם ארגונים נוספים – מדרשת אדם ונשים עושות שלום – התחלנו בעצם איזה שהוא מהלך של להתחיל להרחיב את המעגלים להגיע לעוד ועוד ועוד נשים שיתחילו לדבר שלום וביטחון.

<נטע לוי: יתחילו לדבר, להיכנס לתוך השיח הזה, שהרבה מהנשים בישראל מרגישות מודרות ממנו, מרגישות שאין להן לגיטימציה.

<נטע לוי: מרגישות שביטחון זה כביכול משהו שרק לגנרלים בכלל יש איזו שהיא זכות ביטוי בו.

<נטע לוי: אנחנו התחלנו לצאת לדרך עם הסמינר הראשון, שנקרא בונות עתיד משותף – נשים מובילות לשלום וביטחון.

<נטע לוי: יש כאן שלוש מהמשתתפות של הסמינר הראשון הזה, כשבאמת בין היתר בוחנות מה זה תחושת ביטחון, מה זה תחושת ביטחון אנושי, מה זה פרספקטיבה מגדרית ואיך נשים יכולות לקבל כלים בשביל להתחיל להיכנס ולהשפיע בתוך המעגלים האלה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה וכל הכבוד על העשייה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שגם כן אתן בסמינר ובעשייה הזו, תוכלו להשתמש בנתונים ותוכלו להשתמש בראייה שאנחנו מנסות להחדיר לשיח הזה שנקרא שיח ביטחוני.

עאידה תומא סלימאן: כל עוד מדברים רק על הביטחון הלאומי, המיליטריסטי, יהיה לגנרלים את ה-Say האחרון, או אפילו לאלה שאין להם ניסיון בביטחון הזה ועלולים אף לסכן את הביטחון הזה.

עאידה תומא סלימאן: הם יכולים להיות אחראים רק בהיותם גברים ובהיותם פוליטיקאים איך שהוא.

עאידה תומא סלימאן: אבל כאשר אנחנו נרחיב את היריעה ונתחיל לדבר על ביטחון אנושי, יהיה לנו המון מה ללמד אותם, כנשים.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

איימן עודה: גברתי יושבת הראש עאידה תומא, אני מאד מברך אותך ואת החברות ואת החבר היחיד לצידי, וזה אומר הרבה.

איימן עודה: מזמן שהיית מנכ"לית עמותת נשים נגד אלימות את מכירה את כל החומר הזה על בוריו ומקדמת נושאים כל כך חשובים.

איימן עודה: לכן אנחנו מאד מעריכים את פועלך וגם את הראייה ההוליסטית שעכשיו דיברת על חלק ממנה.

איימן עודה: התייחסת לגנרלים ולתפיסה המיליטריסטית, שהיא בוודאי נגד - - -

עאידה תומא סלימאן: גנרלים ורב טוראים.

איימן עודה: כתפיסה מיליטריסטית, אין ספק שאנשים ש - - -

דב חנין: בהיסטוריה הרב טוראים נעשים יותר מסוכנים.

עאידה תומא סלימאן: כן.

איימן עודה: שהנשים הן הנפגעות ביותר מפני האלימות, מעמד הגבר וגם כן כאשר מעבירים את הכסף למקומות לא נכונים, למקומות של רווחה.

איימן עודה: לכן זה הנושא ההוליסטי ביותר בוודאי, ואנחנו כך צריכים לראות את הדברים.

איימן עודה: מאד חשוב לי לחשוב איך בישיבות כאלה ישתתפו עוד יותר גברים, כי זה עניינה של החברה כולה.

איימן עודה: כולה.

איימן עודה: וכמו שבמאבק למען השוויון והדמוקרטיה אי אפשר להאמין במעבר חד צדדי של ערבים, כי זה לא ערבים מול יהודים, אלא זה ערבים ויהודים ביחד למען דמוקרטיה ושוויון, זה אותו דבר, ממש אותו דבר בסוגיות של נשים.

איימן עודה: אני חושב שכמעט אי אפשר לקדם בלי שיתוף הפעולה הזה.

איימן עודה: אני מאמין שבוודאי אפשר דרך העצמה ולהכריח, אבל אין ספק שזה הרבה יותר יעיל שיהיה מאבק משותף של גברים ונשים ביחד.

איימן עודה: יש לנו אחריות כבדה כלפי הנושא הכל כך חשוב הזה.

איימן עודה: רציתי להתייחס במשהו לגבי האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אנחנו ראינו את ההבדלים הכל כך גדולים בין הנשים הערביות לבין שאר הנשים.

איימן עודה: אני חושב, עאידה, שהנשים הערביות איבדו את המבנה השמרני הקלאסי ולא הרוויחו את המבנה המודרני.

איימן עודה: המבנה השמרני היה מפלה את האישה לרעה.

איימן עודה: זה כמו הימין המתון מול הימין המתדרדר היום.

איימן עודה: אז יש לך פה מבנה שמרני שהוא מדכא, אבל אין ספק שיש בו בלמים מסוימים ויש משהו שהוא מוכר - - -

עאידה תומא סלימאן: ויש ביטחון קהילתי.

איימן עודה: כן, מוכר חברתית.

איימן עודה: אז אנחנו איבדנו את המבנה המסורתי שהיה פעם ולא הרווחנו את המודרני, ופשוט מאד אין מדינה.

איימן עודה: האם בגלל התפיסה של מדינה לעם אחר, למרות שאני לא מאמין כך, כי זו מדינה של האלפיון העליון ולא של כל היהודים בוודאי, אבל התפיסה שהערביות והערבים לא מרגישים שייכות, לפי כל הנתונים שאי אפשר לסמוך על המשטרה, הפחד מחקירות, פחד מהריסת בתים, אז אין לך חברה ואין לך מדינה.

איימן עודה: אין לך אוטנטיות ואין לך מודרניות.

איימן עודה: אני חושב שאנחנו נמצאים בתחנת הביניים הזו.

איימן עודה: בוודאי צריך להעמיק את המאבק למען המודרנה, למען הגישה האזרחית, למען שהמדינה תהיה לכולם.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר טל דקל, אחותי למען נשים בישראל.

עאידה תומא סלימאן: לא?

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין ליאת קליין, יועצת משפטית מאיגוד מרכזי הסיוע.

<ליאת קליין: גם אנחנו נצטרף כמובן לברכות, גם על הסקר, על הדיון ועל זה שעם הדיון החשוב הזה אנחנו פותחות את המושב הזה של הכנסת.

<ליאת קליין: אני גם מצטרפת לדברים האחרונים שנאמרו פה.

<ליאת קליין: אנחנו חיים פה במדינה שמדברת הרבה מאד על ביטחון, מתעסקת הרבה מאד בביטחון, מעט מאד מדברת מעט מדי על ביטחון בהקשרים האלה.

<ליאת קליין: אני קוראת את הסקר ואת התוצאות שלו והוא מטריד בהרבה מאד מובנים.

<ליאת קליין: הממצאים שלו מדאיגים מאד.

<ליאת קליין: אני יכולה לדבר פה על דברים מסוימים.

<ליאת קליין: יש פה נתונים כמעט מחרידים על זה שחצי מהנשים בישראל מפחדות לשבת בתחנת אוטובוס.

<ליאת קליין: כמעט 80% מהנשים בישראל מפחדות לעבור ברחוב.

<ליאת קליין: אנחנו מדברים פה על לעבור ברחוב ולשבת בתחנת אוטובוס.

<ליאת קליין: זה נתון שהוא בלתי נתפס.

<ליאת קליין: איך אפשר לדבר על ביטחון במדינה, כשחצי מהאוכלוסייה לא מסוגלת לעבור ברחוב ולהרגיש ביטחון ברמה הכי פשוטה.

<ליאת קליין: זה נתון שאני חושבת שעל פניו, בכל מה שקשור למרחב הציבורי, הוא מעורר פה הרבה מאד סימני שאלה על מה שקורה בחברה הישראלית.

<ליאת קליין: מה שאני רואה הרבה מאד מהסקר הזה, וזה משהו אנחנו אומרות אותו תמיד, שאי אפשר לנתק בין סוגים שונים של ביטחון והתחושה של פערים בשוויון בחברה הישראלית.

<ליאת קליין: לא רק בכל מה שקשור לאוכלוסיות המיוחדות ולקהילות סגורות, שרואים את זה בצורה נורא ברורה כאן, אבל אי אפשר לנתק בין שאלות של שוויון נשים במקום העבודה, אם נשים לא מרגישות בטוחות.

<ליאת קליין: אנחנו אומרות את זה הרבה פעמים בהקשרים של הטרדה מינית, שגם הנתון הזה נראה פה, שהטרדה מינית היום מהווה את אחד החסמים, אולי החסם המרכזי הבולט בפני נשים בשוק העבודה.

<ליאת קליין: אישה יכולה לעמוד בראש פירמידה, לעמוד בראש איזה שהוא ארגון ועדיין לחוות אלימות ולהרגיש לא בטוחה לשבת בתחנת אוטובוס.

<ליאת קליין: זה דבר שהוא מדהים בדבר הזה.

<ליאת קליין: העובדה שהחברה הישראלית היא לא שוויונית - ופה אני מצטרפת לדברים האחרונים שאמר פה חבר הכנסת עודה – אי אפשר לדבר על שוויון בלי שמדברים על ביטחון ברמה הזאת והנתונים האלה הם קודם כל מטרידים.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה גברתי, יושבת הראש.

דב חנין: אני רוצה להביע הערכה גדולה לדיון הזה וגם לעבודה שנעשתה על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

דב חנין: זה בדרך כלל דבר שאומרים בפתיחת הדיון, אבל אני לא מתכוון פה לאמירה לפרוטוקול.

דב חנין: אין כל כך הרבה הזדמנויות שבהן אני יכול להגיד על דיון שמתקיים פה בכנסת, שהוא באמת תורם לנו איזו שהיא המשגה חדשה או איזו שהיא תובנה חדשה, על המציאות החברתית והפוליטית שאנחנו חיים בתוכה.

דב חנין: והדיון הזה, גברתי, שאת יזמת וכל העיסוק בנושא הזה, אני חושב שהוא באמת תרומה לכל צורת החשיבה שלנו על החברה בארץ בכלל.

דב חנין: כמובן בסוגיות של נשים, אני מיד אגיע לזה בהמשך, אבל בכלל על כל סוגיות ההבנה שלנו של החברה הישראלית.

דב חנין: החברה שאנחנו חיים בה, היא חברה שחיה בפחד.

דב חנין: אנשים בארץ הזאת מפחדים.

דב חנין: ופחד הוא דבר איום ונורא ברמה החברתית, ברמה הפוליטית.

דב חנין: פוליטיקה של פחד היא הפוליטיקה שמובילה את האנשים למקומות האפלים ביותר.

דב חנין: ולצערי הגדול יש גם אנשים שבונים את הפוליטיקה שלהם על הפחדים, אבל צריך להבין שיש בעיה אמיתית של פחד.

דב חנין: אנשים באמת מפחדים.

דב חנין: ויש בעיה אמיתית של ביטחון.

דב חנין: ואת הבעיה האמיתית של הביטחון הזו, צריך להבין בראייה מאד מאד רחבה.

דב חנין: זה סוגים שונים, יש מופעים שונים לבעיית חוסר הביטחון של אנשים ושל נשים בישראל.

דב חנין: יש חוסר ביטחון פיזי, יש חוסר ביטחון מגדרי, יש חוסר ביטחון של קבוצות אוכלוסייה, יש חוסר ביטחון תעסוקתי, יש חוסר ביטחון כלכלי, יש חוסר ביטחון חברתי.

דב חנין: המון המון סוגים של חוסר ביטחון ואחד התפקידים, אחד האתגרים החשובים ביותר שלנו, זה להתמודד עם חוסר הביטחון הזה, עם הפחד הזה ולייצר חברה שאנשים ירגישו בה יותר ויותר בטוחים.

דב חנין: התמונה של הנתונים שמרכז המחקר והמידע של הכנסת מביא בפנינו, היא תמונה מאד מאד קשה.

דב חנין: אנחנו רואים באופן עקבי, כמעט בכל תחום, שיש פער גדול בין רמת הפחד, חוסר הביטחון של נשי, לבין רמת הפחד וחוסר הביטחון של גברים.

דב חנין: וזה לא שהמצב של הגברים הוא כל כך טוב.

דב חנין: המצב של הגברים גם לא מי יודע מה בחלק מהתחומים.

דב חנין: אבל נשים כמעט בכל התחומים, בצורה עקבית, באופן משמעותי, מרגישות פחד.

דב חנין: הרבה הרבה פחות ביטחון וזה מאד מדאיג.

דב חנין: תמונה נוספת, ציר נוסף של חיתוך, אנחנו רואים שכמעט בכל נושא – ערבים מרגישים פחות בטוחים מיהודים.

דב חנין: אנחנו רואים שערביות מרגישות פחות בטוחות אפילו מערבים.

דב חנין: אנחנו רואים מצב של באמת תמונה חברתית מאד מאד מדאיגה ואני חושב שזו סוגיה שצריכה להעסיק אותנו גם ברמה של מה צריך וניתן לעשות בנושא הזה.

דב חנין: אני רק רוצה להגיד דבר שהוא נראה לי נורא חשוב להדגשה.

דב חנין: אנחנו מדברים על תחושה.

דב חנין: הסקר הזה והנתונים האלה מדברים על תחושה.

דב חנין: אבל אני רוצה להגיד דבר מאד קשה.

דב חנין: מאד קשה.

דב חנין: אני אומר את זה בהרבה כאב.

דב חנין: התחושה הזו לא מנותקת מהמציאות.

דב חנין: זה לא רק שאנשים מפחדים, זה לא רק שנשים מפחדות, זה לא רק שעברים מפחדים, יש ממה לפחד.

דב חנין: מדברים פה על חשש ממשטרה.

דב חנין: מאתמול אחרי הצהריים התחילו להגיע אלי עדויות, ויושבת פה גברתי, נציגת המשטרה.

דב חנין: אני לא פונה אליך, אבל אני מפנה - - -

<רוני מלר: אני גם אשמח אחר כך להגיב.

דב חנין: אני מפנה את הטענה שלי באופן כללי.

דב חנין: התחילו להגיע אלי התלונות הנוראיות.

דב חנין: אני חייב להגיד שכששמעתי את העדות הראשונה, חשבתי שאולי מדובר בהגזמה.

דב חנין: באמת חשבתי שמדובר בהגזמה.

דב חנין: אני אמרתי – אני רוצה לשמוע עוד אנשים.

דב חנין: הגיעה העדות השנייה – עוד יותר קשה מהראשונה.

דב חנין: על הבחור הזה שעובד משלוחים בסופר יהודה בתל אביב - - -

עאידה תומא סלימאן: כדאי לשמוע את בעל הבית שלו.

דב חנין: וחטף מכות רצח, מכות רצח איומות משוטרים.

דב חנין: משוטרים – לא תגידו איזה בריונים ברחוב.

דב חנין: שוטרים שהתפקיד שלהם להגן על הביטחון, על הסדר, איך שהוא התגלגלו למצב.

דב חנין: אני חייב להגיד, ושוב, אנחנו כמובן לא נעשה פה בוועדה משפט שדה בעניין הזה, ממש לא, אבל אני חייב להגיד לך גברתי, נציגת המשטרה, פשוט כי את יושבת מולי, שאני פשוט מזועזע לראות את תגובת המשטרה.

דב חנין: את יודעת, עשרות אנשים שהעדויות שלהם הגיעו אלי וחלק גם התפרסמו בתקשורת, או שכולם משקרים וכולם לא ראו וכל הסרטונים הם איזו שהיא הנדסה של משהו שאף אחד לא יודע איך להמציא אותו, או שהמשטרה חיה בכוכב אחר.

דב חנין: ככה זה נראה.

דב חנין: עוד במקום להגיד נבדוק, נחקור וזה, מתחילים להצדיק את הדבר הזה.

דב חנין: זו התנהלות שברמה העקרונית היא פסולה.

דב חנין: קודם כל תגידו במצב כזה אנחנו צריכים לבדוק.

דב חנין: מפרסמים נגדכם כאלה דברים איומים, איך אתם יכולים להגיד?

דב חנין: קודם כל להגן.

דב חנין: אני אומר את זה וזה לא נכון רק לגבי המקרה הזה.

דב חנין: באולם הזה עשינו דיון על אלימות כלפי יוצאי אתיופיה ואנחנו ראינו פה נשים בוכות על ההתייחסות לילדים שלהן, לבנים שלהן מצד משטרה.

דב חנין: יש פה בעיה אמיתית, אבל כדי לא לסיים בצד הקשה הזה, אני בכל זאת רוצה לציין צד אחד מאד יפה והוא אופטימי לדעתי.

דב חנין: וזו העבודה שעם כל הקשיים, יש ביטחון קהילתי בארץ הזאת.

דב חנין: ואתה דיברת, חברי, חבר הכנסת עודה, על ירידת הקהילתיות וזה נכון, אבל עדיין יש תחושה שיש קהילה.

דב חנין: אז חברים, לפחות יש ממה להתחיל.

דב חנין: יש לנו פה אנשים טובים, יש אנרגיות טובות ויש קהילות עדיין, אז בואו נילחם לשפר את כל הדברים הרבים שצריך לשנות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חבר הכנסת דב חנין.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: אני צריכה ללכת לוועדת ביקורת, כי יש שם דיון שאנחנו גם עוסקות בו ביחד.

עאידה תומא סלימאן: הנושא של חסרי מעמד.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: חיכיתי בסבלנות.

מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד שני דברים.

מירב בן ארי: אחד, אני חושבת שמה שהיה חסר לי בסקר זה הנושא של פילוח לפי אזור מגורים.

מירב בן ארי: אני אגיד לך למה, כי אני לא מאמינה לחברתי שם, שכחתי את שמך - - -

עאידה תומא סלימאן: ליאת.

מירב בן ארי: ליאת – אנחנו מכירות ועושות הרבה דברים ביחד.

מירב בן ארי: על העניין הזה של להסתובב ברחוב, אני מצטערת, 50% אני לא קונה את זה.

מירב בן ארי: רוב הנשים, לפחות במרכז הארץ, הולכות גם אחרי שתיים-שלוש לפנות בוקר.

מירב בן ארי: באמת, בכל מקום שהייתי, חוץ משהיינו בתחנה המרכזית בתל אביב, וגם שם הלכנו בביטחון, אם לא אותו אחד שליווה אותנו שם באופן קבוע, מתוך רצון לשתף.

מירב בן ארי: אבל אני כן מאמינה שבאזורי מגורים אחרים במדינת ישראל יש בעיה, ולא סתם הנשים הערביות אמרו את זה והחרדיות אמרו את זה.

מירב בן ארי: אני חושבת שחסר לי הפילוח, כי במרכז הארץ ובערים גדולות, אני חושבת שמצב הביטחון האישי הוא בהחלט בהחלט גבוה, יותר מ-50%.

<ליאת קליין: אני רק רוצה להגיד לך על זה שיש נתון בתל אביב.

<ליאת קליין: סקר שנעשה בתל אביב - - -

מירב בן ארי: אז רגע, אז את יודעת מה, גם כחברת מועצת העיר לשעבר בתל אביב, גם תל אביב מורכבת משכונות רבות ושונות.

מירב בן ארי: לכן אני אומרת שלגבי 50% אני פחות מסכימה, אבל חסר לי הפילוח של הערים בארץ, כי כן אני חושבת שיש מה ללמוד וצריך ללמוד למה בעיר אחת אישה בטוחה ובעיר אחרת אישה לא בטוחה.

מירב בן ארי: זה מה שמפריע לי וזה משהו של שיעורי בית.

<קריאה: ביישובים הקטנים.

מירב בן ארי: בדיוק.

מירב בן ארי: אז עוד יותר הייתי שמה על זה דגש.

מירב בן ארי: דבר שני שאני רוצה להגיד על העניין שגם הטריד אותי ואני צילמתי את השקף הזה ואני אראה לגברתי השוטרת.

מירב בן ארי: על זה שכמעט יותר מ-20% מהנשים לא פונות למשטרה, מבלי קשר לאירוע שהיה בתל אביב הם הבחור הזה, שהוא אירוע נוראי ומזעזע שהמשטרה בהחלט צריכה לעשות בדק בית.

מירב בן ארי: אבל יותר מ-20% מהנשים במדינת ישראל, ללא קשר לחרדיות ערביות, גם צבריות, חוששות לפנות למשטרה.

מירב בן ארי: אני לא יכולה להתעלם מהביקור שלי ושל חברת הכנסת עאידה בשבוע שעבר באירלנד.

מירב בן ארי: בביקור המרתק פגשנו את מפקד המשטרה.

מירב בן ארי: הם סבלו.

מירב בן ארי: לא 20%, 80% לא האמינו במשטרה המקומית.

מירב בן ארי: 80% חששו לפנות, לא 20% והצליחו בתהליך ארוך ולא פשוט, שעד היום הוא לא פשוט, להחליף את דעת הקהל על המשטרה.

מירב בן ארי: אז אני אומרת באמת, ולא יכולתי שלא, כי זה החזיר אותי לביקור שלנו בשבוע שעבר במשטרה שם, הביקור המרתק הזה.

מירב בן ארי: סליחה, אתם צריכים לעשות לכם יעד – אם דיברנו על תחושה של ביטחון ביישובים – להוריד את זה לפחות ל-10% לדעתי, כי אני צילמתי לי את זה ואני לא עובדת במשטרה, וזה משהו שאני חושבת שצריך לקחת מהשקף הזה, והוא חמור בעיני.

מירב בן ארי: ובלי קשר לאירוע של אתמול.

מירב בן ארי: אם אנחנו הנשים חוששות – 20% - לפנות למשטרה, אני חושבת שזה בשבילכם לא נורה אדומה, אני קוראת לזה אורגן אורות.

מירב בן ארי: אני צילמתי לי את זה, כי אני חושבת שאנחנו צריכים להמשיך ולהתייחס וגם לבדוק אותם אפילו עוד שנה – האם לגבי נשים במדינת ישראל – ירד האחוז הזה של פנייה למשטרה, כי לדעתי זה חמור מאד.

מירב בן ארי: 20% זה המון.

מירב בן ארי: זה הרבה נשים וזה מאד הפריע לי.

מירב בן ארי: זהו.

מירב בן ארי: זה שני הדברים.

עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרת, חברת הכנסת מירב, זה תהליך די ארוך וזה תהליך שלא עוצר רק בפרסומים ובלצאת בקמפיינים כדי לשפר את תדמית המשטרה, אלא חייב בתהליכים פנימיים בתוך המשטרה, כולל מינויים שמשדרים לנשים מסרים מאד גרועים, לצערי הרב, שקרו בתקופה האחרונה ואני בעצמי כבר פניתי לשר ביטחון הפנים בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: זה כולל הצהרות שיוצאות מדרגים שונים במשטרה.

עאידה תומא סלימאן: זכות הדיבור לגברתי, רב פקד רוני מלר, בבקשה.

<רוני מלר: כן, אני מבקשת לומר כמה דברים גם בתגובה למה שנאמר כאן על ידי חברי הכנסת וגם בכלל.

<רוני מלר: אנחנו בכל זאת מדברים על תחושת הביטחון האנושי של נשים בישראל ומכל הפרמטרים, או לפחות מרובם, דווקא הפרמטר של תחושת הביטחון לפנות למשטרה, זה המקום היחיד אולי שמצבן של הנשים טוב יותר משל הגברים, משום שמדובר ב-80% ביטחון של נשים לפנות למשטרה, לעומת 76% של גברים לפנות למשטרה.

<רוני מלר: ברור שבשניהם היינו שמחים להעלות את האחוזים עוד יותר ולהגיע אפילו ל-90-95% של - - -

דב חנין: להבדל של 20% ל-24% - לא בטוח שהייתי בונה עליו תיאוריה נורא חזקה.

<רוני מלר: לא, אבל אני מתכוונת שוב, יש פה את העניין של תחושת ביטחון של אזרח בכלל לפנות למשטרה - - -

מירב בן ארי: את יודעת שבפירמידת הצרכים של מאסלו, זה הדבר הראשון.

<רוני מלר: כן.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שיש אזרחים – מה זה 20%?

מירב בן ארי: מבחינתי, אני רואה שאת חיובית ואת מדברת על להעלות.

מירב בן ארי: אני מתייחסת קודם כל למה שאמר חבר הכנסת חנין על גברים, שאם זה 4% הבדל, אז אין הבדל, אבל תחושת ביטחון זה הצורך הבסיסי שלי להרים טלפון למשטרה.

<רוני מלר: מסכימה לגמרי.

<רוני מלר: המשטרה בכלל עובדת כל הזמן על לשפר את עצמה.

<רוני מלר: אגב, ממש לא מזמן מונה ראש מנהלת המגזר הערבי בדרגת ניצב, מתוך תפיסה באמת של להגיע לאוכלוסיות שחוששות יותר ולהיות נגישים יותר וכחלק מזה גם הפעילות של היוהל"ן בתחום של קידום שוויון ההזדמנויות לנשים, לשים יותר נשים בתפקידי ליבה במגזר הייעודי, במגזר שפוגש את האזרחים, מתוך אותה תפיסה שככל שהמשטרה תהיה יותר מגוונת ותכיל יותר אוכלוסיות, בדומה לאוכלוסייה כולה, השירות יהיה טוב ויותר וביטחון האזרחים לפנות אליה יהיה טוב יותר והיא תהיה נגישה יותר.

<רוני מלר: וכמובן שיש עוד מה לעשות ואנחנו כל הזמן עושים ואני מקווה שרק נצליח יותר.

<רוני מלר: באשר לאירוע של אתמול, שהוא אכן על פניו נראה דרוש בדיקה רצינית, דווקא כאן, אגב, מי שיעשה את הבדיקה הזאת זאת המחלקה לחקירות שוטרים.

<רוני מלר: כלומר כאן המשטרה עצמה תיבדק על ידי הגורמים המוסמכים במשרד המשפטים.

<רוני מלר: בוודאי שאנחנו צריכים לחכות ולראות מה יעלו - - -

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לעבור על זה ששיפור תדמית הוא רק במינוי אנשים בתוך המשטרה בדרגים גבוהים, או ראש מנהלה או משהו כזה, כאשר מצד אחד יש לך מצב שמשנת 2000 עד היום כ-42 אזרחים ערבים נורו על ידי המשטרה והוגש כתב אישום אחד נגד שוטר אחד.

עאידה תומא סלימאן: זה נתון אחד שמיד מסביר את חוסר האמון במשטרה ואת ההרגשה הזו שאם יש לי בעיה, המקום האחרון שאני רוצה ללכת אליו זה המשטרה.

עאידה תומא סלימאן: כמובן עם כל המעורבות באירועים כמו ששמענו עליהם אתמול ובנוסף ליווי המשטרה לכוחות שבאים להרוס את הבית וכו' וכו'.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה טוב שיש ראש מנהלה, אבל קודם השינוי צריך להיות יותר ויותר יסודי, מאשר רק שינויים קוסמטיים.

<רוני מלר: הרעיון של המנהלת הוא בעצם להקים תחנות משטרה ו - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: 12 תחנות משטרה, 1,600 שוטרים ערבים.

עאידה תומא סלימאן: אני מכירה את התכנית.

<רוני מלר: נכון.

<רוני מלר: לתת שירות טוב יותר.

<רוני מלר: מצוין.

<רוני מלר: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין נועה נאמן, נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, בבקשה גברתי.

<נועה נאמן: תודה רבה.

<נועה נאמן: אנחנו באמת מכירות את הנתונים שהופיעו פה היטב ואנחנו פועלות רבות כבר שנים כדי למגר את תופעת האי שוויון בתעסוקה, בוודאי בקרב נשים וכמובן בקרב נשים ערביות.

<נועה נאמן: הדרך עוד ארוכה, אבל כן חשוב לי לציין שתחושת אפליה בעבודה היא אחד החסרונות הכי גדולים שקיימים במקומות עבודה ואם אנחנו לא נשכיל להבהיר לעובדים ולתת להם הזדמנויות שוות, אז אנחנו מבטיחים לעצמנו שאנחנו נאבד עובדים טובים.

<נועה נאמן: אחד הדברים, אחד המפתחות לשינוי הוא בעינינו גיוון תעסוקתי.

<נועה נאמן: ברגע שאתה נמצא במרחב משותף עם אנשים שהם שונים ממך, השירות שאתה נותן ללקוחות וגם ההכלה שלך, של אנשים אחרים, היא הרבה יותר טובה.

<נועה נאמן: אז הגיוון חשוב במקום התעסוקה גם ללקוח וגם לעובד, ואת זה אנחנו מנסות מאד לקדם בחודשים האחרונים.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: תודה רבה על הדיון, עאידה, דיון חשוב מאד.

מסעוד גנאים: אני חושב שהסקר או המחקר שבפנינו הוא מאד חמור לפי דעתי.

מסעוד גנאים: כי כאשר מדברים על תחושת ביטחון, אנחנו גם צריכים לחשוב קצת על השלכת הדבר הזה על האישה, אם זה כאימא על הילדים, אם זה כבת זוג על הבית ובכל הרבדים האלה, מה ההשלכות המאד שליליות על האחרים, שהאישה אחראית עליהם.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: אני חושב שהמחקר הזה צריך להיות תכנית עבודה לכולנו, אם זה נבחרי ציבור, אם זה עובדי כל המשרדים, כדי באמת להגיע למציאות יותר טובה מבחינה ביטחונית.

מסעוד גנאים: אני מתכוון ביטחונית כפי שמשתקף פה, תעסוקתית, עבודה, חיים וגם ביטחונית על חייה כאישה.

מסעוד גנאים: בקרב להנחת העבודה של המשטרה, ששמענו ואנחנו שמענו מהשר ישירות על התכנית, לפי דעתי היא לוקה בדבר שהוא מוטעה קצת.

מסעוד גנאים: אם היום המשטרה והמשרד לביטחון הפנים חושבים שרק אם אנחנו מקימים תחנות משטרה בעיר זו או אחרת ומעלים את מספר השוטרים הערבים, בזה נגמרים או בזה מפחיתים את הפשע ואת האלימות בחברה הערבית, לפי דעתי זו טעות.

מסעוד גנאים: טעות.

<רוני מלר: אני מסכימה.

מסעוד גנאים: וגם להיפך.

מסעוד גנאים: לפעמים הנחת העבודה, ואני אומר מניסיון – היה לנו קצין בתחנת משטרה קרובה אלינו.

מסעוד גנאים: הקצין הזה הפך לאחד מבני הערים בחתונות, בהכל.

מסעוד גנאים: ההשפעה שלו אפילו פחתה.

מסעוד גנאים: לא תמיד בן אדם שהוא מהקהילה עצמה משפיע יותר.

מסעוד גנאים: לפעמים להיפך.

מסעוד גנאים: כאשר הוא משתלב בחיי האנשים ומכירים אותו והוא מוכר להם, התוצאה לפעמים תהיה הפוכה.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, חובת ההוכחה היא על המשטרה בכל מה שהיא רואה.

מסעוד גנאים: אם זה בקשר למנהלת, העומד בראשה.

מסעוד גנאים: זה לא אומר שאנחנו נגד, אבל אני תוהה.

מסעוד גנאים: אנחנו כל יום אומרים שאנחנו רוצים מנהלת למשל למערכת החינוך הערבית.

מסעוד גנאים: לא נענו בכלל.

מסעוד גנאים: זה לא אומר שלא טוב שתהיה מנהלת כדי לטפל בפשע או באלימות בחברה הערבית, אבל חובת ההוכחה זה על המשטרה וזה למה?

מסעוד גנאים: נקודה אחרונה: משום שיש לנו תחנות בהרבה ערים ערביות ואין תוצאות.

מסעוד גנאים: לא רואים שם שהפשע פחת.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין שירן ברוך, שדולת הנשים, בבקשה.

<שירן ברוך: כן, שירן ברוך משדולת הנשים בישראל.

<שירן ברוך: אני מברכת את הוועדה על העשייה שלה.

<שירן ברוך: אני חושבת שהסקר והנתונים שעולים ממנו הם מאד מעניינים וחשובים מאד.

<שירן ברוך: הם מאפשרים לנו לדעת מה המצב בשטח ואיזה תחומים אנחנו צריכים להתמקד כדי לשפר את העשייה שלנו.

<שירן ברוך: לצערנו עדיין יש אפליית בעבודה, והדוגמא הטובה ביותר היא שישנם אחוזים בודדים של נשים שעובדות בתפקידי ניהול בכירים, כך שהשוויון המיוחל עדיין לא הגיע ויש לנו עבודה רבה בנושא.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: גברת בת שבע אפרים, הרשות לקידום מעמד האישה, בבקשה.

<בת שבע אפריים: שלום.

<בת שבע אפריים: דיברו כאן רבות על נשים, אז אולי אני אעצור רגע ואני לא אדבר על נשים, לא על גברים ואני אתן סתם פן אישי שלי.

<בת שבע אפריים: דיברו על יישובים גדולים ואני גרה במושב נבטים.

<בת שבע אפריים: מושב נבטים נמצא בין באר שבע לבין דימונה, יישוב יחידי והביטחון שלנו לא קיים לשום תושב שם, מכיוון שאנחנו גם לא, לציין גם, אנחנו לא קו ירוק ולא שטחים ולא כלום.

<בת שבע אפריים: אנחנו מדינת ישראל.

<בת שבע אפריים: ואנחנו מכותרים עם גדר חשמלית.

<בת שבע אפריים: תעלה 3 מטרים עומק, מרכיבי ביטחון של ג'יפ ורב"ש והכל ואנשים שומרים 24 שעות.

<בת שבע אפריים: את כל ההכנסות שלנו אנחנו מקדישים לזה ואנחנו רוצים לומר שאין ביטחון.

<בת שבע אפריים: אם מדברים על יישוב גדול, כמו שאמרו על ערים, גם ביישובים הקטנים אין ביטחון ולכן צריך לתת את הדעת לזה.

<בת שבע אפריים: ואם אנחנו מדברים עם המשטרה, 20 פעם מתקשרים למשטרה מכיוון שיש יריות, אז מה הם אומרים?

<בת שבע אפריים: זה פיצוצים.

<בת שבע אפריים: זה זיקוקים.

<בת שבע אפריים: איפה ההתייחסות?

<בת שבע אפריים: למשל אותי, כבת שבע אפריים, מכירים במשטרה.

<בת שבע אפריים: רק אני ארים טלפון יגידו אה, מי, בת שבע?

<בת שבע אפריים: שגרה יד הוואדי, ליד תל שבע, ליד פה, ליד שם.

<בת שבע אפריים: איזה מן דבר זה?

<בת שבע אפריים: תבואו.

<בת שבע אפריים: אם יקרה אסון בסוף?

<בת שבע אפריים: וקרו אסונות.

<בת שבע אפריים: בשער, אם השער חשמלי, אנחנו צריכים לפתוח.

<בת שבע אפריים: בעמידה הזאת אישה הרה, בחודש שביעי, הוכתה על ידי ארבעה שארבו לה.

<בת שבע אפריים: רצו את הרכב שלה, רצו את הפלאפון שלה והיא התנגדה, כי במקרה היא הייתה שוטרת, אבל היא חטפה.

<בת שבע אפריים: כך לא מתייחסים במדינת ישראל.

<בת שבע אפריים: יש לנו חוק ויש לנו אנשים שצריכים לאכוף, היכן הם?

<בת שבע אפריים: איך יתייחסו אלי ויגידו לי סליחה גברתי לא.

<בת שבע אפריים: ואם מתקשרים 20 פעם כשזה לילה אחרי לילה.

<בת שבע אפריים: יש לילות שאנחנו לא ישנים.

<בת שבע אפריים: אנחנו מגדלים כלבים.

<בת שבע אפריים: כאשר אנחנו משחררים אותם בלילה אז המועצה המקומית מביאה לנו את לוכד הכלבים ואומרים סליחה, לוכדים את הכלבים ומסגירים אותם וצריך לשלם 500 שקלים קנס ועל ההלנה של הכלב.

<בת שבע אפריים: סליחה, אני שחררתי בלילה בשטח שלי כדי להגן על עצמי.

<בת שבע אפריים: כמה דברים אני יכולה לעשות כדי לדאוג לעצמי?

<בת שבע אפריים: האזרח הפשוט, כבר לא אני, בת שבע, אלא האזרח הפשוט.

<בת שבע אפריים: לכן אני מדברת על היישובים הקטנים.

עאידה תומא סלימאן: ומילה כרשות לקידום מעמד האישה.

<בת שבע אפריים: ומילה כרשות לקידום מעמד האישה, כל תחום שנאמר פה, כל מילה שנאמרה פה, חייבים להתייחס לאישה במלוא מובן המילה.

<בת שבע אפריים: האחריות לכל נושא שעלה פה, מבחינת הביטחון האישי, מבחינה כלכלית, מבחינת הנשים הערביות, החרדיות והאתיופיות, איפה הן?

<בת שבע אפריים: איפה הן?

<בת שבע אפריים: והאזרח הפשוט, כאשר הוא נתפס על ידי השוטר לא משנה על מה, הוא צריך לרעוד שחלילה יעשו לו משהו?

<בת שבע אפריים: או יוציאו לו איזה תיק שבכלל לא קשור אליו?

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: למרות שחבל, הייתי רוצה באמת התייחסות של הרשות לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שפעם ראשונה יש סקר כזה, מן הראוי היה לקבל התייחסות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת על הקשיים שלכם, שאני מקווה מאד שבקרוב מאד תפתרו את הבעיות ותהיה מנהלת של הרשות לקידום מעמד האישה ותחזור הרשות לתפקד כמו שצריך.

<בת שבע אפריים: בעזרת השם.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר טל דקל, אחותי למען נשים בישראל.

<טל דקל: ממש בקצרה.

<טל דקל: באמת נאמרו דברים חשובים שקרובים לליבי, גם מתוך ההקשר של תנועת אחותי למען נשים בישראל, ובכל זאת העניין שלי הוא יותר מתודולוגי, כמו שחברת הכנסת עליזה לביא דיברה או שאלה בעניין יוצאי ויוצאות אתיופיה, כאילו יש בעניין את העניין החסר תמיד.

<טל דקל: אני מבינה שיכול להיות שיש פה עניין מתודולוגי, אז אולי אני גם מגלגלת את זה חזרה, ובכל זאת, תמיד איך שהוא חסרה הרובריקה של מזרחיות, גם אשכנזיות לצורך העניין.

<טל דקל: בתוך הנושא של אתניות, בתוך החברה היהודית כפילוח, זה דבר מאד מאד חשוב.

<טל דקל: אנחנו יודעות שתחושת ביטחון של אישה אשכנזית להיות במרחב היא לא אותו-.

<טל דקל: עולה אולי סיטואציה מאד מאד שונה ושוב, זה כבר מכניס באמת לשאלות מתודולוגיות, אבל איך שהוא אני מרגישה שחשוב לשים גם את זה על השולחן.

<טל דקל: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: גברת אושרה לרר שייב.

<אושרה שייב לרר: שייב.

<אושרה שייב לרר: את צריכה דווקא לדעת להגיד שייב.

עאידה תומא סלימאן: נכון, אני מבין כל מי שיושב באולם הזה.

<אושרה שייב לרר: ואפרופו תנועת אחותי ומזרחיות.

<אושרה שייב לרר: אני רציתי לשאול האם אתם יכולים להסביר לי את הגורמים שמשפיעים על תחושת הביטחון על נשים.

<אושרה שייב לרר: אני רואה את החינוך למטה ואני רוצה לדעת מה זה אומר הנתון הזה מבחינתנו כמערכת חינוך.

<אושרה שייב לרר: האם המצב אצלנו טוב, אולי פעם יגידו שהמצב אצלנו טוב.

<אושרה שייב לרר: איך אנחנו מתייחסים לזה?

<שלי מזרחי: אז באמת ציינתי בתחילת דברי שטעות מתודולוגית שלנו היא שלא שאלנו אם זה משפיע לחיוב או לשלילה.

<שלי מזרחי: זאת אומרת זו הייתה שאלה פתוחה לגמרי, בה משתתף התבקש לציין חמישה גורמים אשר משפיעים על תחושת הביטחון שלו.

<אושרה שייב לרר: והיו לו מסיחים שהוא סימן, או שהוא ניחש.

<שלי מזרחי: לא, לא, לא, זו שאלה פתוחה לחלוטין.

<שלי מזרחי: זו גם הייתה השאלה הראשונה, כדי שהתשובה לא תוטה אחר כך משאר השאלות.

<שלי מזרחי: כאשר אנחנו אחר כך קיבצנו לקטגוריות האלה, לפי הנושאים.

<שלי מזרחי: זאת אומרת לפי התשובה.

<שלי מזרחי: זה לאו דווקא חינוך.

<שלי מזרחי: יכול להיות שהוא אמר בתי הספר של הילדים שלי ואנחנו הכנסנו את זה תחת חינוך, או מערכת החינוך או בגרויות.

<שלי מזרחי: אבל זה באמת הפילוח בהתאם לממצאים בהתאם לתשובות – שאנחנו לא יודעים אם זה לחיוב או לשלילה.

<אושרה שייב לרר: תודה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אנחנו נתייחס לזה בסוף.

עאידה תומא סלימאן: זכות דיבור אחרונה לגברת מרב שטרנברג פיטון.

<מרב שטרנברג פיטון: תודה רבה.

<מרב שטרנברג פיטון: אני מרב שטרנברג פיטון, אני כאן מטעם עמותת אל הלב, שמפעילה תכניות חינוכיות למניעת אלימות.

<מרב שטרנברג פיטון: אני חושבת שכל הדיון עד כה היה מאד מאד חשוב ואנחנו מאד מודות עליו כמובן, אבל הוא כל הזמן דיבר על גורמים חיצוניים לאיך אנחנו יכולות לשפר את המצב, לשפר את הנתונים שנמצאים כאן במצגת.

<מרב שטרנברג פיטון: אני רק רוצה בקצרה להגיד, שבמקביל, לא במקום, אבל לצד השיפור של יכולת המשטרה לתת מענה, של יכולת משפטית לתת מענה, כל שאר הדברים, צריך גם אולי לעבוד מהכיוון החינוכי, כדי שבעוד 5 שנים, בעוד 10 שנים, בעוד 20 שנה, נדע שכדי שנשים יוכלו לבוא ולבטא את הצרכים שלהן, הן צריכות קודם כל לדעת ולהבין שהן זכאיות לכם.

<מרב שטרנברג פיטון: והשאלה שנשאלת בעקבות הנתונים האלה, עד כמה מתוך כל הנשים שמרגישות לא בטוחות לגשת למשטרה, האם הן בכלל מודעות לכך שזו זכות שלהן, האם הן מודעות לכך שזו יכולת שהן יכולות לממש, ולא רק באמצעים חיצוניים, באמצעות צד ג', אלא באמת במו עצמן כדי להגיע למיצוי ולמימוש של הפוטנציאל שלהן.

<מרב שטרנברג פיטון: אני מאד מקווה שהדיון הבא שייערך הוא באמת איך פותרים את הדברים האלה בצורה פרקטית.

<מרב שטרנברג פיטון: אלו דרכי פעולה אפשר לנקוט כדי באמת לא רק לסקור את הנתונים ולהרגיש מאד לא נוח כמו שכולנו מרגישים, אלא איזה דברים אפשר לזרוע ממש מהתחלה ברמה החינוכית, כדי להגיע למצב יותר טוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהשיח שהתפתח וההערה האחרונה היא חשובה.

עאידה תומא סלימאן: תמיד האמנתי שיש לנשים את היכולת ברגע שהן יודעות שיש להן זכויות, שהן יכולות לעמוד עליהן גם להשיג יותר, אבל אני לא פותרת גם כן את המוסדות מהאחריות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אפילו באמנות הבינלאומיות, נכון שיש את החלק של ההעצמה של האישה עצמה, אבל חלק מההעצמה הוא גם כן התייחסות המוסדות אליה והתייחסות לנשים ולזכויות נשים.

עאידה תומא סלימאן: זה חלק מתהליך ההעצמה שנשים יכולות לעבור, אחרת הן תהיינה כמו דון קישוט שנלחם ויודע שזכותו להילחם, אבל בסופו של דבר כל המוסדות נגדו.

עאידה תומא סלימאן: המטרה מהדיון הזה הייתה באמת לנסות להגיע לחלק מהתשובות של מה עושים ואיך ממשיכים הלאה לאחר שהזדעז

עאידה תומא סלימאן: ענו, לאחר ששמענו את התוצאות, שבעיני הן תוצאות שהיו אמורות להחריד כל אדם וכל אישה שאיכפת לה מתחושת הביטחון של אזרחי מדינת ישראל, על כל גווניהם ועל כל קבוצותיהם.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, כנראה זו רק תחילתה של דרך, שאנחנו מנסות באמת להכניס שיח אחר לזירה הפוליטית, להכניס תודעה אחרת של מה זה ביטחון וזה ייקח עוד זמן.

עאידה תומא סלימאן: אני לקחתי על עצמי את פיתוח המדד הזה, כמובן בלי העזרה המקצועית של שלי במיוחד ושל הצוות שלה - מרכז המחקר והמידע של הכנסת - לא היינו מגיעות לפה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני חושבת שכדאי מאד עכשיו לסכם, כשהמדד הזה בתחילת דרכו.

עאידה תומא סלימאן: צריך לעבוד כדי לפתח אותו לקראת ה-8 במרס הבא, כדי לחזור עליו שוב ולבדוק.

עאידה תומא סלימאן: כך תהיה לנו שנה בדיקה והשוואה עם התוצאות של השנה הקודמת ונדע האם אנחנו מתקדמות לכיוון הנכון או האם יש נסיגה.

עאידה תומא סלימאן: אני רשמתי את ההערות המתודולוגית שהיו ואת השאלות, ואנחנו בעצמו, כשעברנו על הסקר הזה, היו לנו הערות שאמרנו – בפעם הבאה נעשה את זה בצורה קצת אחרת ורשמנו את זה ואנחנו נדאג, אם אני אהיה פה – אני אדאג, אם לא – אני מקווה שהצוות המקצועי ידאג, כי אתם יודעים, בפוליטיקה אף פעם לא יודעים.

עאידה תומא סלימאן: הדבר הנוסף הוא שאני מודיעה מפה ואני אשלח גם כן למשרדים השונים, הודעה שתוצאות הסקר נמצאות איתנו עם הרבה אפשרויות של פילוחים, שיכולים ללמד כל משרד ומשרד איפה נקודות התורפה גיאוגרפית, גיל, מוצא וכו', ואני אזמין ומזמינה את כולם מהמשרדים השונים, באמת להתייחס ולבדוק את המידע הזה ולנסות לנתח אותו ואנחנו נעזור לנתח אותו, כדי שישכילו וילמדו ויצאו עם תכניות עבודה מהתוצאות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהתוצאות של הסקר הזה לא רק מלמדות על מצבן של הנשים, וכבר נאמר, זה גם מלמד על מצב האוכלוסייה באופן כללי וגם על מצב הגברים, וגם נכון שהוא קצת יותר טוב ממצב הנשים, אבל גם כן מחייב הסתכלות ובדיקה ועל זה צריך לחשוב.

עאידה תומא סלימאן: ברור שהיה לנו גם קושי בהבנת חלק מהתוצאות ובניתוחן, ואם נעשה את זה באופן מוסדר של קבוצות מיקוד של מתודולוגיה מחקרית איכותנית, אנחנו ננסה להבין למה בדיוק התכוונו הנשים או מה אומרות הסטטיסטיקות האלה בצורה יותר ברורה, ואפילו אם זה לא בצורה המחקרית/מדעית עד הסוף, בפגישות עם נשים ועם קבוצות נשים, כי איכפת לנו לדעת למה הייתה הכוונה.

עאידה תומא סלימאן: דבר אחרון, הוועדה ואני באופן אישי נפעל כדי שכל ההסברים שניתנו על הסטטיסטיקות השונות ודרכי הפעולה, ייכתבו.

עאידה תומא סלימאן: יהיו מאמרים מלווים למידע הזה ואנחנו נוציא אותו והוא יהיה נגיש לכלל הציבור, אבל גם כן למשרדים השונים.

עאידה תומא סלימאן: דבר אחרון, אני חושבת שהגיע הזמן שניגש למשטרה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהמשטרה עוברת כל מיני שינויים לחיוב ולשלילה.

עאידה תומא סלימאן: לפחות את דעתי.

עאידה תומא סלימאן: ואני יודעת שאתמול השר ארדן הודיע על תכנית מיוחדת למאבק באלימות נגד נשים ובמיוחד בסכנת רצח נשים, ושמחתי לראות שהצעת החוק שאני הגשתי לפני יציאתנו לפגרה בעניין האזיקונים, היא גם כן ראיון, או חלק מהרעיון של התכנית ואני אשמח שנשתף פעולה כדי לקדם את זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, אי אפשר להתעלם מהנתונים שיצאו מהסקר הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני אפנה לשר, אני אפנה למשטרה ואני חושבת שהגיע הזמן באמת לחשוב על תכנית שתהפוך את המשטרה לכתובת אמיתית לכלל האזרחים והאזרחיות.

<עידית חכימי: למרות שדיברת כבר דברי סיכום, אבל האם אפשר להגיד הערה?

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל אחרי סיכום אין הערות, אבל אני אשמח לשמוע אותך בקיצור רב.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת לא לפתוח עכשיו נושא מחדש.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<עידית חכימי: כן.

<עידית חכימי: אני ד"ר עידית חכימי מהמשרד לביטחון פנים, לשכת המדען הראשי מהתחום המחקרי.

<עידית חכימי: קודם כל אני מברכת על - - -

עאידה תומא סלימאן: חבל שישבת עד עכשיו ולא - - -

<עידית חכימי: אני הגעתי באיחור בגלל תקלה ברמזורים.

<עידית חכימי: רציתי לומר בהמשך לדבריך, שנושא הביטחון האישי הוא אחד מהיעדים המרכזיים שהשר מדגיש ביעדי השר שלו ואנחנו עובדים בתיאום עם הביטחון האישי.

<עידית חכימי: בנושא שאת הצעת, לגבי מדד, ראשית המשרד לביטחון פנים, לשכת המדען הראשי מבצעת סקרים של עמדות ציבור כלפי משטרת ישראל ואנחנו מודדים את תחום הביטחון האישי.

<עידית חכימי: הממצאים די תואמים, לא לחלוטין, את הממצאים שהוצגו כאן ואני לא השתתפתי בהצגה.

<עידית חכימי: אנחנו מגלים שדווקא בתחושת הביטחון, אין הבדלים בין נשים לגברים, אבל בחשש יש חשש הרבה יותר גבוה בקרב נשים מאשר בקרב גברים.

<עידית חכימי: בתחושת הביטחון, הסוגיה היחידה שבה יש הבדלים בתחושת הביטחון, היא בנסיעה בתחבורה ציבורית.

<עידית חכימי: אולי זה מתחבר לדברים שנאמרו פה, על ישיבה בתחנות הסעה, כי - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחבל שלא נכחת מתחילת הישיבה, כי היה אפשר לעשות השוואות ולבודק.

עאידה תומא סלימאן: ההתייחסות שלנו הייתה למידע על המדד הזה, שאנחנו עשינו - - -

<עידית חכימי: לגבי נושא המדד, רק רציתי לציין – וזו מילה אחרונה – שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מבצעת באופן שוטף סקרים, סקר היפגעות מפשיעה, שבה יש מודולה של ביטחון אישי, שאפשר להשתמש במודולה הזאת גם לביצוע חתכים, גם ברמה של מגדר, גם ברמה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שיום אחד הלמ"ס ירחיב את המודולה שלו לפי המדד שלנו, ואז באמת ימדדו את הביטחון האישי בצורה הנכונה.

<עידית חכימי: בהחלט.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

<עידית חכימי: אני מתנצלת באמת שאני - - -

עאידה תומא סלימאן: חבל, כי כנראה אפשר היה לסמוך על המידע שיש לך.