הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 78, 2016-03-29 11:00

עאידה תומא סלימאן: שלום לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: על סדר ביום אלימות נגד עובדות סוציאליות.

עאידה תומא סלימאן: זו שערורייה שעד עכשיו הממשלה לא הסכימה להקדיש את מה שמוגדר כ 4.2 מיליון שקל לאבטחת - - -

<צפרא דוויק: 42 מיליון שקל.

עאידה תומא סלימאן: 42 מיליון שקל.

<צפרא דוויק: איך זה יכול להיות, גם לפי הדוח שלכם - - -

עאידה תומא סלימאן: גם 42 מיליון הם - - -

<צפרא דוויק: ועדת המחקר של הכנסת אמרה שזה 27 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי, בין 27-42 מיליון, לאבטחת לשכות הרווחה ואת העובדים והעובדות הסוציאליות.

עאידה תומא סלימאן: אני פניתי בשם הועדה, גם לאוצר וגם לשר הרווחה בעניין הזה ואני ממשיכה לעקוב אחרי זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל, בינתיים, קרו דברים והיו תקיפות נגד עובדות סוציאליות ואת האמת, באותו זמן שחשבתי – אחרי ששמעתי על המתקפה האלימה שהייתה נגד עובדת סוציאלית חדיג'ה אבו ג'זאלה, כשחשבתי מה אפשר לעשות בנושא הזה, אז חבר הכנסת יוסף ג'בארין פנה אלי וביקש לקיים את הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה קבענו את הישיבה.

עאידה תומא סלימאן: אני אתן לחבר הכנסת יוסף ג'בארין לפתוח את הדברים, בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: נמצאים - - - משרד הרווחה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדרך כלל מזמינים.

יוסף ג'בארין: משטרה?

יוסף ג'בארין: המשרד לביטחון פנים?

עאידה תומא סלימאן: טוב, עיכבנו אותם הרבה זמן היום, כנראה לא חשבו שכדאי להגיע לפה, אני לא יודעת.

עאידה תומא סלימאן: איפה המשטרה?

עאידה תומא סלימאן: לא הגיעו.

עאידה תומא סלימאן: מקווה שיצטרפו מיד, נראה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים הם לא הודיעו שהם לא מגיעים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

יוסף ג'בארין: לגבי המשרד לביטחון פנים, אם יש אפשרות לשלוח להם הודעה שאנחנו כאן, לאיש הקשר.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים בואו נתחיל את הדיון.

יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם.

יוסף ג'בארין: האמת היא שגם היושבת ראש וגם אני נצטרך להיות עם רמת ריכוז גבוהה, כי סיימנו דיונים במליאת הכנסת בארבע וחצי לפנות בוקר ועד שהצלחנו לישון, לא יודע, בטח אחרי חמש - - -

עאידה תומא סלימאן: זה מי שהצליח.

יוסף ג'בארין: ליושבת ראש הועדה היה גם דיון בנוכחות המפכ"ל בשמונה וחצי, היה דיון שמשודר בערוץ הכנסת, אז כפי שאתם מתרשמים, זו לא עבודה קלה כפי שלפעמים אומרים.

יוסף ג'בארין: אני מודה ליושבת ראש הוועדה על הדיון והאמת היא, שאכן, הנושא של מעמדן של העובדות הסוציאליות – ואני מתכוון להגיד "העובדות הסוציאליות" כי באמת, הרוב המוחץ הוא עובדות סוציאליות ולא עובדים סוציאליים, נושא שבדרך כלל אני שומע הרבה – אפשר להגיד הרבה – תלונות עליו אבל, כנראה שזה מעמד שמדרדר בשנים האחרונות.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שזה דווקא כן קשור לעובדה שמי שעוסק במקצוע הזה הוא העובדות הסוציאליות, כי הוא מתדרדר גם ברמה של תנאים, של גובה השכר ושל המעמד של העובדת הסוציאלית ברשות המקומית.

יוסף ג'בארין: המקרה האחרון שהיה באום אל פאחם, רק הדליק עוד נורה אדומה על מציאות עבודתן ותנאי עבודתן של העובדות הסוציאליות.

יוסף ג'בארין: העובדת הסוציאלית חדיג'ה מחאג'ני כבר נמצאת, אולי היא מתראיינת בחוץ אבל, כשמשוחחים אתה אפשר להבין את המצוקה הכללית, לא רק את המצוקה האישית שלה אלא את המצוקה הכללית של כלל העובדות הסוציאליות, היעדר תחושת בטחון ואי ההתאמה שקיימת, בין מידת המורכבות והרגישות של התפקיד של העובדת הסוציאלית, לעומת ההגנה והביטחון האישי שהיא מרגישה במסגרת העבודה הזו.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהמתקפה או הפגיעה בחדיג'ה היא אולי חלק מתופעה יותר רחבה של אלימות בחברה הערבית אבל, בכל זאת, ציינת 'קו אדום' בכך שאנשים שמופקדים על מתן שרות מקצועי לכלל התושבים, נהיים בעצמם המטרה.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, עד עכשיו, בדרך כלל, האלימות הייתה בתוך המשפחה, בתוך השכונה וכדומה אבל, לא הגענו למצב שהקורבן הוא מי שאמור לשרת את שני הצדדים ולא אמור בכלל להיות הכתובת.

יוסף ג'בארין: לכן הרעיון של ליזום דיון היה קודם כל כדי לבחון את המצב באופן כללי, של ההגנה שהעובדות הסוציאליות אמורות או צריכות לקבל במקום העבודה ובי"ת, לראות איך הרשויות מתמודדות עם מקרה כזה של פגיעה מאוד חמורה, מאוד קשה, יותר משלושים יריות לרכב, ניסיון לשרוף רכב.

יוסף ג'בארין: העובדת סוציאלית – ואני מדבר שלא בנוכחותה, מרגישה עכשיו חוסר ביטחון, מרגישה שהיא לא יכולה לצאת לעבודה, היא לא יודעת מה יקרה, מה הפגיעה הבאה, איפה תהיה וכדומה וזה לצערי, יכול לפתוח פתח לאנשים אחרים לצערי שעכשיו רואים שזה גם אפשרי.

יוסף ג'בארין: זו מטרת הדיון ותודה לכל אלה שבאו.

יוסף ג'בארין: בטח נשמע גם על המקרה הספציפי וגם בכלל, על תנאי עבודתן של העובדות הסוציאליות.

יוסף ג'בארין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך חבר הכנסת יוסף ג'בארין, חבר הכנסת מסעוד גנאים שביקש להתייחס, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה גבירתי, אני מברך את חברי יוסף ומברך אותך על קיום הדיון הזה.

מסעוד גנאים: מברך את כל האורחים.

מסעוד גנאים: לצערי זאת לא הפעם הראשונה שאנחנו נדרשים להתייחס לעניין אלימות נגד עובדים ועובדות סוציאליות.

מסעוד גנאים: לפני כשנתיים שלש היה מקרה בעיר שלי סכנין, תקיפה של עובדת סוציאלית, הופעלה אלימות נגד בני משפחתה, נגדה, תקפו את הבית שלה והייתי אני אצלה.

מסעוד גנאים: עבודתן, השליחות שלהן, העבודה של העובדות הסוציאליות היא שליחות, זו עבודת קודש.

מסעוד גנאים: הבעיה או הפרדוקס המאוד מכאיב הוא, שהאלימות מופעלת עליהן באה מאלה שהן מנסות לעזור להם, משום שעובדת סוציאלית, במה היא עוסקת, בלמצוא פתרון לאנשים במצוקה, במשבר, הם זקוקים לעזרה, אז דווקא אלימות מופעלת נגדה מאלה, או משפחתם, או קרובי משפחתם, שלא נראה להם, לא מצא חן בעיניהם הפתרון שהיא מצאה למצוקה של אחד מבני המשפחה.

מסעוד גנאים: זאת לא פעם ראשונה ולפני שנים, כאשר היה השר משה כחלון שר הרווחה, אנחנו נפגשנו ודרשנו, שחייב שתהיה הגנה על לשכות הרווחה ועל העובדות הסוציאליות, אם אנחנו רוצים שהן ימשיכו בעבודת הקודש שלהן ולצערי הרב, אנחנו יודעים שכחברה, בחברה הערבית למשל, אנחנו מאוד זקוקים להן, לאור האלימות, לאור כל מיני דברים כמו סמים וכל מיני בעיות של החברה שלנו.

מסעוד גנאים: לכן אני חושב שעובדות סוציאליות צריכות, אחד, תמיכה חברתית מן הסביבה ומן הקהילה ולא לתת לגיטימיות לאדם האלים או הפושע, שמפעיל אלימות נגד עובדת סוציאלית, כמו חאדיג'ה מחאז'ני שהיו יריות על הרכב שלה והיא מרגישה מאוימת, אוי לנו אם מי שהוא עובד עבודה מסוימת, במיוחד שליחות כזו, אנשים ינסו להכתיב לו איזה פתרונות הוא ימצא, או איך תהיה עבודתו.

מסעוד גנאים: לכן, אני מצטרף לכולם בזה שעל משרד הרווחה ועל המשטרה למצוא את המשאבים, את התקציבים ואת כוח האדם כדי לאבטח, אחד, את לשכות הרווחה ושניים, גם להגן על כל עובדת ועובד סוציאלי.

מסעוד גנאים: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד ג'נאים.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: תודה גבירתי, מאוד בקיצור, לפיי כשבועיים ציינו כאן את יום העובד הסוציאלי הלאומי, העלינו על נס את הפעולה של העובדים הסוציאליים והגדרנו אותם כקו החזית הראשון שלנו בשדה החברתי ובעצם, כל מי שדיבר ושיבח את העובדים הסוציאליים וגמר עליהם את ההלל, אמר שהם החיילים הקדמיים ביותר שנמצאים בחזית.

אילן גילאון: כל האנשים האלה שמעו את הדברים.

אילן גילאון: אני היום בא ומבקש שהדיון יתמקד שם, בא לומר להם, put the money where your mouth is, אנחנו מדברים על אבטחה והיא דבר טריוויאלי, הרי לוּ דובָּר בהתיישבות, אני לא יודע, "יקיר", "בית אל", או כל מקום אחר, אנשים היו מקבלים את האבטחה הזו, בלי לשאול שאלות ובלי לקיים דיונים בוועדה ואילו כאן, הדברים האלה אינם קורים.

אילן גילאון: היות והדיון הזה הוא דיון שלא היה צריך ממילא להתרחש כי הוא מובן מאליו, אז אני חושב שכדאי שהוא לא יהיה בסופרלטיבים ובעקרונות הגדולים אלא בשאלה מאיפה לוקחים את הכסף.

אילן גילאון: גם אני פניתי לשר הרווחה בתחילת החודש הזה, בקשר לאותו ענין בדיוק.

אילן גילאון: כאן מדובר בתקציבים ובאבטחה, הרי זה מובן מאליו, אין הרבה מה להרחיב עליו את הדיבור.

אילן גילאון: זה צבא לכל דבר וענין, שהוא צריך להיות מוגן ואני מבקש שהדיון יהיה קונקרטי.

אילן גילאון: אם יש פה נציגים של משרד הרווחה, או של משרד האוצר, הם צריכים לתת את הפתרונות ואת התשובות.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה - - -

אילן גילאון: לא מדובר שייסעו בנגמ"ש, יש גם פתרונות אחרים להגנה.

עאידה תומא סלימאן: נכון אבל בדיוק רציתי להעלות את השאלה - - -

אילן גילאון: אז יירו בנגמ"ש - - -

עאידה תומא סלימאן: זה קצת מוזר לדבר על עובדים סוציאליים בשפה מלחמתית, בצורה כזו אבל - - -

אילן גילאון: הלוואי שכל המלחמות יהיו רק של עובדים סוציאליים וכל הפצצות יהיו רק פצצות סוציאליות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי גם להזכיר שביטחונם של העובדים והעובדות הסוציאליות בתקופה האחרונה, גם לצערי, לא קשור רק בהימצאותם בתוך הלשכה – ואני לא אומרת את זה כדי לזלזל בחשיבות האבטחה בלשכות הרווחה, לא, כמובן, צריך שתהיה אבטחה בכל לשכת רווחה אבל, מצד שני, בואו נרחיב את הדיון גם להיבט של ביטחונם האישי ובטחון המשפחות שלהם, מחוץ ללשכת הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: עובדים סוציאליים חיים בקרב עמם ולצערי הרב הם נמצאים לפעמים בסיכון, כמו המקרה של חאדיג'ה, כמו המקרה שהיה לפני שנה, שנה ומשהו, יותר משנה, בסכנין, כאשר בעצם האיום והתקיפה קרו מחוץ ללשכות הרווחה שלהם ואני לא יודעת אם עוד קיימים מקרים נוספים במקומות אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לתת קודם כל, את זכות הדיבור, לגברת צפרא דוויק, יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים, בבקשה גבירתי.

<צפרא דוויק: בוקר טוב ותודה.

<צפרא דוויק: אכן, על זה רציתי לדבר, על שאנחנו צריכים להרחיב את הדיון על האלימות, לא רק למקרה קיצון שהוא בהחלט קיצון, יריות על רכב, כי היה לנו גם מקרי רצח בעבר.

<צפרא דוויק: ב 2007 נרצחה אֱמי לוין, עובדת סוציאלית, במגדל העמק, כשהגנה בגופה על מטופלת שלה, שחוותה אלימות במשפחה, מפני בעלה שהתנפל עליה בלשכה והיא נרצחה, היה לנו מקרה גם בלשכות בירושלים, בבריאות הנפש בירושלים, של מישהו שירה, מטופל שירה והרג כמה וכמה עובדים, ביניהם גם עובדים סוציאליים, גם פסיכולוגים וגם עובדת.

<צפרא דוויק: אלה באמת מקרי קיצון מאוד איומים ונוראים אבל, רצף האלימות לא מתחיל בזה וכמו שגברתי ציינה, נכון, יש קללות פנים אל פנים שאתן אפשר להתמודד כי זה פנים אל פנים, יש ניסיון לאלימות פיזית, גם עם זה צריך להתמודד ובשביל זה צריך את המאבטח, אבל חזות הכול היא לא זאת, כי האלימות היותר קשה שאנחנו חווים היא האלימות וההסתה כנגדנו ברשתות החברתיות, והפכנו למשיסה בעיני כל.

<צפרא דוויק: ולא רק ברשתות החברתיות אלא זכינו למשיסה והתנפלות גם בתכניות טלוויזיה, עם שדרים מאוד מפורסמים, כמו בתכנית של אמנון לוי "פנים אמתיות" שהייתה הדבר האחרון והרחוק ביותר מאמתיות.

<צפרא דוויק: לדוגמה, הדברים שעולים ברשת, ההסתה וכל העירוב הזה בין המקום הציבורי כעובד ציבור, לבין המקום הפרטי, הוא הדבר שהכי מסכן אותנו.

<צפרא דוויק: כשעושים הפגנה מתחת לבית של עובדת סוציאלית, זה כבר עירוב גבולות.

<צפרא דוויק: הלוא לא יעלה על הדעת, שכל חבר כנסת יעשו לו הפגנה מתחת לבית כי הצעת החוק שלו, הצורה שהוא הציג אותה, לא מוצאת חן בעיני מישהו.

<צפרא דוויק: צריך לזכור שאחרי הכול - - -

אילן גילאון: דווקא זה נשמע בהחלט נורמאלי.

אילן גילאון: חבר כנסת יכול לקבל את זה אבל לא עובד סוציאלי.

<צפרא דוויק: אתה יודע מה, אילן, בעיני גם זה לא לגיטימי אבל - - -

אילן גילאון: אדם שקבע לעצמו מסלול פוליטי זו בעיה שלו.

<צפרא דוויק: אתה צודק, יש הבדל בין נבחר ציבור לבין אדם שעל פי חוק, קיבל מינוי מן המדינה ושהוא צריך לבצע תפקיד.

<צפרא דוויק: כאשר אני קוראת באתרים שכותבים: "מה, אנחנו צריכים להצטער על זה שירו על העובדת הסוציאלית?

<צפרא דוויק: " "לא, לא נורא מצטערים על זה ואם יקרה עוד פעם גם אנחנו לא מצטערים", "בעצם די מגיע לה", "וגם מגיע להן וגם מגיע לכל העובדות הסוציאליות" – זאת הסתה לרצח, זה כבר עובר את כל הגבולות.

<צפרא דוויק: האלימות הזאת וסגנון הדיבור הזה, שקובע, שאם אני עובדת סוציאלית אני גם "זונה משוקמת" – אמנם "משוקמת" שזו כבר דרגה יותר גבוהה, סליחה על השפה אבל אני רק מצטטת, ואני "מקיימת יחסי מין עם כל מי שעבר בדרכי רק בגלל שאני עובדת סוציאלית" ומתנפלים על עובד סוציאלי ועל אשתו, רק בגלל שהוא העז להגיד משהו בגנות אלה שמסיתים, אז השיח הפך להיות לא לגיטימי בעינינו.

<צפרא דוויק: ולא רק שהוא לא לגיטימי אלא שהוא מסית, הוא מדיח, כי אנחנו לא יודעים לאילו אוזניים הוא מגיע, מי האיש שייקח את זה ברצינות ויביא את זה לקיצון ויביא את זה לאיזשהו צעד.

<צפרא דוויק: אתן דוגמה ממני, מישהו כתב באתרים האלה שאני "פורעת חוק ואני מסיתה את העובדים הסוציאליים לעבור על החוק, אז צריך לעצור אותה, נכון?

<צפרא דוויק: " זה נופל על אוזניים של אנשים שאנחנו לא יודעים מיהם ומהם, מי יחליט שצריך לעצור אותי בכל דרך שהיא ואני גם בסכנה.

<צפרא דוויק: אני בכך הכול יושבת ראש האיגוד, אני לא קובעת מדיניות, אני לא ממונה על העובדים, אני יושב ראש איגוד עובדים סוציאליים וגם אני נתונה בסכנה, אבל זה לא מה שחשוב.

<צפרא דוויק: ההתנהלות שלנו בכל הנושא של האבטחה היא מאוד בעייתית כי המשטרה והמשרד לביטחון פנים לא מספיק קשובים.

<צפרא דוויק: הם לא מגיבים אלינו במהירות הדרושה, הם לא מגיעים פיזית למקומות.

<צפרא דוויק: לקח עשרים דקות בקרית גת עד שהמשטרה הגיעה.

<צפרא דוויק: לקח עשרים דקות.

<צפרא דוויק: כשהגיעה משטרה בקרית שמונה והגיעה מהר, באותו שבוע שקרה באום אל פאחם, כמה ימים קודם היה גם אירוע בקרית שמונה, של אב שיכור שהשתולל שם וכו', והילדים שלו הרסו את הלשכה אבל השוטרים לא נגעו בילדים כי אסור להם לגעת בילדים.

<צפרא דוויק: אני לא יודעת אם אתם יודעים את זה אבל לשוטרים אסור לגעת בילדים.

<צפרא דוויק: אני מוכרחה לציין שזה כנראה רק ילדים יהודים כי אנחנו יודעים שנוגעים בילדים אחרים אז לא נגעו בילדים והילדים הרסו את הלשכה שם.

<צפרא דוויק: ועמדו חמישה שוטרים.

<צפרא דוויק: משהו בתגובות של המשטרה לא מתנהל נכון.

<צפרא דוויק: לא מספיק מהר, לא מספיק מגיב.

<צפרא דוויק: החקירות – רובן נסגרות מחוסר ענין לציבור.

<צפרא דוויק: איזה חוסר ענין לצבור יש כשאנחנו עובדי ציבור?

<צפרא דוויק: אני לא מבינה את התשובה הזאת, זה אבסורד, זה משהו מנוגד.

<צפרא דוויק: חוסר ראיות – איזה ראיות צריך כאן?

<צפרא דוויק: האם מותר לאדם לעמוד מתחת לבית שלי ולצעוק שאני "חוטפת ילדים", "רוצחת ילדים", "הורגת משפחות?

<צפרא דוויק: " האם זו לא הסתה?

<צפרא דוויק: האם זו לא אלימות?

עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק רציתי לפני כמה דקות לשאול אותך אם אתם כעובדים ועובדות סוציאליות מגישים תלונות במשטרה - - -

<צפרא דוויק: ללא הרף.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי, האם ידוע לכם או האם אי פעם ניסיתם לבדוק מה אחוז התלונות שאכן טופלו, נחקרו והתקדמו אתן לכתבי אישום?

עאידה תומא סלימאן: כמה נסגרו?

<צפרא דוויק: "זה עדיין נחקר", הכול בחקירות עדיין.

<צפרא דוויק: שנתיים, שלש, הכול בחקירות.

<דוד גולן: במשך שנתיים הוגשו בערך 300-500 תלונות למשטרה, בעיקר על אלימות אינטרנטית.

עאידה תומא סלימאן: והן לא אנונימיות.

<דוד גולן: ועדיין היו שתיים שנסגרו ונפתחו בהוראת שר הרווחה מחדש, שר הרווחה פנה למפכ"ל המשטרה.

<דוד גולן: השאר עדיין בחקירה.

<דוד גולן: חלק מהמסיתים נחקרו במשטרה.

<צפרא דוויק: ללא ספק, אנחנו ציבור שנתפס כחלש כי אנחנו נשים אבל אנחנו לא חלשות.

<צפרא דוויק: אנחנו נשים חזקות, אנחנו יודעות להילחם אבל, זה פוגע לנו במקצוע.

<צפרא דוויק: יש פחות ופחות עובדים סוציאליים שמוכנים להיות עו"ס לסדרי דין, אז מי יטפל בילדים - - -

<קריאה: זה לחוק נוער.

<צפרא דוויק: זה עו"ס לחוק נוער, אז מי יטפל בילדים שמתעללים בהם?

<צפרא דוויק: מי יטפל בילדים שצריך להציל אותם?

<צפרא דוויק: יש לנו בעיה היום, כמקצוע, בגלל ההתקפות.

<צפרא דוויק: ואני חושבת שכאן המקום שהמדינה צריכה להגיד: זה לא רק אבטחה עם מאבטח מקצועי שאנחנו דורשים בכניסה ללשכה וזה לא רק לחצן מצוקה שאנחנו רוצים שיהיה גם עם G.P.S., זה לא רק הקשר עם המשטרה שתגיב במהירות והסיור של המשטרה שיעבור ומכלול שלם של סל אבטחה, אלא זה גם ההיבט של ההשלכה על התפקוד היומיומי שלנו ועל המקצוע שלנו.

<צפרא דוויק: המדינה צריכה לתת על זה את הדעת, כי עוד מעט לא יהיו עובדים סוציאליים שיהיו מוכנים לעסוק בנושאים האלה.

<צפרא דוויק: ואין כאן בן אדם בחדר הזה או בכל המדינה שלא זקוק פעם לעובד סוציאלי, מיום שאנחנו נולדים עד היום שבו אנחנו מתים, באחת הנקודות בחיינו אנחנו נזדקק לעובד סוציאלי, וזו קשת רחבה מקצועית.

<צפרא דוויק: ולא צריך להסתכל על מספר הבוגרים של עבודה סוציאלית בכל שנה, כי הרבה מהם לא מגיעים לעסוק במקצוע בשדה, אלא מגיעים לעסוק בעיסוקים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: גברת צפרא, האם יש לך הצעות קונקרטיות, שלכם, כאיגוד, שחשבתם עליהן?

עאידה תומא סלימאן: ואני מבינה שמעבר לאבטחה ולביטחון הפיזי, יש גם את התדמית שנוצרת או שמייצרים סביב למקצוע, שפוגעת גם במעמד של העובדים הסוציאליים מול הקהל ובביטחון שלהם.

עאידה תומא סלימאן: האם יש הצעות קונקרטיות או פנייה ספציפית לגורמים בממשלה?

יוסף ג'בארין: אני אחדד את זה יותר.

יוסף ג'בארין: אנחנו מנסים לחשוב איך אפשר לקדם את הרגשת הביטחון והבטיחות, מה שכמובן יאפשר תנאי עבודה ראויים יותר.

יוסף ג'בארין: את בטח בקיאה יותר מאתנו, אילו רעיונות אפשר להעלות?

יוסף ג'בארין: משהו שהוא אולי ישים גם במציאות הנוכחית ואולי רעיונות שאת חושבת שראוי שיתממשו, גם אם את חושבת שלא נצליח ליישם אותם אבל, תדריכי אותנו בשאלה מה אפשר להעלות בהקשר הזה.

<צפרא דוויק: שני דברים בשני היבטים.

<צפרא דוויק: אחד, האבטחה – כמו שפתחנו היום את הדיון כאן, שחייבים לקבוע שיהיה מאבטח מקצועי בכל שירות רווחה ובכל סוכנות שלה.

<צפרא דוויק: זאת אומרת, זה שיש בבניין הראשי מאבטח, זה לא אומר שביחידה לנוער או ביחידה לטיפול באנשים בגמילה, יש מאבטח ושם אלו גם כן יחידות מסוכנות, אפילו מרכזים לאלימות במשפחה, שבדרך כלל יושבים מחוץ לבניין הראשי, גם טיפול במשפחה בכלל, אצלם אין מאבטח, זאת אומרת, קודם כל מאבטח.

<צפרא דוויק: הדבר השני הוא משהו שקיים בסל כבר, שיממשו אותו, שיהיה לכל עובד סוציאלי לחצן מצוקה עם G.P.S., בעיקר ברשויות של 1-4, לפטור אותן גם מה- מצ'ינג וכבר שמעתי ממשרד הרווחה שאכן, הם פוטרים מה matching, נכון, רחל?

<צפרא דוויק: זה מה שאמרו לי, שהולכים לפטור אותן ולדאוג שיהיה בכל מקום, כי הרשות המקומית לא יכולה להשיג את זה מן התקציב שלה, התקציבים שלהם קטנים.

<צפרא דוויק: הדבר השלישי שהוא חשוב לא פחות, הוא כל הסיפור של הרשתות החברתיות וההסתה.

<צפרא דוויק: ביום העובד הסוציאלי לפני שנתיים, עבר חוק בקריאה טרומית נדמה לי, חוק נגד אלימות וביקשנו - - -

<קריאה: זה כבר עבר.

<צפרא דוויק: זה כבר עבר, וביקשנו להוסיף שם את העניין של האלימות ברשתות החברתיות.

<צפרא דוויק: צריך לקבוע את רמת הענישה לעניין הזה ולא לפחד להגדיר את זה כהסתה שהיא אלימה מאוד.

<צפרא דוויק: כאן יש את השאלות של מה עושים עם זה?

<צפרא דוויק: איך עושים את זה?

<צפרא דוויק: למי פונים?

<צפרא דוויק: המסיתים מסתתרים מאחורי שמות בדויים, מסתתרים עם שרתים שמתנהלים בחו"ל ואני חושבת שבסופו של דבר כל הדבר הזה 'יקום על יוצרו'.

<צפרא דוויק: אל"ף, המשרד לביטחון פנים, יחד עם הפרקליטות, אנחנו עובדים אתם על העניין הזה וצריך לדרבן אותם ולזרז אותם שאכן יעשו את זה ובי"ת, האבטחה האישית והמרחבית, הסל הזה.

<צפרא דוויק: הדבר הנוסף שאי אפשר בלעדיו – ואני יכולה לספר לכם שאנחנו חותרים לכיוון הזה, זה ההסברה.

<צפרא דוויק: מהו תפקידו של העובד הסוציאלי?

<צפרא דוויק: עושה רושם שהרבה מאוד אנשים לא מבינים מה התפקיד.

<צפרא דוויק: כמו שאמרתי קודם, כל אחד מאתנו זקוק לעובד סוציאלי מתי שהוא בחיים ואם לא הזדקקנו עד עכשיו אז כשנגיע לעניין של סיעוד – ואני מקווה שנגיע למצב שבו נהיה מספיק מבוגרים ואז נזדקק לעובד סוציאלי.

<צפרא דוויק: אנחנו עושים המון דברים, בכל מיני היבטים של החיים, של כל אזרח במדינה ושל כל אדם.

<צפרא דוויק: חשוב שהאזרחים ידעו את זה.

עאידה תומא סלימאן: זה מזכיר לי מישהו שכועס על הרופא שלו, בגלל שהוא חולה, שאמר לו שהוא חולה.

<צפרא דוויק: בערך ככה.

עאידה תומא סלימאן: זה משהו כזה.

עאידה תומא סלימאן: או.קיי.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך גבירתי.

עאידה תומא סלימאן: נמצאת אתנו העובדת הסוציאלית חג'ידה אבו רזאלה מחאז'מה, שבעצם הייתה קרבן להתקפה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאת רוצה לתת לנו עדות ובעצם, את הדיון הזה אנחנו פתחנו לפני שאת הגעת וציינתי שבאותה תקופה בה חשבנו איך אפשר להתמודד עם מה שקרה אתך, באה ההצעה של חבר הכנסת יוסף ג'בארין לקיים את הדיון הזה, אז אני נותנת לך עכשיו את זכות הדיבור, כארבע דקות, לספר את הסיפור שלך ולהגיד לנו מה היית מציעה.

<חדיג'ה אבו רזאלה: מה שקרה לי, שלפני כמעט שבועיים קמתי ושמעתי יריות, בשעה אחת וחצי בערב וכשיצאתי ראיתי את האוטו שלי בוער ושלושים כדורים באוטו שלי, ירו באוטו ומיד חשבתי רק על העבודה, שאני מלפני כמה חודשים אני מאוימת וגם תקפו אותי במחלקה - - -

עאידה תומא סלימאן: דקרו?

<חדיג'ה אבו רזאלה: תקפו מילולית וזה היה לי מאוד קשה.

<חדיג'ה אבו רזאלה: אני עד עכשיו, עדיין לא מעכלת את האירוע, עדיין אני בטראומה - - -

<פיני קבלו: האם את מאובטחת היום?

<חדיג'ה אבו רזאלה: לא, עוד לא.

<חדיג'ה אבו רזאלה: זה גם פגע בביטחון העצמי - - -

יוסף ג'בארין: מה זה?

<יעקב בן יששכר: גם שופטים לא מאבטחים, אם אתה לא יודע, אי אפשר לאבטח כל בן אדם.

יוסף ג'בארין: סליחה, ירו עליה.

<פיני קבלו: צריך לטפל בזה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אדוני, אדוני.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<צפרא דוויק: על איזה רקע, תספרי, האם את יודעת על איזה רקע?

<חדיג'ה אבו רזאלה: הרקע הוא שאני עובדת סוציאלית, עובדת סוציאלית משפחה ועל רקע הוצאת אישה למקלט חירום עם הילדים שלה והאבא לא מרוצה מההחלטות שלנו.

<חדיג'ה אבו רזאלה: למרות שאני לא פקידת סעד, פקיד הסעד הוא גבר, אולי זה נתן לו, כלומר, שאני אישה ואז הוא חושב שאני יותר חלשה ומותר לו לתקוף אישה.

<חדיג'ה אבו רזאלה: זה פגע מאוד בביטחון האישי שלי, אני עדיין מנסה ומשתדלת להתמודד עם האירוע, משתדלת לחזור לעבודה אבל עדיין לא חזרתי, מרגישה בסכנת חיים ואם אני מספרת על האירוע, אני משחזרת את האירוע זה מעמיס עלי מאוד.

עאידה תומא סלימאן: פנית למשטרה?

עאידה תומא סלימאן: חקרו את הנושא?

<חדיג'ה אבו רזאלה: כן, פניתי.

עאידה תומא סלימאן: יש עצורים?

<חדיג'ה אבו רזאלה: כן, יש חמישה עצורים.

<חדיג'ה אבו רזאלה: זה עדיין בתהליך חקירה.

עאידה תומא סלימאן: מה היה נותן לך הרגשה של יותר בטחון עכשיו?

<חדיג'ה אבו רזאלה: עכשיו?

<חדיג'ה אבו רזאלה: אולי אם היה מאבטח עם נשק במחלקה, אולי זה נותן לי בטחון במחלקה אבל, בטחון אישי, אני עדיין חוששת ואני עדיין מרגישה בסכנת חיים, אפילו לא יודעת, אני עדיין בטראומה, לא מרגישה ביטחון אישי.

<חדיג'ה אבו רזאלה: בכלל לא.

<צפרא דוויק: גבירתי, אם אלה שיושבים, ייקבע שהם באמת עשו את זה, יקבלו עונש ראוי, אז זה ייתן ביטחון, שיידע כל מי שמנסה להתפרע, לירות, זה כבר הקיצוניות, או להתנהג באלימות כלפי עובד סוציאלי שיקבל עונש ראוי ואז אולי זה יצמצם גם את העניין.

יוסף ג'בארין: את יודעת מה קורה במערכת המשפט, לפעמים - - - אחר כך משחררים אותם.

<צפרא דוויק: כן, אנחנו יודעים, אנחנו יודעים.

יוסף ג'בארין: רק אם אפשר לשאול את חדיג'ה, את אמרת שתקפו אותך גם קודם לכן.

<חדיג'ה אבו רזאלה: כן.

יוסף ג'בארין: היה פה משהו חשוד בהתנהלות שהיה צריך לתקן כדי לא להגיע למצב הזה?

יוסף ג'בארין: מה דעתך?

יוסף ג'בארין: האם יש משהו שהיית חושבת שאם היה קיים אז לא היינו מגיעים למצב שהיה?

<חדיג'ה אבו רזאלה: אני אף פעם לא חשבתי שהוא יבצע את האיומים, או שימשיך, אחרי התקיפה המילולית לא חשבתי שהוא יעשה, לא חשבתי שזה ילך ליריות.

יוסף ג'בארין: אתם העברתם דיווח?

<חדיג'ה אבו רזאלה: כן, העברנו לוועדה על אלימות של משרד הרווחה.

יוסף ג'בארין: כמה זמן היה בין הדיווח לבין התקיפה?

<חדיג'ה אבו רזאלה: חודש ימים, בדיוק.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: גברת למיס מג'אדלה, עובדת סוציאלית, בבקשה, גבירתי .

<למיס מג'אדלה: תודה.

<למיס מג'אדלה: אני למיס מג'אדלה, עובדת סוציאלית בתחום נערות - - - .

<למיס מג'אדלה: האמת שהמקרה של חדיג'ה וגם המקרים שאירעו לאחרונה, שמו ואתנו במקום שאנחנו שוב ושוב עומדים וחושבים: לאן אנחנו מגיעים עם המקצוע הזה.

<למיס מג'אדלה: אנחנו חשופים הרבה בתקופה האחרונה לאירועי אלימות ותקיפות.

<למיס מג'אדלה: היום אני חושבת יותר, זה שׂם אותי במקום שהיום אני חושבת לפני שאני עושה, או לוקחת צעד קדימה, אז אני חושבת יותר לעצמי: לאן זה יוביל אותי?

<למיס מג'אדלה: במקצוע שלי אני עובדת סוציאלית ואני מקבלת קריאות גם בשעות לא שגרתיות.

<למיס מג'אדלה: בתקופת העבודה שלי היו המון מקרים שהזעיקו אותי ויצאתי בשעות הלילה המאוחרות ואף פעם לא חשבתי לעצמי שאני באמת אולי אהיה גם חשופה לזה.

<למיס מג'אדלה: היו מקרים שחזרתי הביתה בארבע לפנות בוקר, יצאתי באחת, יצאתי בשתים-עשרה וחזרתי קצת מאוחר.

<למיס מג'אדלה: היום אני לא מוכנה לעשות את זה ולצערי הרב, המקרים האלה, כשאנחנו, חסר לנו הביטחון האישי, זה משפיע על המקצועיות שלנו, כי פעם לא חשבתי מה אני עושה והיום זה מגביל אותי, כי אני מרגישה שאני במצוקה.

<למיס מג'אדלה: פעם חשבתי להציל בנות ולצאת בשעות מאוחרות להציל בנות, היום אני צריכה מי שיציל אותי.

<למיס מג'אדלה: לצערי הרב.

<למיס מג'אדלה: קיבלתי הצעה לאחרונה להתקדם בעבודה לתחום חוק נוער, כפקידת סעד לחוק נוער וסירבתי להצעה בגלל זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת לשמוע את זה, למרות - - - בעבר מעיר אחת או שתיים, שהיה קושי למצוא עובדות סוציאליות שמוכנות לעבוד שם ואני לא נוקטת עכשיו בשמות של הערים.

עאידה תומא סלימאן: מאוד חורה ולי וכואב לי לשמוע שזה מתפשט לחלקים נוספים באוכלוסייה ואני לא יודעת, מי שלא מרגיש בטוח ומי שמרגיש מאוים ומי שחסר יכולת לשלוט בפחדים שלו, איך יכול באמת לסייע?

<למיס מג'אדלה: כעובדות סוציאליות אנחנו עובדות בישוב שלנו ואנשים מכירים אותי, הם יודעים איפה אני גרה והם מגיעים אליי כל הזמן.

<למיס מג'אדלה: והיו המון מקרים שהם הגיעו לאחר שחזרתי - - - ממקלט נערות, הם הגיעו אלי וצעקו בפניי ובפני המשפחה שלי: "איפה הילדה שלי?", "איפה שמת אותה?

<למיס מג'אדלה: " והיו צעקות היו צרחות והיינו כל הזמן חשופות לאיומים ולפגיעות.

<צפרא דוויק: צריך פה לציין, גבירתי, שכל עובדת סוציאלית שיושבת על פי חוק סדרי דין, או נמצאת בכוננות, היא חייבת לצאת להגיב לכוננות ואם היא לא מגיבה לכוננות היא עוברת על החוק אבל, מה אם היא לא מגיבה בגלל חוסר בטחון?

<למיס מג'אדלה: אני לא כוננית.

עאידה תומא סלימאן: למי שלא יודע, אפשר להירשם אצל מנהלת הועדה, למי שלא נרשם עוד.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה גבירתי היושבת ראש.

אחמד טיבי: רק לפני כשבועיים היה כאן כנס הצדעה לעובדים סוציאליים בכנסת ובצדק היה.

אחמד טיבי: ואז כולנו אמרנו שהקשר בין המאמץ הרב שעובדים ועובדות סוציאליות – 90% נדמה לי עובדות סוציאליות - - -

<צפרא דוויק: 89%.

אחמד טיבי: לבין התמורה הכספית אפילו שמקבלת העובדת הסוציאלית, הוא נמוך ומתווסף לזה עוד אלמנט של סכנת חיים.

אחמד טיבי: המקרה של חדיג'ה והירי – שיכול היה להסתיים אחרת, הוא הוכחה לכך שלא רק שעובדות סוציאליות עוסקות בנושא חשוב, חשוב לכולנו ברמה החברתית ושהן משקיעות מאמץ, גם בזמן שלהן בעבודה וגם לאחר שעות העבודה הרגילות, מאמץ נפשי גם, שהוא לא רק פיזי בעבודה סוציאלית, אלא הן גם חשופות לפגיעות.

אחמד טיבי: זה מקרה קשה של ירי והיו מקרים – זה לא מקרה ראשון, של תקיפה של עובדים סוציאליים.

אחמד טיבי: יש קשר הדוק בין הדברים שאמרה חדיג'ה לדברים שאמרה למיס, במיוחד שכנראה איומים משפיעים – אולי יכולים להשפיע לרעה, על קבלת החלטות, קבלת החלטות מקצועיות וזה דבר נורא.

אחמד טיבי: לכן, זה מחייב את המדינה, את המערכת, את מערכת המשפט, את המשטרה, את הפרקליטות, לנקוט יד קשה כנגד מי שתוקף עובדים סוציאליים או מי שתוקף צוות רפואי בכלל, רופאים, אחיות, התופעה הזאת היא תופעה נוראית בארץ.

אחמד טיבי: מיד עם היוודע הידיעה שהיה ירי על חדיג'ה, אני לא מכיר אותה אישית, גם פניתי למפכ"ל, גם שוחחתי עם שר הרווחה שהיה כאן בכנסת, העלינו את הנושא הזה אבל זה לא מספיק, צריך שההרתעה תהיה בפסק דין חמור, נגד מי שעשו את המעשה הזה, כי מי שירה רצה להפחיד אותה, להפחיד עובדים סוציאליים ואולי להפחיד את כל החברה מסביב ואת כל הסביבה.

אחמד טיבי: לכן, כדי שגם חדיג'ה וגם עובדות סוציאליות אחרות ועובדים סוציאליים, יעסקו בצורה חופשית, בצורה מקצועית ביותר, עננת היריות והסכנה לפגיעה בחיים, לא צריכה להיות קיימת, צריך להסיר אותה, ולכן כולנו נמצאים כאן.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לחברי ג'בארין שיזם את הדיון הזה כאן בוועדה.

אחמד טיבי: אנחנו נמשיך להתעניין בנושאים האלה.

אחמד טיבי: אין נושא שמעסיק אותנו יותר מאשר האלימות הפנימית בחברה הערבית, ירי, נשק יש לנו חלק מזה, יש למשטרה חלק בזה והמאמץ הזה יימשך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: רן מלמד, סמנכ"ל "ידיד".

<רן מלמד: שלום, תודה על ההזדמנות.

<רן מלמד: אני פה בשני כובעים, גם כסמנכ"ל עמותת "ידיד" אבל גם כמרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית בתל אביב, כבר חמש שנים.

<רן מלמד: כשנקבע הדיון להיום וכשקראתי על האירוע הנורא של היריות, נזכרתי בחברות שלי, שב-1992 נרצחו בירושלים, מי שזוכר את המקרה דאז והבנתי שבעצם, שום דבר לא השתנה מאז.

<רן מלמד: עובדי הציבור היחידים שנרצחים או נפגעים מאלימות פיזית ומילולית קשה, בסופו של דבר, הם בעיקר העובדים הסוציאליים.

<רן מלמד: אני חושב שצריך לשים לזה סוף ואני תיכף אתן דוגמה למשהו שלדעתי צריך לעשות.

<רן מלמד: צפרא אמרה מאוד נכון שסיפור הרשתות החברתיות הוא המהות כי הוא מלבה את היצרים והוא נותן לגיטימציה לאנשים, לצאת ולהפוך את האלימות המילולית לאלימות פיזית.

<רן מלמד: וכל עוד לא תעשה פעולה חד משמעית ומאוד חריפה בנושא הזה, אנחנו נמשיך לראות את הדברים קורים ונמשיך לשמוע על פעולות אלימות.

<רן מלמד: אני קורא פה לכנסת לבדוק אפשרות לשנות את חוק העונשין בהקשר הזה ולמצוא פתרונות שהם גם טכנולוגים והם גם לא, כדי להפסיק את ההסתה ברשתות החברתיות, כי היא הולכת וגוברת מיום ליום.

נחמן שי: אי אפשר.

<רן מלמד: יכול להיות שאי אפשר, נחמן, אני לא יודע, יכול להיות שאי אפשר אבל אני חושב שהדרך לעשות היא לא לחסום אותם אלא להעמיד לדין את מי שעושה את הפעולות ולהעניש בעונשים מאוד מאוד חמורים.

<קריאה: כל מי שמעביר ביקורת - - -

עאידה תומא סלימאן: לחסום יש קושי.

<רן מלמד: לא כל מי שמעביר ביקורת אבל יש הבדל - - -

<צפרא דוויק: לקרוא "רוצחת" - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, אני מבקשת, תנו לרן לסיים את הדברים שלו.

<רן מלמד: אני אסיים בשלש דקות.

<רן מלמד: יש הבדל מאד גדול בין חופש הביטוי לחופש השיסוי ואנחנו צריכים להעצים את הקו הזה, שנמצא שם.

<רן מלמד: אפשר להעביר ביקורת, השאלה היא איך מעבירים אותה, באילו מלים משתמשים ומה אנחנו קוראים לאנשים לקום ולעשות.

<רן מלמד: אחד הכלים שכן צריך לנסות ולהשתמש בו, צריך לחשוב על זה ולעבוד על זה עם משרד המשפטים, הוא שיפוט מהיר.

<רן מלמד: הבעיה הגדולה באכיפה בתחום הזה, היא שהמערכת האכיפתית שלנו עובדת מאוד מאוד לאט ואם ייקבעו כללים לשיפוט מהיר, בתחום הזה כמו גם בתחומים אחרים שלדעתי נוגעים לאלימות נגד נשים בכלל, לא רק נגד עובדים סוציאליים, אני חושב שזה חלק מהחינוך, שאם אי אפשר להכניס אותו ברוח טובה, צריך להכניס אותו ברוח קצת פחות טובה.

<רן מלמד: אני רוצה לסיים עם עוד שני דברים.

<רן מלמד: צריך לזכור שחלק מהאלימות נובע מזה שהמטופלים לא מקבלים מענים שמוצאים חן בעיניהם.

<רן מלמד: וזה בסדר, כי לא כל מענה צריך למצוא חן בעיני מי שמגיע לקבל עזרה אבל, חלק מהתשובות ניתנות כתשובות שליליות בגלל מחסור במשאבים שעל פי החוק צריכים להיות מוקנים.

<רן מלמד: אם עובדת סוציאלית, מגיע אליה מישהו בלילה שאין לו איפה להיות עם הילדים שלו, והיא צריכה לתת לו מענה ליומיים שלושה או שבוע, והיא לא יכולה כי אין תקציב שמוקדש למחלקת הרווחה שלה בשביל זה, היא נותנת תשובה שלילית ואחר כך שלא יתפלאו שאותו אדם יבוא, מן המצוקה האישית שלו ויעשה פעולה שהיא לגמרי לא נכונה, אבל הוא יעשה אותה ולכן, צריך לחזור לתקנון תע"ס מה שנקרא, להקצות את התקציבים הראויים במקרים האלה והמשפט האחרון, צפרא, צריך להתחיל לייצר קצת אמון בין העובדות הסוציאליות והעובדים הסוציאליים לבין הלקוחות שלהם.

<רן מלמד: יש אמון כזה במקומות שונים אבל, בהרבה מקומות הוא לא קיים וכשאין לך אמון, אז צעקה קטנה לעובדת סוציאלית הופכת מיד להיות לאלימות מילולית ותלונה במשטרה, למרות שאפשר היה לגמור אותה בדרך אחרת, או אמירה של עובדת סוציאלית, שהיא לגיטימית, יכולה להביא באותה מידה להתנהלות ואלימות של לקוח וזה אפרופו, נוגע גם למערכת ההסברה שצפרא דוויק דיברה עליו אבל אם לא ייווצר האמון הזה, אנחנו נהיה חסרים פה, תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, אני רק חייבת להגיד לכם שבתקופה האחרונה בעניין של השיסוי וההסתה ברשתות החברתיות, גם חברות הכנסת סובלות מזה - - -

<רן מלמד: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ואני חייבת להגיד שזה לא בגבולות חופש הביטוי וזה לא בגבולות של דיון על העמדות הפוליטיות או האידיאולוגיות של חברות הכנסת, אלא ממש הסתה והסתה די רצינית.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: תודה רבה גבירתי, חבריי.

נחמן שי: הנושא של אלימות כלפי עובדים סוציאליים הוא כבר שנים על סדר היום.

נחמן שי: מאז שאני הגעתי לכנסת, וזה כבר לא מעט זמן, אני שב ושומע כל הזמן – ולא רק שומע אלא פוגש עובדים ועובדות סוציאליות שבאים אלינו ושופכים את לבם בפנינו והכנסת לא נותנת להם הגנה.

נחמן שי: כלומר, הגנה פיזית בתוך הבניין אבל היא לא נותנת להם את האמצעים כדי שהם יוכלו לבצע את עבודתם כפי שצריך.

נחמן שי: האמת היא שהמעסיקים שלהם צריכים לתת להם את זה, הממשלה, העיריות ועוד גופים ציבוריים, זה כנראה לא נעשה אז אני חושב שהאחריות נופלת עלינו, על כתפינו, אני לא רואה מישהו אחר.

נחמן שי: היינו בהפגנות, הזכיר אחמד, היו פה הפגנות של אלפי עובדים ועובדות - - - נכון, נלחמו על השכר שלהם, שגם זה שערורייה בפני עצמה אבל גם נלחמו על זה שהם יוכלו לעשות את העבודה שלהם במיטב שיקול הדעת המקצועי שלהם, בשביל זה הם נמצאים ונמצאות שם, אנחנו מכבדים אותם מאוד על זה.

נחמן שי: אני מציע – ושמענו פה עוד, אני לא מכיר, עכשיו אני מבין שזה לא מפריד בין יהודים לערבים, האלימות היא בכל הדרכים וגם אומר רן בצדק, הרשתות סוערות, אז בעניין הרשתות, ידינו קצרות מלהושיע, אנחנו לא יכולים, רן, אנחנו רואים את זה ונתקלים בזה בהסתה לטרור ונתקלים בזה בהסתה כלפי ערבים בכלל וכלפי מגזרים כאלה ולגבי - - - כאלה, אין, הרשת הזאת היא עולם פרוע.

נחמן שי: אהבנו אותו כשהוא שיחק לידינו אבל אנחנו שונאים אותו כשהוא הופך להיות לאויב גדול של החברה.

נחמן שי: הדבר שני, אני חושב שאנחנו צריכים להוביל חקיקה, עאידה, אנחנו חייבם להוביל חקיקה.

נחמן שי: הסכום, אם אני זוכר נכון מדבריה של צפרא, הוא 37 מיליון שקל - - -

<צפרא דוויק: בין 27-42 מיליון.

נחמן שי: נו, אלוהים אדירים, המדינה הזאת מתפקעת מתקציבים אדירים ולא יודעת להגן על קבוצה קטנה ופגיעה.

נחמן שי: לא יכול להיות, אז בואו ננסה לעשות את זה בחקיקה ולראות, אולי הממשלה תשתכנע.

נחמן שי: אם נביא קבוצה גדולה של חברי כנסת, אני חושב שסביב הנושא הזה אפשר לגבש את רוב חברי הבית, אז הממשלה לא תוכל לאטום את אוזניה, כי היא תצטרך להעביר את זה, זה לא עובד אחרת ואני גם אומר, אנחנו צריכים את חיים כץ, את השר אתנו, בדרך כלל הוא לוחם די נועז בנושאים כאלה, אלה לא סכומים שהם 'בשמים', אולי לא בכל המקומות, אולי במקומות - - -

<צפרא דוויק: אפשר להתחיל בהדרגה אבל שיתחילו.

נחמן שי: אולי במקומות שיש בהם כבר 'רקורד' של תקיפות וכדומה, כדי לראות מה ניתן לעשות שם.

נחמן שי: על הרשת אני לא יודע, אני מוכן 'לשבור אתך את הראש', אתה בחור חכם ועוד - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לנו בעיה די רצינית עם אכיפה ברשתות, מבחינת חסימות.

נחמן שי: אבל אם יהיה - - -

עאידה תומא סלימאן: העמדה לדין היא משהו אחר.

<רן מלמד: דיברתי על העמדה לדין ולא על חסימה.

נחמן שי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו אותה בעיה גם באתרים שמפרסמים שרותי זנות.

נחמן שי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו אותה התלבטות ואותה בעיה מבחינה טכנית, איך אפשר לחסום אתרים כאלה.

נחמן שי: בלשכות מסוימות, שכבר יודעים שהן מועדות לפורענות, שיציבו שם שומרים.

נחמן שי: אגב, זה ירתיע.

<קריאה: יש, יש שמירה, בלשכות רווחה - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, יש נציגה של לשכת הרווחה, אני רוצה לתת - - -

<קריאה: ויש לה כסף אז - - -

נחמן שי: זו ההצעה שלי, עאידה, בואי תנסי, אני מוכן, כל - - - מאוד מאוד.

עאידה תומא סלימאן: אני בכוונה עדיין לא פניתי למשרד הרווחה, אני אוספת את המכלול של הבעיות ושל ההצעות וארצה התייחסותכם.

<צפרא דוויק: אני רוצה ברשותך להוסיף משהו למה שהיה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רק אבקש משהו, אני אבקש.

יוסף ג'בארין: צפרא, כולם רוצים לדבר, בבקשה.

<קריאה: לא להתפרץ.

עאידה תומא סלימאן: זה התפקיד שלה, גם כן.

<קריאה: אבל לא התפרצנו, זו רשות דיבור, זה הכול.

עאידה תומא סלימאן: אין מה לעשות, בוועדה הזו רגילים לדיונים רגועים למרות הקושי שבנושאים.

יוסף ג'בארין: זו לא המליאה כאן, זו לא המליאה.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נעשה את זה ובמיוחד שהכוחות שלנו, של הח"כים, ירודים היום.

עאידה תומא סלימאן: בואו נירגע.

יוסף ג'בארין: גם נשארנו עד הבוקר וגם עבר חוק ההשעיה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לנצל את ההזדמנות, השעון מתקתק, אז - - -

אילן גילאון: 'הסעודה האחרונה'.

עאידה תומא סלימאן: גברת סוזן אגבריה, אני מאוד מבקשת, עכשיו - - -

יוסף ג'בארין: איך אגבריה, מכיר אותה ג'ברין.

<סוזאן אגבריה: הייתי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת להתדיין בשלש דקות.

<סוזאן אגבריה: אני בתפקיד שלי מדריכה וראשת צוות בלשכה באום אל פאחם.

<סוזאן אגבריה: אני מדריכה בערך חמישה עשר עובדים סוציאליים, אני גם משמיעה את הקול של העובדים הסוציאליים בלשכה.

<סוזאן אגבריה: אני גם נמצאת בקורס של מדריכים ראשי צוות והעניין של האלימות עלה ועולה כל הזמן, אז אני גם מרשה לעצמי לדבר בשמם של עוד עשרים וחמישה מדריכים ראשי צוות, מנהלי לשכות וכל הארץ, שעניין האלימות לאחרונה ממש ממש כואב לנו.

<סוזאן אגבריה: אנחנו סובלים מהעניין.

<סוזאן אגבריה: זה כבר התחיל לפגוע במרחב האישי שלנו, בביטחון האישי וכשזה נוגע למשפחות שלנו, זה מונע מאתנו גם לתת את השירות המיטבי, שאנחנו התמקצענו בו ועדיין ממשיכים להתמקצע ולצערי, בחדר ההדרכה לאחרונה, במקום לדון ולהדריך - - - שלנו, אנחנו דנים בעצמנו.

<סוזאן אגבריה: לרוב אני מוצאת את העובדות הסוציאליות שבצוות שלי מדברות ודנות בעניין הביטחון האישי שלנו.

<סוזאן אגבריה: והתחושה הכללית, של רוב העובדים הסוציאליים בארץ היא שאנחנו מופקרים.

<סוזאן אגבריה: ואנחנו, הרבה פעמים, לצערנו, תוקפים אפילו את האיגוד, כי הוא הכתובת שלנו וכל הכעסים שלנו אנחנו מוציאים על האיגוד, שאנחנו מרגישים את התדמית שלנו פגועה, לא מרגישים בטחון ואנחנו אפילו לא מתוגמלים על זה, את זה אנחנו השארנו כאילו, כי הביטחון זה הדבר העיקרי.

<סוזאן אגבריה: בעניין של חדיג'ה, לצערי הרב, המשטרה התחילה לחקור את הנושא, אחרי כמה ימים, אבל אחרי שהנושא תוקשר וחברי כנסת – זו הזדמנות להודות לדר' ג'בארין, חברי כנסת התחילו להציף את הנושא, להעלות את הנושא ולתקשר את הנושא, רק אז המשטרה התחילה לחקור.

<סוזאן אגבריה: גבירתי, שאלת לפני כמה דקות את צפרא לגבי המשטרה, כמה עובדים סוציאליים מדווחים, אנחנו כעובדים סוציאליים התרגלנו שאנחנו לא מדווחים על אלימות שהיא מילולית, כי זה הפך, לצערי, לשגרה של היומיום.

<סוזאן אגבריה: הלשכות שלנו הן מוזנחות ואז כל אחד מרשה לעצמו לבוא ולתקוף עובדת סוציאלית, לקלל אותה, לקלל את המשפחה שלה, את ההורים, את הילדים, והוא מרשה לעצמו כי אין שמירה, אין מישהו שיגן עלינו ויגיד לו: בבקשה תצא החוצה.

<סוזאן אגבריה: בנוסף, אנחנו נותנים תמיכה ואהדה והכלה למשפחות אז בסופו של יום אנחנו לא סומכים על המשטרה כדי להגיש תלונות, אנחנו גם מכילים את המשפחה ואומרים: יללה, נעבור, כאילו זו שיגרה.

<סוזאן אגבריה: כאן, במעמד הזה, אני מבקשת, בשמי ובשם הרבה עובדים סוציאליים, לקחת את הנושא של הטיפול המשטרתי ולא רק את העניין של האלימות אלא גם של התלונות שלנו, על סדר היום ולחוקק חקיקה שהיא מתאימה לעובדים הסוציאליים.

<סוזאן אגבריה: ה'שיימינג', כפי שדובר לפני כן, אנחנו נתקלנו בו השבוע, שאמרו ש"אנחנו העובדות הסוציאליות עוסקות בזנות באום אל פאחם" ואני לא חושבת שמדינה תרשה שהדבר הזה ימשיך.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהמדינה לא צריכה להרשות אבל גם החברה המקומית והעיריה והמנהיגות המקומית צריכות להיות עם אמירה מאוד ברורה וחדה בעניין הזה, לא לעבור לסדר היום על עניין כזה כי בסופו של דבר, סליחה, סליחה, בסופו של דבר אתם גם עובדים של הרשויות המקומיות שאני נותנת להן עכשיו, לנציג שלהן, מר פיני קבלו, סמנכ"ל, מחזיק תיק רווחה במרכז השלטון המקומי, בבקשה, אדוני.

<פיני קבלו: תודה, תודה לכולם.

<פיני קבלו: אני באמת מצטרף אולי לדברים שחבר הכנסת נחמן שי אמר, ואנחנו מקיימים פה הרבה מאוד דיונים, אולי אני קצת יותר ותיק, אני לא חבר כנסת אבל אני מלווה לפחות עשר שנים את הנושא של אלימות כלפי עובדים סוציאליים והאלימות היא לא רק בשכר, אלא גם באופן המקומי של כל לשכת רווחה, בדרכי הגישה והכניסה ואנחנו בשנים האחרונות מנסים לשפר, גם את החזות של מוסדות הרווחה והקצינו לכך תקציב אבל, לגבי הנושא של האלימות, כשהייתה אלימות כלפי ראשי רשויות וכולנו הוזעקנו וכולנו התגייסנו אז בסופו של דבר פתרנו אותה.

<פיני קבלו: הבעיה שמנהלי הרווחה ומוסדות הרווחה, 'זוכים' לאלימות רבת שנים ואנחנו מדי פעם מביאים עוד מקרה ועוד מקרה והאיגוד מקיים את העיצומים היומיים ואת סכסוכי העבודה, אבל אנחנו גם בכנסת, דחפנו וקידמנו הצעת חוק שבה בעצם אנחנו מגדירים את זה, כי יש חלק מהרשויות המקומיות היום שיש בהן שומר, אלו אותן רשויות, ראשון לציון, חולון, מקומות שבהם ראש הרשות - - - תקציב, יש לו תקציב.

<פיני קבלו: הבעיה שלנו היא במקומות בפריפריה ששם אין תקנים ויש עיריות ומועצות, שהן נמצאות עם חשב מלווה והחשב המלווה לא יכול לתת תקן שאינו רשום ולכן יש קשיים.

<פיני קבלו: לכן, אנחנו באנו ואמרנו שהמדינה תחוקק.

<פיני קבלו: הצלחנו להביא לכך שהשר הביא הצעת חוק.

<פיני קבלו: הממשלה הביאה הצעת חוק ויושב ראש הועדה שהוא שר הרווחה קידם את הצעת החוק הזאת.

<פיני קבלו: הגדרנו מאבטח, כי מה שיש כיום בלשכות הרווחה זה שומר, הוא לא יכול להביא למעצר, הוא לא יכול לנקוט שום פעולה, בדרך כלל בעיריות כשיש איזשהו עובד שהוא כבר לא יכול לעבוד, או שהוא קצת חולה, אז שמים אותו שם, בשביל למצוא לו איזשהו מקום עבודה.

<צפרא דוויק: בדיוק מה שקרה בקרית שמונה - - - בכלל מה שקרה.

<פיני קבלו: החוק הזה עבר ומה שלא הוגדר זה הנושא של התקציב.

<פיני קבלו: מכון המחקר של הכנסת עשה בדיקה וכל העלות היא 26, אולי לאותן רשויות, 26 מיליון שקל, לכן אני אומר, כמו שחבר הכנסת נחמן שי שאמר, בואו ניקח את העניין הזה, בואו נשים אותו על סדר היום, אני פניתי לשר רק לפני שבוע ואמרתי לו: שר הרווחה, לא מתאים לך שהאיגוד מכריז נגדך סכסוך עבודה, ישבתם מולו יחד עם יושב ראש ההסתדרות והוא אמר לי: תשפטו, אולי השר ימצא תקציב לעניין הזה, אבל זה לא פתרון כי אנחנו יודעים – וצפרא תגיד לכם, שעובדים סוציאליים ישבתו, אני לא יודע, הם יכולים גם חודש ימים ואולי התקשורת תכתוב על זה פעם אחת או פעמיים והעולם ימשיך כמנהגו.

<פיני קבלו: לכן בעניין הזה אנחנו צריכים להימנע מסכסוכי עבודה, כי אנחנו כשלטון מקומי, ממש משלבים ידיים עם האיגוד והולכים אתו 'יד ביד' גם בנושא של השכר, גם בנושא קידומים, גם בנושא של המעמד, כי הנושא של העובדים הסוציאליים אני שומע אותו, יש לי עוד תפקיד שמטפל בנושא סטודנטים ואני שומע שסטודנטים לא נוטים ללכת לעבודה סוציאלית, בגלל התדמית הציבורית שקיימת היום, בגלל האלימות שקיימת ברשתות ולכן, אולי כוועדה, אולי כקבוצת חברי כנסת, בואו נשלב ידיים, נניח הצעת חוק - - -

אילן גילאון: אתה אומר שבגלל הרווחים - - - כבר לא הולכים.

<פיני קבלו: יש לי הצעת חוק כתובה, שאני מעביר אותה מחבר כנסת אחד - - -

עאידה תומא סלימאן: אז תעביר אלי ולפחות חברי הכנסת – אני יכולה לדבר בשמכם?

עאידה תומא סלימאן: שנמצאים פה, כולנו נחתום עליה ונקדם אותה.

עאידה תומא סלימאן: היא תהיה מוצעת אפילו על ידי הועדה.

אילן גילאון: ממתי גבירתי שואלת אותנו אם היא יכולה לדבר?

עאידה תומא סלימאן: עכשיו זה הלאה - - -

אילן גילאון: "אבקשך כל ימי חיי".

עאידה תומא סלימאן: אתמול חוקקו את חוק ההשעיה, אני צריכה להיזהר.

יוסף ג'בארין: אתה אתנו?

יוסף ג'בארין: במקרה הספציפי של אום אל פאחם, האם יצרת קשר?

יוסף ג'בארין: בדקת מה קורה?

יוסף ג'בארין: ניסית?

יוסף ג'בארין: סליחה על השאלה אבל חשוב.

<פיני קבלו: בשבוע שעבר היה יום הזדהות, נציגה שלי ביקרה כי העבודה שלי - - -

<צפרא דוויק: היינו ביחד.

<פיני קבלו: הזדהתה - - - בן יוסף הייתה שם, אנחנו תומכים, אנחנו מסייעים, אנחנו גם נותנים את כל הגיבוי, גם - - -

יוסף ג'בארין: לוחצים על משרד הרווחה, על המשטרה.

<דוד גולן: גם משרד הרווחה - - -

<קריאה: לא צריך ללחוץ.

<קריאה: האיום על העובדת עדיין קיים - - - איזושהי אבטחה.

<רן מלמד: אבל ראש הרשות יכול להשיג בינתיים את האבטחה ולבקש במקביל את הכסף.

<רן מלמד: לא צריך לחכות.

<רן מלמד: הוא יכול לשים את האבטחה ואחר כך לבקש את הכסף.

עאידה תומא סלימאן: נכון, נכון, העיריה יכולה לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: ראש הרשות יכול לעשות את זה לעובד רשות מקומית.

עאידה תומא סלימאן: גברת אגברייה - - -

מסעוד גנאים: יכולים לשים בינתיים שמירה, יש מקרים, למשל - - -

<סוזאן אגבריה: שומר בלשכה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אנחנו מדברים, סליחה, סליחה, אנחנו מדברים על אבטחה אבל בואו, בואו - - -

<רן מלמד: אם ראש העיר מאוים הוא לוקח לעצמו מאבטח.

<רן מלמד: אם עובדת מאוימת שראש העיר ייתן לה מאבטח.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

<פיני קבלו: יש חקיקה בעניין הזה, נדמה לי שברגע שהמשטרה קובעת שיש - - -

עאידה תומא סלימאן: מגדירה את האיום, באיזה דרגה הוא ומדרגה מסוימת אפשר להוציא פעילות.

עאידה תומא סלימאן: בואו, אנחנו יכולים להמשיך לדבר על זה אבל זה לא להחלטתנו פה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יכולים לעקוב אחר כך ולבדוק מול העיריה ומול המשטרה את העניין הספציפי.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברת סלאימי ואחריה אני רוצה את נציגי המשרד.

<סמאח סלאימי: שלום לכולם, תודה על הדיון.

<סמאח סלאימי: בדרך כלל אני מופיעה פה כמנהלת ארגון נשים וראש תחום המאבק באלימות בעמותת "סיכון", אני נוכחת פה על תקן עובדת סוציאלית כבר עשרים שנה, ופגשתי פה אנשים שלמדו אתי ואני היום נמצאת עם שתי סטודנטיות לעבודה סוציאלית שאני מדריכה, שהן אחרי שנתיים יהיו עובדות סוציאליות, אחת בסחנין - - - .

<סמאח סלאימי: כל הזמן אנחנו אומרים שחסרים עובדים סוציאליים ושיש מחסור בעובדים סוציאליים בחברה הערבית והצלחנו להוריד את - - - או את ההגבלה של הגיל על לימודי עבודה סוציאלית והיום, באוניברסיטת תל אביב לומדות יותר מחמישים צעירות ערביות את המקצוע הזה, מה שאומר שעוד שנתיים שלש, יהיו בנות עשרים ושלש עשרים ושתיים, עובדות סוציאליות לכל דבר שהן יעבדו בכל מקום, ואני חושבת שהצעד הזה מאוד מבורך אבל, אני, כמדריכה לסטודנטיות, הבאתי אותן היום שידעו מה מצופה להן, מהו המקצוע הזה שהן בחרו לעצמן, זה אתגר לא פשוט לנו, כחברה.

<סמאח סלאימי: מצד אחד זה המקצוע הערכי אחרי החינוך, זה מקצוע שנשים – ולא סתם נשים בוחרות בו, כי אנחנו רוצות לשנות את החברה אותה אנחנו משרתות, והמינימום שמגיע לנו כשמשרתות ציבור – אם אפשר להגיד את זה והרבה פחות בשפה המיליטנטית, אני מעדיפה שפה טיפולית-סוציאלית-חברתית ואני מעדיפה חוסן חברתי על פני נגמ"ש, זה מה שעובדים סוציאליים רוצים לבנות ומגיעה לנו אבטחה.

<סמאח סלאימי: ורוב מקרי האלימות שאני מכירה, גם בטייבה נשרפה הלשכה, נזרק בקבוק תבערה ללשכה, שם עובדת אחותי, ופינו בכלל את הבניין, הנושא הוא לא רק המאבטח שיושב בכניסה.

<סמאח סלאימי: אני מסכימה שצריך מאבטח בעל יכולת אכיפה ויכולת ביצוע אבל, עדיין, התחושה של מוגנות חברתית היא יותר משמעותית.

<סמאח סלאימי: לגבי הנושא של הוצאת ילדים או נערות או נשים ולגבי הנושאים שעוסקים באלימות חברתית ומשפחתית, האלימות מחלחלת לתוך השירות הסוציאלי ויש מקרים שצריך יותר מוגנות.

<סמאח סלאימי: אני עובדת ברמלה לוד, ואני רוצה לספר לכם שעובד סוציאלי יהודי, כשהוא הולך, או היא הולכת – בדרך כלל זה אישה, כשהיא הולכת לבית של משפחה ערביה אז היא זוכה למלווה, אם זה משטרה או סמך מקצועי או איש מקצוע אחר.

<סמאח סלאימי: אני חושבת שבתחומים מסוימים במקרים מסוימים – וכל מנהל לשכה יודע איפה יש יותר מסוכנות, אז אני מציעה – ביקשתם הצעות אופרטיביות אז אני מציעה שבמקרים מסוימים, בתחומים מסוימים יהיה צמד או של עובדים סוציאליים או מלווה פרה מקצועי לעובד סוציאלי, כמו שיש בחברה האתיופית, כמו שכשעובד סוציאלי יהודי מבקר, או עושה שירות לחברה ערבית אז הוא מקבל, ולדעתי זה משדרג הרבה יותר גם את התחושה של מוגנות של העובד הסוציאלי בשטח וגם שהוא לא לבד מול כל המשפחה.

<סמאח סלאימי: זה גם כמובן אבטחה אחרת מול המשפחה.

<סמאח סלאימי: הדבר האחרון שאני רוצה שניקח לתשומת לבנו הוא הנושא של מענים בתוך הקהילה.

<סמאח סלאימי: אני מתחברת למחסור הקשה מאוד במענים.

<סמאח סלאימי: כשלעובדים סוציאליים אין מה להציע ומגיעים למקרי קיצון, אז האלימות היא אחת מהדרכים שהמטופלים שלנו משתמשים בה.

<סמאח סלאימי: אם מקצים משאבים לעובד סוציאלי בשלב של האיתור ושל המניעה, הרבה לפני שצריכים להוציא ילד מהבית או אישה נפגעת אלימות, היינו יכולים לחסוך הרבה 'כאב ראש' והרבה אלימות כלפי עובדים סוציאליים וכלפי נשים וילדים.

<סמאח סלאימי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: הגברת רחל אנגלברג, סגנית מנהלת ארגון ומינהל רשויות מקומיות, משרד הרווחה.

<אדוארד וייס: ברשותך אני אפתח.

<אדוארד וייס: שמי עורך הדין וייס, אני סגן היועץ המשפטי של המשרד.

<אדוארד וייס: אחר כך רחל תתייחס לנושאים המקצועיים והתקציביים יותר.

<אדוארד וייס: קודם כל הייתי רוצה, נאמרו הרבה דברים כאן היום ונעשה כמיטב יכולתנו להתייחס לרוב הדברים שנאמרו.

<אדוארד וייס: בפתח דבריי הייתי רוצה לציין שבהחלט אנחנו מסכימים שמדובר בתופעה חמורה ביותר, זאת אומרת, תופעה של הסתה ואלימות נגד עובדי שירותי הרווחה במדינת ישראל.

<אדוארד וייס: אנחנו מזמן כבר מודעים לחומרת המצב הזה ופועלים במישורים רבים, על מנת לנסות להיאבק בו.

<אדוארד וייס: בהחלט מדובר בניסיון להשתיק את המערכת בסופו של דבר, להשפיע גם על מתן החלטות מקצועיות, על האפשרות להגן על קטינים ועל חסרי ישע ולספק שירותי רווחה במדינת ישראל.

<אדוארד וייס: אני גם רוצה לציין שאנחנו מתריעים על המצב הזה בתוך הממשלה, כבר הרבה זמן, אז לצייר תמונה כאילו שום דבר לא נעשה, זה גם לא מדויק ולא נכון, כי נעשו הרבה דברים.

<אדוארד וייס: אני אנסה לפרט.

<אדוארד וייס: לפני שאכנס לפירוט של הדברים שנעשו, אני רק רוצה קצת לתת רקע מבחינת השאלה איך נותנים שירותי רווחה במדינת ישראל, כי יש חוק שמסדיר את כל הנושא הזה.

<אדוארד וייס: על פי חוק שירותי הסעד, מי שצריך לספק שירותי רווחה במדינת ישראל זה הרשות המקומית, האחריות מוטלת עליה בראש ובראשונה.

<אדוארד וייס: על פי המחוקק הישראלי התפקיד של המשרד זה כמובן לקבוע מדיניות, לדאוג לתקציבים וכן הלאה אבל, מבחינת שירותים באופן ישיר - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני חושבת שכולם מבינים.

עאידה תומא סלימאן: באו נגש לעניין.

<אדוארד וייס: אני ממש ניגש לעניין אבל, יש לזה השלכות גם כן, כי רוב העובדים פה הם עובדי הרשות המקומית, לא עובדי מדינה.

עאידה תומא סלימאן: אני ציינתי את זה והטלתי את האחריות גם על הרשויות.

<אדוארד וייס: בהחלט, אז עכשיו, מבחינת הקבוצות החשופות לאלימות ולהסתה בתוך שירותי הרווחה, יש בעצם שלש קבוצות, קודם כל גם העובדים של המשרד שלנו חשופים באותה מידה לאלימות כזו, בכל מיני צורות.

<אדוארד וייס: זאת אומרת, גם - - - של פיקוח וגם שירותים שאנחנו נותנים באופן ישיר, כדוגמת השירות למען הילד, שעוסק בשירותי אימוץ.

<אדוארד וייס: רוב המקרים כמובן הם של עובדי הרשויות המקומיות, מתוקף תפקידם כאלה שצריכים לספק באופן ישיר אבל זה לא רק, וזה לא רק עובדים סוציאליים, למשל היועצים המשפטיים של המשרד שלנו, אנחנו גם באי כוח היועץ המשפטי לממשלה בכל התחום של הרווחה, גם אנחנו חשופים ובמסגרת תפקידנו מטפלים בתיקים רגישים, כגון תיקי אימוץ ותיקי נוער, אז התופעה הזו רחבה ביותר ופוגעת בכולם.

<אדוארד וייס: מבחינת התופעות, קודם כל יש את האלימות הקלאסית, ששמענו פה, אלימות פיזית וגם מילולית בתוך הלשכות והמקומות של מתן שירותי רווחה, גם יש לנו, כפי שכבר נאמר, את הבעיה של - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, כל ההקדמה הזו היא נעשתה גם על ידי האחרים, אני רוצה תשובות ברורות.

<אדוארד וייס: אני מנסה גבירתי, אבל גם כשישבנו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אנחנו, סליחה - - -

<אדוארד וייס: שעה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה חלק מהתפקיד שלך.

<אדוארד וייס: אני רק אומר - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, לא, לא, לא, לא, אני מאוד מבקשת, אני מאוד מבקשת, אני לא באתי לשמוע הרצאה על העבודה הסוציאלית ועל החלוקה שלה, אני מאוד מבקשת, בכל שפה אפשרית, יש לך תשובות לבעיות שעלו?

<אדוארד וייס: כן.

עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה תתחיל אותן.

<אדוארד וייס: אני אגיע לזה אבל צריך להסביר - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני מאוד מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובות.

עאידה תומא סלימאן: אין לי זמן להקדמות שלוקחות עשרים דקות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בזמן קצוב.

עאידה תומא סלימאן: באחת מתחילה מלאה, אני רוצה לסיים את הדיון הזה ולצאת מהחדר הזה בעשרה לאחת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובות.

<אדוארד וייס: בסדר, אני מנסה לתת תשובות אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: בינתיים אתה עושה לי הקדמות.

<אדוארד וייס: בסדר, הקדמות הן חשובות, ההקדמות חשובות גם לצורך - - -

עאידה תומא סלימאן: חשובות – ציינו בפנינו שהן חשובות.

עאידה תומא סלימאן: תיגש בבקשה לעניין.

<אדוארד וייס: פעולות שננקטות על ידי המשרד, כפי שאמרתי, קודם כל, אנחנו מתריעים על זה בתוך הממשלה הרבה זמן, הרבה דברים לא תלויים בנו, כי יש גורמים נוספים בתוך המדינה שכמובן מופקדים על הנושאים האלו, כפי שאני אסביר.

<אדוארד וייס: מבחינת הניסיון של המשרד להיאבק בתופעה, קודם כל בתוך המשרד יש ריכוז של הדיווח, על פי ההחלטה של המינהל כגורם אחד בתוך המשרד.

<אדוארד וייס: יצרנו גם חובת דיווח לכל עובדי הרווחה; ברגע שהם חשופים למקרה של אלימות והסתה הם צריכים לדווח על כך.

<אדוארד וייס: בנוסף לכך, גובש נוהל שאמור להנחות ולהדריך את כל גופי השטח, לגבי מה עושים.

<אדוארד וייס: מבחינת הנוהל והטיפול, הטיפול בעצם מתפצל למספר מישורים.

<אדוארד וייס: קודם כל, יש את האפשרות, במקרים חמורים של היבט פלילי, במצב כזה יש צורך להגיש תלונה למשטרה, גם הנחינו - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני מבקשת, אני מבקשת, אני לא שמעתי על בעיה של דיווח, אני לא שמעתי שהעובדים הסוציאליים אומרים: אנחנו לא מדווחים.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה היא באבטחתם ובביטחונם.

עאידה תומא סלימאן: מה עושה המשרד?

עאידה תומא סלימאן: האם הוא מקצה את המשאבים האמתיים שיכולים להגן על ביטחונם של העובדים הסוציאליים?

עאידה תומא סלימאן: כן או לא ולמה?

עאידה תומא סלימאן: וזהו.

<אדוארד וייס: אני מבין שגבירתי לא מעוניינת לשמוע את - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני, הנהלים, תאמין לי, אני יכולה לבקש אותם בדואר, לקרוא אותם, להיכנס לאתר האינטרנט ולקרוא מהם הנוהלים, הם יודעים שהם צריכים לדווח, הם מדווחים, המשטרה לא פועלת, הם טוענים, אני רוצה להבין, משרד הרווחה, יש לכם אחריות בעניין אבטחת העובדים הסוציאליים, נכון שהם עובדי רשויות, הרשויות מקבלות את התקציבים שלהן, שהן מוציאות קבלני משנה, אני מבינה בדיוק את העסק שלהם, הן קבלני משנה להגשת השירות הזה.

עאידה תומא סלימאן: אם לא יקבלו תקציב לאבטחה הן לא יעשו אבטחה.

עאידה תומא סלימאן: הן עושות לפעמים מעל ומעבר.

עאידה תומא סלימאן: אז בוא נשמע, האם יש לנו תשובה?

<אדוארד וייס: נפנה לגברת רחל.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<רחל אנגלברג: טוב, אנחנו כבר מספר שנים לא מבוטל, זה התחיל עוד מהתקופה של אמי לוין, נכנסנו לנושא של הביטחון של העובדים.

<רחל אנגלברג: המשרד מסייע במימון – הוא לא מממן אבסולוטית, כמו שנאמר כבר, עובדי רשויות מקומיות.

<רחל אנגלברג: יש לנו, מה שנקרא סל בטיחות יסודי, שכל מחלקה ולאו דווקא מחלקה שהיה אצלה איום, כל מחלקה, משנת, נדמה לי 2008, יש סל בסיסי שכל מחלקה הייתה יכולה לבקש, שאפשר עם זה לעשות לחצני מצוקה, טלוויזיה במעגל סגור וכל אמצעי ביטחון אחר, שמתאים לכל רשות מקומית.

<רחל אנגלברג: היא יכולה לרכוש ולעשות לעצמה מה שנראה לה לנכון, על פי הצרכים בישוב, חיבור למוקד כזה, חיבור למשטרה - - -

עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק?

עאידה תומא סלימאן: כמה הוא הסל הזה וכמה מהלשכות כן ניצלו את התקציב?

<רחל אנגלברג: לדעתי כולן, לדעתי רובן, בסדר, אני לא יכולה להגיד בדיוק כמה מתוך ה-256, לדעתי רובן ניצלו את זה, את התקציב הזה.

<רחל אנגלברג: הסל הזה הוא כ-20,000 שקלים סל בסיסי, הוא לא מדבר על אבטחה, הוא לא מדבר על אבטחה, הוא מדבר על כל האביזרים.

<רחל אנגלברג: אפשר לקבל אותו גם בשתי שנות תקציב, זאת אומרת, אם יש מחלקה מאוד גדולה, תל אביב, למשל, כמובן ש-20,000 שקל לא מספיקים אבל לכל מחלקה ומחלקה אפשר לקבל 20,000 שקל לסל בסיסי.

<צפרא דוויק: לעובד?

<רחל אנגלברג: לא לעובד, למבנה, למבנה.

<רחל אנגלברג: רגע, אני אומרת שוב, זה לא אבטחה, זה סל למצלמות, ללחצני מצוקה, לחיבור למוקד - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד לכם, אני חייבת להגיד לכם - - -

<קריאה: היא לא עוזרת כלפי חוץ.

<רחל אנגלברג: לא, זה - - -

<צפרא דוויק: מה אפשר לעשות עם 20,000 שקל?

<צפרא דוויק: מי יסתכל במצלמות?

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, אני רוצה להגיד רק דבר אחד, שניה, שניה.

<רחל אנגלברג: לא דיברתי - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, המצלמה תתעד את התקיפה ותעזור למשטרה לפענח.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד לכם, כמי שניהלה פרויקטים שקשורים בענייני רווחה והייתי חייבת מצלמות במעגל סגור, לחצני מצוקה ומערכת כריזה, אני אומרת לָך, הסכום הזה לא מכסה מצלמות.

<רחל אנגלברג: שוב, אמרתי, אנחנו מסייעים, אנחנו לא מממנים.

<רחל אנגלברג: שוב, זה מה שהתקציבים - - - דיברנו פעם לגבי - - -

יוסף ג'בארין: אבל רק 20,000 הם 20% כמעט מהעלות.

<קריאה: 20,000 לחודש?

<קריאה: לשנה?

<קריאה: לְמה?

יוסף ג'בארין: לשנה.

<קריאה: הצטיידות חד פעמית.

<קריאה: רק רציתי - - -

<רחל אנגלברג: נכון - - -

<קריאה: הצטיידות חד פעמית?

<רחל אנגלברג: הצטיידות חד פעמית לאותו מבנה.

<רחל אנגלברג: עוד פעם, אתה יכול לבקש השלמות בהמשך.

<רחל אנגלברג: דבר נוסף לגבי אבטחה - - -

<אדוארד וייס: הפירוט של הציוד הפיזי הוא בהוראות התע"ס, ממש מפורט שם.

<רחל אנגלברג: יש מה שנקרא - - - אפשר לראות, כל מנהל מחלקה אמור לדעת מה הוא אמור לבקש ולקבל - - -

יוסף ג'בארין: אתם יודעים כמה מחלקות יש להם?

עאידה תומא סלימאן: היא אמרה שהיא לא יודעת כמה.

<רחל אנגלברג: כרגע אני לא יכולה להגיד לך, אני יכולה להגיד לכם, יש לי את הנתון, אני אמצא אותו, אין שום בעיה.

<רחל אנגלברג: לדעתי, רוב המחלקות יש להן, יכול להיות שהציוד כבר התכלה וצריך לחדש כל הזמן והעסק הזה עובד.

<רחל אנגלברג: לגבי אבטחה, הייתה החלטה לפני כמה שנים, ארבע שנים, משהו כזה, שהמשרד ישתתף ב matching הפוך ממה שהוא משתתף תמיד, עד 25% מהמאבטח ברשות המקומית.

<רחל אנגלברג: זה מה שניתן.

<רחל אנגלברג: יש לנו בסך הכול לנושא של אבטחה כיום, יש לנו 1.6 מיליון, ברור שזה לא מספיק, כל התקציב שלנו לבטיחות – לאבטחה ולבטיחות - - -

עאידה תומא סלימאן: מיליון שש מאות לכמה לשכות?

<רחל אנגלברג: זה לא מספיק, אנחנו יודעים שזה לא מספיק.

עאידה תומא סלימאן: אולי ששים.

יוסף ג'בארין: 260 לשכות.

<קריאה: לא, רשויות, רשויות.

<רחל אנגלברג: 256 רשויות - - -

<צפרא דוויק: לשכות יכולות להיות יותר.

<קריאה: יש מתקנים.

עאידה תומא סלימאן: ברור, ברור, יש מתקנים ויש מרכזי ראיה ויש מרכזי טיפול.

<רחל אנגלברג: לא, יש דברים שהם לא שייכים.

<אדוארד וייס: לגבי הנושא של המאבטח - - -

<צפרא דוויק: חוק הסעד זה 58, זאת אומרת שגם שם לא עדכנו.

<אדוארד וייס: מבחינת העניין של המאבטח, דיברתי עם מנהל אגף התקציבים לפני שבאנו לפה והוא הסביר לי שהעמדה המקצועית של המשרד היא, שאין לו אחריות על מימון של מאבטח באופן עקרוני בתוך המשאבים המוגבלים, שזאת האחריות העיקרית של הרשות המקומית וזה תואם את התפיסה של החוק שסיפרתי עליה קודם.

<רחל אנגלברג: לגבי תמיכה לעובדים, במקרה אני יודעת שבאום אל פאחם ובכלל, אני חושבת שלמחרת מנהל מחוז חיפה היה אצלכם ושתי מפקחות היו אצלם לתמיכה מבחינה נפשית, הוצע להם כמובן עוד סל בטיחות, יש לכם עוד מבנה, אני מבינה, המבנה השני לא מאובטח, האפשרויות למיגון העובדים קיימות, המחלקות צריכות לפנות והם יסתכלו, במובן של האפשרויות של המיגון.

עאידה תומא סלימאן: מיגון?

<רחל אנגלברג: מיגון המחלקות, מיגון בתוך מבנה.

<רחל אנגלברג: לגבי ביקורי בית - - -

עאידה תומא סלימאן: ה-20,000.

עאידה תומא סלימאן: אותם 20,000?

<רחל אנגלברג: כן, כל פעם 20,000 אפשר לקבל.

עאידה תומא סלימאן: כל שנה אפשר לקבל עשרים אלף?

<רחל אנגלברג: אפשר, אפשר, כן.

<קריאה: גבירתי, זה מחיר של שתי מצלמות.

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, אני כבר אמרתי, תאמינו לי.

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, אני יודעת.

<רחל אנגלברג: הקטע שיושבת הראש ציינה, ביקור בית או דברים שהם מחוץ למחלקה, אנחנו, בהמלצות שלנו, מי שיקרא יראה שכתוב, שאם יש מקרה שיש בו פוטנציאל לאלימות במשפחה ייצאו שתי עובדות סוציאליות ביחד ויש עליו הרבה היבטים.

<רחל אנגלברג: אנחנו עושים סדנאות למניעה והתמודדות עם אלימות.

<רחל אנגלברג: יש לנו מה שנקרא נאמני בטחון, אנחנו עושים השתלמויות וסדנאות, לנאמני ביטחון, שהם יהיו אחראים על הביטחון במחלקה ויתכללו את כל נושא הביטחון - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת?

עאידה תומא סלימאן: שניה, מתוך העובדים הסוציאליים עצמם?

<אדוארד וייס: כל מחלקה.

<רחל אנגלברג: רגע, מתוך התקנים של המחלקה, זה לא חייב להיות עובד סוציאלי - - -

עאידה תומא סלימאן: אלא מה?

<רחל אנגלברג: יש לנו גם נושאים אחרים במחלקות לשירותים חברתיים - - -

עאידה תומא סלימאן: מנהליים?

<רחל אנגלברג: מנהליים, עובדי מינהל וזכאות, יכול להיות כל עובד שיכול למלא את התפקיד הזה, הוא יכול להיות נאמן בטחון בנוסף לתפקידו, זה לא בִּמְקום.

עאידה תומא סלימאן: נאמן בטחון.

<רחל אנגלברג: נאמן בטחון שהוא זה שיהיה בקשר בכל ההיבטים של הביטחון, הוא אחראי, הוא יבוא לסדנאות, הוא יהיה בקשר עם המשטרה - - -

עאידה תומא סלימאן: הוא יבוא לסדנאות והוא ילך למשטרה אבל, מי יאבטח את העובדים הסוציאליים?

<רחל אנגלברג: בתוך המחלקות יהיה אבל מחוץ למחלקה, עד איפה אנחנו יכולים ללכת?

<רחל אנגלברג: אם צריך ללכת לביקור בית, או אם יש עובדת שמאוד מאויימת, אז היו מקרים קיצוניים שגם מימנו אבטחה לעובדת סוציאלית בבית 24 שעות.

יוסף ג'בארין: שאלה כללית וקונקרטית.

יוסף ג'בארין: קודם כל לגבי המקרה של חדיג'ה מחאג'מי, מה אתם עושים 'בגדול'?

יוסף ג'בארין: איך אתם מטפלים בסוגיה הזו ובכלל, האם יש לכם תקציב, תקציב חירום כזה, שכשיש מקרים אינדיווידואליים במקום מסוים יהיה אפשר קצת להשקיע?

<רחל אנגלברג: אפשר יהיה להשקיע, אמרתי, הוצע להם כל סל המיגון הזה ואם צריך אבטחה, יהיה סיוע במימון.

יוסף ג'בארין: אז יש לכם תקציב לסיוע חירום?

<רחל אנגלברג: אם - - -

יוסף ג'בארין: לא, לא, לא אני שואל על תקציב, סיוע חירום במקרים כמו כאלה.

<רחל אנגלברג: אם צריך יהיה סיוע חירום.

<רחל אנגלברג: כן.

יוסף ג'בארין: מה זה "אם צריך"?

יוסף ג'בארין: שמענו שצריך.

יוסף ג'בארין: מה, צריך לבוא אליכם?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין.

עאידה תומא סלימאן: יש תקנה מסוימת אצלכם בתקציב המשרד, שאומרת "זה שמור למקרה חירום של - - -

<רחל אנגלברג: בתוך התקנה הכללית של כל הנושא של אבטחה.

יוסף ג'בארין: פנו אליכם?

<רחל אנגלברג: אנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: הלשכות יודעות על הדבר הזה?

<רחל אנגלברג: כן.

<רחל אנגלברג: לדעתי, כן.

<רחל אנגלברג: כן, כן.

יוסף ג'בארין: העיריה פנתה לרווחה בנושא הזה?

<קריאה: מניעת התקציב 20,000 - - -

יוסף ג'בארין: לא, לא, ה-20,000, היא אומרת שיש להם תקציב חירום כזה, שאפשר במקרים - - -

<קריאה: דרך המשטרה?

<קריאה: והמשטרה יחד עם העיריה וגם זה לא תמיד - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, זה משהו אחר, היא לא מדברת על זה, היא אמרה שיש אפשרות שהעירייה תפנה, תבקש סיוע נקודתי, עכשווי, אקטואלי, למצב חירום מסוים, כאשר הביטחון של העו"סים או העו"סיות נפגע.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמן הראוי שזה יועבר לעירייה ואנחנו נדאג גם להעביר את המידע הזה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי שמחה לשמוע שאולי המשרד יצור קשר עם העיריה ויציע את עזרתו בנושא הזה.

<רחל אנגלברג: היו שני מפקחים, היה מנהל המחוז, הציעו את כל הדברים.

<צפרא דוויק: כן, היה.

עאידה תומא סלימאן: הציעו?

<רחל אנגלברג: היה, היה.

עאידה תומא סלימאן: כולל הדבר האחרון הזה?

<צפרא דוויק: אני לא יודעת מה הם הציעו אבל - - -

יוסף ג'בארין: האם את מודעת לסיוע החירום שקיים?

יוסף ג'בארין: צפרא?

<סוזאן אגבריה: בין המשטרה בינתיים לבין העיריה, יש הקשר הזה, בכדי שנקבל את - - -

עאידה תומא סלימאן: מה קשורה המשטרה לסל?

<סוזאן אגבריה: קודם כל המשטרה היא זו שהציעה, שיש סל כזה, כי אנחנו לא ידענו עליו בכלל.

יוסף ג'בארין: כמו המצלמה - - -

<סוזאן אגבריה: ואז המשטרה פונה לעירייה - - -

עאידה תומא סלימאן: ללשכה?

<סוזאן אגבריה: הכריזו על חדיג'ה שהיא ברמת סיכון 4, כעובדת סוציאלית והם אלה שפנו - - -

עאידה תומא סלימאן: זה משהו אחר.

עאידה תומא סלימאן: לבקש אבטחה.

<צפרא דוויק: הגדרה.

<צפרא דוויק: צריך להגדיר רמת סיכון מסוימת כדי לקבל את האבטחה.

<סוזאן אגבריה: נכון, נכון.

עאידה תומא סלימאן: נכון, נכון, זה מה שאמרתי לפני חצי שעה, שבדרך כלל המשטרה קובעת את רמת המסוכנות על עובד הציבור ואז אפשר לאבטח אותו, אחרי דרגה מסוימת של מסוכנות.

עאידה תומא סלימאן: העיריה אמורה לכסות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אפשר שהעירייה תבקש עזרה בכיסוי העלות הזו מתקציב החירום שדובר עליו, בנוסף לסל.

עאידה תומא סלימאן: אני רק מתפלאת כשאני שומעת שעירית אום אל פאחם לא ידעה על קיום סל האבטחה הזה - - -

<צפרא דוויק: גם עירית קריית שמונה לא יודעת, גם עירית קריית גת לא יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, לא, שניה, אני אמרתי שאני רוצה לקיים את הדיון הזה, אני אתן לךָ דקה, שתי דקות ואני רוצה לסכם בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: ולעניין.

<יעקב בן יששכר: אולי הרבה אנשים לא רוצים לשמוע - - -

נחמן שי: רגע, מטעם מי הוא מדבר?

נחמן שי: בבקשה, גבירתי.

<יעקב בן יששכר: אני אסביר בדיוק ואתה מכיר אותי מספיק טוב.

<יעקב בן יששכר: קודם כל אני יעקב בן יששכר מ"התנועה למען עתיד ילדינו" - - -

נחמן שי: אין תנועה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

<יעקב בן יששכר: סליחה, אדוני, אתה מפריע לי.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת, זו אני שמנהלת את הישיבה פה, תכבדו את זה.

עאידה תומא סלימאן: כשאני אראה שהדיון מוסט אני אדע לעצור את זה.

עאידה תומא סלימאן: תסמכו עלי.

<יעקב בן יששכר: לצורך העניין אני מגנה כל אלימות שהיא, גם נגד אותה עובדת סוציאלית שנמצאת פה.

<יעקב בן יששכר: יחד עם זאת, דוברים אמרו פה מספר דברים נכונים.

<יעקב בן יששכר: כאשר התקציבים מוסטים, 1.3 מיליארד שקל, לעומת 50 מיליון שקל לטיפול בקהילה, פה מתחילה הבעיה.

<יעקב בן יששכר: האזרח הקטן שרוצה להתלונן על עובד סוציאלי שפועל בניגוד לחוק, כשהוא בא להוציא ממנו את הילד, או כשהוא מפלה אב גרוש בהסדרי ראיה, בסופו של דבר, אין טיפול למשפחה.

<יעקב בן יששכר: העובד הסוציאלי מגיע עם אג'נדה ובסופו של דבר, אנחנו נתקלים בכל מיני אירועים – אמנם מועטים, במצבי קיצון, שאני מגנה אותם, אני לא חושב שמישהו צריך לתקוף מישהו אבל, יחד עם זאת, כשבא הורה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאד כשאומרים: אני לא בעד שמישהו יתקוף מישהו לעצור שם.

<יעקב בן יששכר: אז אני - - -

עאידה תומא סלימאן: לעצור שם, כי כל תוספת רק מזינה את התוקפנות ואת האלימות.

<יעקב בן יששכר: אבל יחד עם זאת, יש פה תוקפנות - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל יחד עם זאת - - -

<יעקב בן יששכר: גבירתי, יש פה תוקפנות, כשמגיעים לעובד סוציאלי שיש לו סמכות – בניגוד לשוטר, שבעה ימים על פי חוק הנוער, להוציא ילד ללא בירור, ואני יכול למנות עשרות מקרים של שופטים שבאו - - -

עאידה תומא סלימאן: תודה, לא מקובל עליי.

עאידה תומא סלימאן: יש ביקורת על העובדים הסוציאליים - - -

<יעקב בן יששכר: אין ביקורת.

<יעקב בן יששכר: אנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, שניה.

עאידה תומא סלימאן: חוץ מזה שבעצם שתי הדקות הן כבר לקראת סיום אז אני מבקשת כך.

עאידה תומא סלימאן: ביקורת על עבודת העובדים הסוציאליים אשמח לשמוע אבל לא בדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: הדיון הזה עוסק בביטחונם של העובדים הסוציאליים.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחתי מאד כשרן אמר בצורה הכי ברורה, וגם - - - אמרו – אם זכרוני לא יטעה אותי, אמרו שהמחסור במענים שמסופקים לקהילה, לפעמים בונה מתחים ומוביל למצבים של תסכול שיוצאים בצורת אלימות.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחתי שזה בא ועלה וזה נמצא על השולחן.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני גם נאמר, שבעצם הרבה פעמים, יש אי קבלה ואי אמון בתפקיד של העובד הסוציאלי.

עאידה תומא סלימאן: כשנגיע לדיון מיוחד, שיתייחס לתפקוד העובדים הסוציאליים – למרות שזה יכול להיות לא בוועדה שלי, אז נוכל להעלות את כל הביקורת הקיימת.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים, רציתי להתמקד בביטחונם של משרתי ציבור שעושים עבודה, יכול להיות שהם טועים מדי פעם אבל בינתיים, יש להם את הזכות להיות בביטחון.

<יעקב בן יששכר: גבירתי, 10,000 ילדים שמוּצָאים מדי שנה, זה פשוט לא טעות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא - - - עכשיו, אני לא אדון בזה עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אם יש לך מה לטעון על מדיניות הוצאת הילדים, על מדיניות יציאת הנשים למקלטים או על מדיניות אני לא יודעת מה, אז נקיים דיון על זה, אבל לא עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת.

עאידה תומא סלימאן: שמעתי בעניין המתח הגובר הקשור למחסור במענים ואני רוצה לסכם.

עאידה תומא סלימאן: אני רושמת בפניי את כל ההתבטאויות על חוסר הביטחון והרגשה של פגיעה קשה בביטחונם של העובדות הסוציאליות ושל העובדים הסוציאליים ואני רואה את זה בחומרה רבה.

עאידה תומא סלימאן: גם לפני חודש דיברנו על זה וראינו את זה בחומרה וגם היום אנחנו רואים את זה בחומרה, אפילו עוד יותר לאחר המקרים האחרונים שקרו.

עאידה תומא סלימאן: גם מדאיגים אותי הווידויים שנעשו ואני מכבדת אותם ואני מכבדת את הכנות, כשבאים ואומרים – ואני לא רוצה להיות במקום אף אחת שבאה ואומרת: "הרגשת חוסר הביטחון שלי ושל משפחתי יכולה להשפיע על ההחלטות המקצועיות, שאמורות להיות מקצועיות גרידא וניטראליות.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שמשרד הרווחה והרשויות המקומיות צריכים להיות מודאגים מהצהרות כאלו, כי זה פוגע בטיב השרות שהמשרד אמון עליו וצריך לפקח עליו.

עאידה תומא סלימאן: מצד שני, אי אפשר לחיות בשקט עם מצב שבו גם המשפחות של העובדים הסוציאליים והעובדים הסוציאליים מרגישים מאויימים, לא רק בתוך הלשכות, אלא מחוץ ללשכות, בחיים האישיים, בחיי המשפחה שלהם וגם בני משפחה שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לקבל את זה.

עאידה תומא סלימאן: לפני חודש ישבנו והיללנו ואמרנו שהם החזית במאבק למען המוחלשים, היום אנחנו באים ומדברים עליהם כאילו הם מוחלשים וקרבנות, והמציאות הזו היא טעות פטאלית.

עאידה תומא סלימאן: אני אפנה למשטרה ואני אבקש סטטיסטיקה מאוד ברורה על מספר התלונות של עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות, שקרו בשנתיים האחרונות, ואיפה זה עומד מבחינת המשטרה, כמה הועבר לפרקליטות, כמה נסגרו, כמה עדיין בחקירה.

עאידה תומא סלימאן: משם אפשר ללמוד איך מטופלים המקרים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה חשיבות רבה בעניין של חקיקת חוק.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להזכיר שיש חוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול, אנחנו מכירים את זה אבל, יש צורך כנראה לחשוב ולאמץ את הרעיון של חקיקת חוק שמחייב אבטחת לשכות רווחה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה בחומרה רבה שהמשאבים המוקצים לעניין הזה – יכול להיות שהמשאבים האלה התאימו לפני עשרים שנה, היום, עם האלימות הגואה בחברה, עם המצב המורכב שאנחנו חיים בו ועם המחסור במענים – הגיע הזמן שמשרד הרווחה יבדוק שוב את המענים שהוא מספק לעניין הזה, כולל את ה-20,000 שקל לסל.

עאידה תומא סלימאן: אני מעריכה את זה שקיים סל כזה, הייתי רוצה לדעת שכל לשכות הרווחה – אני מבקשת ופונה אליכם להוציא חוזר עכשיו מהמשרד, לכלל לשכות הרווחה במדינת ישראל, המודיע להן ומזכיר להן שוב, שקיימת להן זכות לנצל את התקציב הזה של 20,000 שקל ולהתחיל את זה.

עאידה תומא סלימאן: אם אני שומעת שיש מועצות שלא ידעו על זה, כדאי מאד לעדכן את זה.

<פיני קבלו: יש עוד נקודה.

<פיני קבלו: יש גם במשרד לביטחון פנים, כלפי עובדים מאוימים ברשויות המקומיות, יש שם - - - שברגע שראש רשות או בעל תפקיד סטטוטורי ברשות מוניציפלית, קוראים למשרד לביטחון פנים והם מסייעים עם תקציב לאבטחה, כמובן - - -

עאידה תומא סלימאן: בדיוק את זה רציתי, אני לא סיימתי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושב שבעניין הספציפי שהיה טריגר לישיבה הזו, בעניינה של עובדת סוציאלית חדיג'ה, קודם כל אני מודה לך על זה שבאת והשמעת את קולך בישיבה הזו, כולנו לצידך ומגנים את מה שקרה אבל, אני אפנה לשר לביטחון פנים ואבקש למצות את הדין בחקירה, קודם כל בחקירה, להגיש אותם לדין ולמצות אתם את הדין.

עאידה תומא סלימאן: אני רשמתי בפניי את ההצעה לכללי שיפוט מהיר לתוקפים של עו"סים על כל סוגי התקיפה, התשובה של המשרד הייתה שיש להם כללים לעניין של - - - במקרים חריגים ואלימים, כדאי מאוד אולי לרענן את ההוראות בנושא הזה, אין מה לעשות, לפעמים 'נרדמים במשמרת', גם מפקחים של משרד הרווחה ולא מרעננים את ההוראות.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתעשו את הריענון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני לוקחת על עצמי להכין, בשיתוף פעולה עם השלטון המקומי, את הצעת החוק, נגיש אותה בשם הועדה, חברי הועדה וכלל חברי הכנסת שנכחו בישיבה הזו והביעו את רצונם.

יוסף ג'בארין: אם נעשה את זה עד מחר - - - בפגרה, חובת הנחה - - -

עאידה תומא סלימאן: נכון, נכון, אפשר גם בתחילת השבוע, תמיד אפשר להניח הצעות חוק אבל, אז אפשר לנצל את ה-45 ימים בזמן הפגרה.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולכם, אני נועלת את הישיבה.