ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 187, 2016-05-24 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 24 במאי 2016, ט"ז באייר תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: השפה הערבית בבתי הספר – לציון יום השפה הערבית בכנסת.

יעקב מרגי: כאן המקום להודות לחברי, חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין, שמוביל את היום הזה.

יעקב מרגי: אני חושב שהוא יום חשוב.

יעקב מרגי: אני הכנתי לעצמי כמה מילים: הוועדה מקיימת היום, כפי שאמרתי, דיון בהוראת השפה הערבית במערכת החינוך.

יעקב מרגי: אנחנו תמיד ידענו, אתם מכירים אתם מכירים את המערכון שאומר שהעברית שפה קשה – האמריקאים דרגו את השפה הערבית כשפה הרביעית מהקשות שבשפות המדוברות.

יעקב מרגי: השפה הערבית הינה שפה רשמית במדינת ישראל.

יעקב מרגי: יחד עם זאת, רק חלק קטן מתלמידי בוגרי החינוך העברי בוחרים ללמוד ערבית ספרותית, בהיקף של 4 ו-5 יחידות, כמובן.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לנקוט במספר, כי הדעות חלוקות.

יעקב מרגי: הבוקר ניסיתי לדלות ויש מי שאומר ככה, אבל יש פערים.

יעקב מרגי: מילא, אם זה היה הפרש של 5,000 תלמידים, 10,000 תלמידים, אבל הפערים בין הגרסאות הם גדולים וצריך לעמוד על כך היום בדיון ונעמוד על כך.

יעקב מרגי: יש הרבה סיבות.

יעקב מרגי: אחת הסיבות, שבכלל, גם חטיבות הביניים, לא כולן מקיימות את חובת הלימוד.

יעקב מרגי: יש את סוגית הפטורים שהמשרד מעניק למוסדות חינוך.

יעקב מרגי: יש את סוגית המוטיבציה, שאנחנו צריכים לעורר בקרב התלמידים.

יעקב מרגי: רבותי, כדי להביא את השפה הערבית למקומה הראוי ולא רק להגדיר אותה בחוק כשפה הרשמית ולהביא אותה למקומה הראוי במערכת החינוך, צריך לנקוט במספר פעולות.

יעקב מרגי: לדבר ערבית בלי איזה פתגם או בלי איזו בדיחה או איזה סיפור, אי אפשר.

יעקב מרגי: אז דליתי פתגם.

יעקב מרגי: אני מקווה שעם ההגהה, למרות שיש לי מבטא ואני יודע לדבר ערבית אחרת, אבל ידוע ש - - -

מסעוד גנאים: אחר כך נקבע את הדיון.

יעקב מרגי: כדי שלא תפתחו ציפיות, למדתי את זה רק לפני כמה דקות.

יעקב מרגי: אז הפתגם אומר - - -

מסעוד גנאים: מגיע לך התאמות.

יעקב מרגי: בלי שום קשר מגיעות לי התאמות.

יעקב מרגי: רק בתקופה שלי לא היו התאמות, כשאני למדתי.

יעקב מרגי: "מין אראדה אן יקונה ג'אמלה פעליה יושיעו באבא דרים".

יעקב מרגי: אני יכול לומר את זה גם כן במרוקאית.

יעקב מרגי: זה דומה קצת.

יעקב מרגי: האמת היא שהפתגם אומר הכל.

יעקב מרגי: באמת מי שרוצה להביא את השפה הערבית למקומה הראוי במערכת החינוך, צריך להרחיב את פתח הבית, לא רק את פתח בית, את פתחי לבבו, את פתחי המחשבה וההכלה ולדבר על חשיבות מעבר.

יעקב מרגי: כדי לעודד מוטיבציות אצל התלמידים, הרי - ואני לא יודע אם מסבירים לתלמידי ישראל כמה חשוב וכמה ערך מוסף יש ללימודי השפה הערבית במדינת ישראל, באזור שאנחנו חיים, כמה זה יתרום, כמה שזה יוסיף.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, כפי שאני אומר בהרבה דיונים, כבוגר מערכת החינוך הממלכתית, כיליד שנת 60, ואני רואה את מערכת השעות שלי אז ואת מערכת השעות של הבן שלי היום בתיכון, וסליחה על צורת ההתבטאות הזאת, הפערים לא כל כך גדולים.

יעקב מרגי: כמעט שכפול אחד על אחד.

יעקב מרגי: יש הרבה מקצועות שהיינו צריכים לעשות לגביהם מחשבה אם הם צריכים ללוות אותנו מכיתה א' עד י"ב ואפשר פנום במערכת השעות כדי לתת לעוד כמה דברים ערכיים ואיכותיים ובניהם גם לשפה הערבית – לתת להם את מקומם הנכון.

יעקב מרגי: אני קודם כל מודה לחברי הכנסת שהשתתפו איתנו.

יעקב מרגי: אבי, מזל שהגעת עכשיו, מאחר שאני ניסיתי את מזלי בקריאת פתגם אחד בשורה אחת, והיה פה כמעט דיון ער על כך.

יעקב מרגי: אני אתן לחבר הכנסת יוסף ג'בארין לומר את דברי הפתיחה.

יעקב מרגי: לאחר מכן חבר כנסת ומוזמן, חבר כנסת ומוזמן לסירוגין.

יעקב מרגי: נשמע גם את משרד החינוך ומי שנוגע בסוגיות האלה יוכל לומר את דברו.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: סאבח אל חיר.

יוסף ג'בארין: אני פתחתי וברכתי את כל האורחים, אני רואה הרבה אנשים מאד פעילים בתחום הזה, אז אני ברכתי אותם.

יוסף ג'בארין: אני מברך גם את יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, שאני בהחלט מעריך את העשייה שלו בתחום.

יוסף ג'בארין: אני מבין שהנושא הוא בנפשו.

יוסף ג'בארין: לא הייתי צריך לבקש, פשוט רק להזכיר לו שהיום יום השפה הערבית, כדי שהוא ישים את הנושא הזה בראש סדר העדיפויות שלו.

יוסף ג'בארין: האמת היא שהייתי רוצה להמשיך ולדבר בערבית, אבל לצערי עד היום, גם בית המחוקקים, אין בו תרגום סימולטני מערבית לעברית.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שבעתיד הלא רחוק נגיע למצב כה.

יעקב מרגי: הבנתי שהיום במליאה זה יהיה.

יוסף ג'בארין: כן, כן.

יוסף ג'בארין: בצעד שאפשר להגדיר אותו אולי היסטורי, היום במליאה יושב ראש הכנסת נענה לבקשתי, שלרגל יום השפה הערבית יסופק תרגום סימולטני מערבית לעברית.

יוסף ג'בארין: אם אני לא טועה, הפעם האחרונה שהיה תרגום במליאה זה אולי לפני 40 שנה, בביקור של אנואר סדאת, כשנאם בכנסת.

יוסף ג'בארין: אם כל 40 שנה נצטרך לחכות לתרגום סימולטני, כנראה ש - - - אני אתחיל במשהו.

יוסף ג'בארין: השפה הערבית היא שפה - - -

יעקב מרגי: אני הייתי אז ילד ותלמיד כשקיבלנו אותו בביקור בבאר שבע, את אנואר סדאת.

יוסף ג'בארין: גם לבאר שבע אמרו שכנראה שהם לא יחכו 40 שנה, אז אני מקווה שגם אנחנו לא נחכה עוד 40 שנה.

יוסף ג'בארין: השפה הערבית היא שפה רשמית בישראל לפי חוק.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאולי חלקכם יופתע לשמוע, שהוראת החוק שמתייחסת לשפות, היא אותה הוראת חוק שמתייחסת לעברית ולערבית בנימה אחת, שזו הוראת חוק מנדטורית משנת 1922, סימן 82 לדבר המלך ומועצתו.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר שהמערך הציבורי של המדינה, לפי חוק, אמור לפעול בשתי שפות.

יוסף ג'בארין: אמור לפעול גם בעברית וגם בערבית, מה שלצערי לא קיים במציאות וקיים פשוט פער תהומי בין ההכרה הרשמית בחוק בשפה הערבית לבין מציאות החיים.

יוסף ג'בארין: אנחנו רואים את זה כמעט בכל המרחב הציבורי, אבל במיוחד אפשר להדגיש ששלוש הרשויות המרכזיות, שלוש רשויות השלטון המרכזיות – הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת – שזה כל משרדי הממשלה, והרשות השופטת, היו אמורות לתת את המעמד הרשמי של השפה ולצערי הן נכשלו בליישם את החוק.

יוסף ג'בארין: פשוט נכשלו בליישם את החוק.

יוסף ג'בארין: היום ועדות הכנסת דנות באספקטים שונים של הנושא.

יוסף ג'בארין: אנחנו בוועדת החינוך מתמקדים אולי בהוראת השפה העברית, ואני מדבר על הוראת השפה הערבית גם בבתי הספר הערביים, שם אנחנו מגלים הרבה נקודות תורפה והרבה חולשות.

יוסף ג'בארין: ולצערי היום אני חושש למעמדה של השפה הערבית גם בקרב הדור הצעיר הערבי.

יוסף ג'בארין: עד לפני שנה אני לימדתי משפטים, אז לימדתי גם סטודנטים ערבים ואני רוצה להגיד לכם שאם הייתי נותן לסטודנט הערבי לבחור בין לכתוב עבודה בערבית או בעברית, כמעט כולם היו בוחרים בעברית, כי הם כמעט ולא מסוגלים לכתוב טקסט משמעותי ומקצועי בשפה הערבית, מה שמעיד אולי על מעמדה השולי בחברה.

יוסף ג'בארין: אבל השפה הערבית היא שפה רשמית שאמורה להיות שפה שנשללת לדעתי גם בקרב קבוצת הרוב, ולכן אני גם מזהה בעיה מאד קשה ובעיה היסטורית, שלפיה צד אחד – שזה הצד הערבי – לומד עברית, אבל הצד היהודי כמעט ולא יודע ערבית.

יוסף ג'בארין: פרופסור יהודה שנהב מאוניברסיטת תל אביב, דרך פרויקט של מכון ון ליר, עמותת סיכוי ומרכז דיר א-סאת, פשוט עשה מחקר לגבי השליטה בשפה הערבית בתוך הציבור היהודי.

יוסף ג'בארין: אני לא אאריך, אני אסיים, אבל זה חשוב לדעת.

יוסף ג'בארין: הוא פשוט רצה לדעת מה שיעורי השליטה בשפה הערבית בקרב הציבור היהודי.

יוסף ג'בארין: מה הוא מצא:

יוסף ג'בארין: פחות מ-7% מהאוכלוסייה הערבית מכיר את האותיות בערבית.

יוסף ג'בארין: פחות מ-3% - יכולים לקרוא פסקה בערבית.

יוסף ג'בארין: פסקה.

יוסף ג'בארין: כמה יכולים לכתוב משפט או שניים קצרים בערבית, נגיד אימייל – והכל לגבי האוכלוסייה היהודית – 1.4%, זאת אומרת פחות מ-1.5% מהאוכלוסייה היהודית יכולים לכתוב משפטים בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: כמובן כשאנחנו מגיעים לקרוא ספר בערבית, אז הנתון שואף לאפס.

יוסף ג'בארין: לדעתי זה מצב שלא צריך ואסור לקבל אותו.

יוסף ג'בארין: אם אני אתן לכם דוגמא למקום אחר בעולם, שמכבד את שתי השפות הרשמיות, זה יכול להיות קנדה, שם שתי השפות הרשמיות זה אנגלית - שפתו של הרב, וצרפתית – שפתו של המיעוט, שהוא פחות או יותר זהה למיעוט הערבי – כ-20%-25%.

יוסף ג'בארין: כבוד יושב הראש, בקנדה, כל מי שעובד במוסדות הציבוריים הפדראליים, צריך לשלוט בשתי השפות.

יוסף ג'בארין: והלוואי שנגיע למצב שבאמת כל מי שיעבוד בשירות הציבורי בישראל ובשלוש רשויות השלטון, יוכל לדבר את שתי השפות.

יוסף ג'בארין: ככה השפה הערבית יכולה באמת להיות שפה שתהווה בעצם גשר לחיים משותפים, לשוויון, לאזרחות שווה ולכבוד הדדי בין שתי האוכלוסיות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני שנעבור לחברי הכנסת, אני רוצה לשמוע את משרד החינוך, קודם כל את מפמ"ר ערבית במגזר הערבי ואת מפמ"ר ערבית במגזר הישראלי, העברי, היהודי.

<ראויה בורבארה: והדרוזי.

<ראויה בורבארה: והבדואי.

יעקב מרגי: תאמינו לי שאני יודע את המלאי, סליחה על הביטוי, הטכני שיש לי פה.

יעקב מרגי: זה מה שהחלטתי כרגע.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: גברת ראויה.

<ראויה בורבארה: יאללה.

יעקב מרגי: יאללה.

<ראויה בורבארה: קודם כל אני מברכת על היוזמה של ד"ר יוסף ג'בארין ומאחלת שסוף סוף השפה הערבית תקבל את מעמדה הראוי כשפה רשמית במדינה.

<ראויה בורבארה: במשרד החינוך אנחנו כבר בתהליך מובנה כבר ב-6 השנים האחרונות והתוצאות כבר ביד שלנו.

<ראויה בורבארה: יש לנו תוצאות מאד מרשימות.

<ראויה בורבארה: קודם כל אנחנו פיצלנו בבגרויות את שאלון השפה משאלון הספרות.

<ראויה בורבארה: פיצלנו את המועדים בקיץ הזה.

<ראויה בורבארה: בפעם הראשונה יש לנו פיצול מועדים בבחינת הבגרות.

<ראויה בורבארה: יש לנו מועד לספרות ומועד אחר ללשון.

<ראויה בורבארה: יש לנו תכניות לימודים בחינוך לשוני ערבי לבד ובספרות לבד, בחטיבה העליונה ובחטיבת הביניים ויש לנו תכניות לימודים חדשות גם בגני ילדים עד כיתה י"ב.

<ראויה בורבארה: אנחנו מעודדים מורים, כי אני חושבת שהבעיה המרכזית היא בהכשרת המורים.

<ראויה בורבארה: אז אנחנו מעודדים את שיפור ההוראה, שיפור המורים.

<ראויה בורבארה: לכן מעודדים הרבה השתלמויות.

<ראויה בורבארה: בוועדת אתגרים אנחנו עובדים עם המכללות ועם האחראים על השפה הערבית בכל המכללות והאוניברסיטאות.

<ראויה בורבארה: אנחנו מתערבים קצת, נותנים את העצה שלנו, את הדעה שלנו – מה צריך להיות שם, כי בכל האוניברסיטאות בישראל מלמדים בחוג לשפה וספרות ערבית, ורוב הקורסים שמלמדים שם הם קורסים לספרות ערבית.

<ראויה בורבארה: אז בוגר האוניברסיטה אינו בקיא בלשון הערבית ובשפה הערבית ואין מי שילמד אותו, אז הוא מגיע אלינו לבתי הספר עם בקיאות בספרות, והוא אינו בקיא כל כך בלשון.

<ראויה בורבארה: אז אנחנו עובדים על זה בהרבה - - -

יעקב מרגי: באחד הכנסים בכנסת פה אמר המשורר חיים גורי, כדי לכתוב – צריך לקרוא לפחות פי עשרה, אם אני זוכר, פי עשרה ממה שאתה כותב.

<ראויה בורבארה: בטח.

יעקב מרגי: אז יש כאלה שכותבים שירה יותר מאשר הם קראו.

יעקב מרגי: אני לא יודע איך יוצאת השירה הזאת, אז אני לא יודע איך אפשר ללמד את הוראת מקצוע הערבית - - -

מסעוד גנאים: ועל זה אמרו, מרגי, אחד שאל למה אנשים לא קוראים שירה, אמר – כי המשוררים הם יותר במספרם מהקוראים.

יעקב מרגי: גם זה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אין ספק שנגעת בנקודה חשובה.

<ראויה בורבארה: כן, זו נקודה חשובה.

<ראויה בורבארה: אם אנחנו מסתכלים על האוניברסיטאות, יש את החוג ללשון עברית ואת החוג לספרות עברית.

<ראויה בורבארה: יש מורים ללשון ויש מורים לספרות.

<ראויה בורבארה: במגזר הערבי אין דבר כזה.

<ראויה בורבארה: יש את החוג לשפה וספרות ערבית, אותו מורה מלמד גם לשון וגם ספרות והוא מומחה אולי בתחום אחד.

<ראויה בורבארה: אז אנחנו מכשירים את המורים האלה.

<ראויה בורבארה: כאשר הם כבר במערכת וכבר מלמדים, אנחנו עובדים עליהם ועל הכשרתם כדי לדעת ללמד לשון.

<ראויה בורבארה: אנחנו שינינו את - - -

יעקב מרגי: אני רוצה שתתמקדי במגזר הערבית בסוגיה הזו.

<ראויה בורבארה: אני מתמקדת במגזר הערבי במיוחד.

יעקב מרגי: אני יודע שגם בתוך המגזר הערבי, בדיונים שעלו כאן, הפערים בין השפה המדוברת לשפה הספרותית - - -

<ראויה בורבארה: אתה מדבר על הדיגלוסיה, וזו בעיה שחקרה אותה פרופסור אלינור סאיג'-חדאד, והיא נתנה לנו הרבה עצות ואנחנו כבר עובדים והיא שותפה איתנו בכתיבת תכנית הלימודים ושותפה גם בבניית מבדק לקריאה לכיתה א' ולכיתה ב'.

<ראויה בורבארה: אנחנו עובדים על בעיית הדיגלוסיה, והיא מודעת לנו טוב מאד, גם מבחינה מדעית וגם מבחינה מחקרית.

<ראויה בורבארה: זו לא רק הבעיה של המדינה הזו, אבל במדינה הזו אנחנו באמת עובדים על בעיית הדיגלוסיה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אעצור פה.

<וופא מועדי: אני יכולה להוסיף על מה שהיא אמרה, בנושא של הדיגלוסיה?

<וופא מועדי: גם בבתי הספר יש לנו תכניות - - -

יעקב מרגי: מי הדוברת?

<וופא מועדי: אני וופא מועדי, מפמ"ר לערבית במגזר הדרוזי והצ'רקסי.

<וופא מועדי: בנוסף למה שאמרה עמיתתי, ראויה, גם בבתי הספר אנחנו מנסים להכניס ממשרד החינוך תכניות שימזערו את הפער בין הערבית המדוברת לבין הספרותית, וכך אנחנו עובדים.

<וופא מועדי: גם יש לנו את מיזם הכתיבה.

<וופא מועדי: אני רוצה להתייחס למה שאמר ד"ר יוסף ג'בארין לעניין התלמידים שלנו.

<וופא מועדי: הסטודנטים מעדיפים לכתוב בערבית ואנחנו מודעים לבעיה הזאת, ואז אנחנו במשרד החינוך, בהובלתו של יו"ר האגף, משה זעפרני, מתחילים והתחלנו לעבוד על מיזם הכתיבה, שהוא מיזם אשר מעודד כתיבה ואנחנו עובדים על זה בכל הכוח.

<ראויה בורבארה: אבל אני רק רוצה להוסיף משהו מאד מאד חשוב.

<ראויה בורבארה: ברפורמה בחינוך שהכריז עליה שי פירון, התלמידים לומדים או 3 יחידות או 5 יחידות בכל המקצועות, לא רק בערבית.

<ראויה בורבארה: אז קודם כל אין לנו יחידה רביעית בערבית.

<ראויה בורבארה: לתלמידים מותר לגשת לשלוש חמישיות.

<ראויה בורבארה: למשל חמש במתמטיקה וחמש לא יודעת במה, אז הם יעדיפו שלא לקחת 5 יחידות בערבית, וזה יוביל אותנו להורדת הרמה עוד יותר.

<ראויה בורבארה: לכן אני מבקשת שאולי בוועדה הזאת תדונו בנושא המאד חשוב הזה ושיינתן בונוס על היחידה החמישית בשפת האם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: שוכרן ג'זילן, סעיד אל ראיס.

מסעוד גנאים: קצת בערבית, לא?

מסעוד גנאים: יום השפה הערבית, אז - - -

יעקב מרגי: יש לך שלוש דקות, תחלק אתן איך שאתה רוצה.

מסעוד גנאים: תן לי.

מסעוד גנאים: אז אני אומר ככה: אין ספק שאנחנו צריכים להגיד כמה דברים.

מסעוד גנאים: אחד, השפה הערבית היא שפה עשירה.

מסעוד גנאים: בזמנים שהיו, בימי הביניים שהיו חשוכים באירופה, היו זמנים של נאורות במזרח הערבי והמוסלמי.

מסעוד גנאים: השפה הערבית הייתה שפת התרבות, הייתה שפה עולמית.

מסעוד גנאים: אין אינטלקטואל שנחשב לאינטלקטואל ובעל דעת בעולם, שהוא לא יודע ערבית.

מסעוד גנאים: אם אתה אינטלקטואל, אתה צריך לדעת ערבית.

מסעוד גנאים: לימדו ערבית באוניברסיטאות בטולדו, קורדובה,גרנטה, לאנדלוס, גרנדה.

מסעוד גנאים: היו באים מכל אירופה כדי ללמוד שם.

מסעוד גנאים: אני אומר את זה משום שיש כמה חברי כנסת, לא כולם – כמה – מעטים מאד, שחושבים ושמתארים את המצב של העולם הערבי היום כתוהו ובוהו ושוכחים שהערבים האלה – היה להם עבר זוהר ותרבות זוהרת, והשפה שלהם שפה עשירה מאד בעולם.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, ובזה אני מסיים, אני חושב שאין להפריד בין שפה לבין דובריה.

מסעוד גנאים: אם אתה מעריך את השפה, אז אתה מעריך את דובריה.

מסעוד גנאים: אם אתה מדיר אותה, אז זו העמדה שלך גם מדובריה, כי אתה מדיר אותה.

מסעוד גנאים: הערה אחרונה.

מסעוד גנאים: בקשר לתכנית הלימודים יש לנו הרבה מה להגיד, משום שיש תכנית חדשה, וזה טוב שחידשו את כל תכניות הלימוד ואת הספרים, אם זה בספרות ובין אם בשפה.

מסעוד גנאים: יש ויכוח על תכנית החדשה בקשר לדקדוק, משהו כזה, אבל זה טוב שחידשו את התכנית.

מסעוד גנאים: אני יודע שמשרד החינוך מנסים לעשות את הכל במישור הזה.

מסעוד גנאים: הערה אחרונה.

מסעוד גנאים: צריך לעבור בקשר לשפה הערבית במיוחד, משפה שהיא כאילו מאיימת, כי היא שפה של האויב, לשפה שהיא אנושית, ידידותית.

מסעוד גנאים: אם אתה רוצה להבין את האחר באמת, בלי מסיכות ובלי דעות קדומות – אתה צריך להכיר את השפה שלו, משום שבסוף השפה – חבר הכנסת יעקב מרגי – היא לא רק אותיות ומילים, אלא היא גם רוח.

מסעוד גנאים: שוכרן.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אייל בן ראובן.

איל בן ראובן: בוקר טוב.

איל בן ראובן: אחד, אני רוצה לברך את חבר הכנסת יוסף ג'בארין, איפה הוא?

מסעוד גנאים: הוא יצא.

יעקב מרגי: מי שמנהל יום כזה, גם ראיונות, גם מנהל דיונים אחרים.

יעקב מרגי: אנחנו מבינים וסולחים והוא יגיע.

איל בן ראובן: אז אני מברך גם את יושב ראש הוועדה על הדיון המאד חשוב הזה.

איל בן ראובן: תראו, הנושא שאנחנו עוסקים בו כאן היום, לפחות בעיני, הוא גשר, הוא כלי מרכזי ביותר.

איל בן ראובן: אם אנחנו רוצים באמת לעשות כאן במדינה הזאת חיים משותפים בין 80% ל-20% וליצור פה משהו, חברה הרבה הרבה יותר הומוגנית, יש לנו המון המון עבודה בעניין הזה.

איל בן ראובן: ואני מסכים לגמרי למה שנאמר פה בקשר לשפה ככלי מאד מאד חשוב.

איל בן ראובן: תראו, אני באופן אישי גר ביודפת.

איל בן ראובן: יודפת, זה אומר שאני מתעורר בבוקר עם המואזין של כאוכב ו - - -

איתן ברושי: יש לך יותר ממואזין אחד, לפי דעתי.

איל בן ראובן: יש לי יותר מאחד, ואני נוסע בשבת לאכול, סליחה – בשבת אני נוסע.

יעקב מרגי: יודפת הוזכרה אתמול כאן בוועדה בסוגיית שימור אתרים.

איל בן ראובן: אבל מה שחשוב יותר, שאני גר במקום שבו קודם כל הילדים לומדים את השפה הערבית.

איל בן ראובן: רוב התושבים, או לפחות חלק גדול מהם, מדברים ערבית ואתה פשוט מרגיש את זה באווירה, בתוך היישוב הזה, שבה חיים ביחד.

איל בן ראובן: הבן שלי הוא היום בן 14, הוא מתאמן בקרקס הגליל בדיר אל אסד.

איל בן ראובן: ולכן מבחינתו, ההיכרות, השמות, זה חלק מחייו.

איל בן ראובן: זה בכלל לא דבר מיוחד.

איל בן ראובן: אני אומר את זה, כי אני חושב שהשפה היא לב עניין ההיכרות.

איל בן ראובן: והדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות זה להכיר את השפה ולהכיר את התרבות הערבית.

איל בן ראובן: זה המסד ליצירת חברה משותפת פה, אמיתית בנושא.

איל בן ראובן: אני אומר את זה ואתה דיברת על זה, רבותי, יש הרבה אנשים במדינת ישראל, אני קורא לזה בעיקר במדינת תל אביב והסביבה, במדינת גדרה, חדרה, שהשפה הערבית – אתה קראת לזה מאיימת – אני קורא לזה מפחידה.

איל בן ראובן: אני אומר את זה כי באים אלי אנשים, ביודפת, ואני אומר להם בואו נלך לאכול חומוס בעראבה, והם אומרים לי – אתה בטוח?

איל בן ראובן: זה בטוח?

איל בן ראובן: לא צריך שכפ"צ שם?

איל בן ראובן: רבותי, זה דברים שקורים, לכן אני מדבר פה על ההיכרות ועל הצורך להכיר.

איל בן ראובן: תראו, אני רוצה להגיד לחבר הכנסת, לפני מספר חודשים אני הייתי חלק מקבוצת חברי כנסת שהעברנו בהצעה טרומית חוק שמדבר על לימוד השפה הערבית בבתי הספר בישראל.

איל בן ראובן: משום מה לא קרה שום דבר מאז.

יעקב מרגי: אני עדכן.

איל בן ראובן: אני פונה אליך, כי אני חושב שבמגרש הזה צריך לעשות מעשה.

איל בן ראובן: צריך לעשות מעשה, כי תרבות, ואנחנו מדברים פה על יצירת תרבות.

איל בן ראובן: תרבות – כדי להתחיל אותה, צריך לתת לה דחיפה והדחיפה צריכה לבוא מהמקום הזה בכנסת ישראל.

איל בן ראובן: לכן, חבר הכנסת, המגרש בידיך.

יעקב מרגי: מאה אחוז.

יעקב מרגי: אני אעדכן, מאחר שהעלית את זה.

יעקב מרגי: החקיקה בקריאה טרומית הועברה במליאה בהתחייבות ובהסכמת הממשלה.

יעקב מרגי: כנראה לא הייתה להם כוונה לקדם מעבר לקריאה טרומית.

יעקב מרגי: אני מקווה שהיום הזה והיום שאנחנו מדברים על זה ומגבירים את המודעות, אנחנו נשמע גם ממשרד החינוך את העמדות, ואני הולך לקרוא בסיכום לשר החינוך לקדם את הנושא.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חאג' יחיא ואחרי זה נעבור לאורחים ונשמע כמובן גם את חבר הכנסת דיכטר.

יעקב מרגי: נוכחות של מספר חברי כנסת רב בדיון הזה, מעידה על החשיבות.

יעקב מרגי: יישר כוח לכל חברי הכנסת.

יעקב מרגי: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד יושב הראש, היות ואנחנו בוועדת החינוך, אז אנחנו נתרכז יותר בחינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העלית גם את העניין של הרוב היהודי, שילמדו גם את הערבית, אבל אנחנו נתחיל מבעלי השפה, הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי שני ילדים – אחד בכיתה י' ואחד בכיתה י"ב, שעכשיו זו התקופה והלימודים והבגרויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל מזה שכשקבעו 3 יחידות או 5 יחידות – זה לא חייב להיות קבוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר לעשות גם 4.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשבמשרד החינוך באו ואמרו או 3 או 5, אפשר להכין תכנית לימודים ל-4 יחידות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא?

יעקב מרגי: את לא עונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין סיבה שלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקופה שלי היו 4 יחידות.

יעקב מרגי: בסדר, זו סוגיה שעלתה.

יעקב מרגי: היא העלתה את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, העלתה, אז אני חושב שיש מקום להערה.

יעקב מרגי: הערתה כבר נרשמה לסיכום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שניים, אם לא יהיה בונוס – התלמידים - ואני מתחיל עם הבנים שלי, לא מהשאר – אלא הולך לכיוון של האוניברסיטה, אז מחפש איפה יש להם גם בונוסים כדי להתקבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם לא יהיה בונוס על הבגרות בשפה הערבית, אז המעמד שלה גם בין התלמידים יורד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה ברור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו גם את העניין של המחסור במורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו כמה אפשרויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחת, יש מכללות שאפשר לתמוך בהן ולבקש אנשים מומחים יותר ואפילו אם אפשר לייבא - - -

איתן ברושי: מחסור במורים במגזר הערבי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מחסור ב - - -

איתן ברושי: אולי מגיעות תלונות שיש מורים שלא - - -

יעקב מרגי: לא, לא, להוראת הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להוראת הערבים ואם אני מתרכז יותר, אז זה יהיה גם בתיכון, כי יש את המכללות שמכשירות מורים, שזה ליסודי ולחטיבות הביניים, אבל אנחנו רוצים ברמה של BA ו-BED וההתמחות שלהם היא לא ברמה גבוהה.

יעקב מרגי: המל"ג נמצאים איתנו כאן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר לייבא לתקופה מסוימת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו לא רחוק, ברשות הפלסטינית יש לנו הרבה אנשים שהם מומחים, שהם יכולים ללמד את השפה.

יעקב מרגי: כשמדברים על מורים צריך לדבר על מל"ג ועל מכללות.

יעקב מרגי: איך זה שהם לא נמצאים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למכללות עצמן אפשר לייבא אליהן מרצים שהם ברמה גבוהה ולהכין תכניות לימוד שיכשירו מורים לשפה ערבית ברמה שהיא מקובלת, שאפשר גם ללמד את ה-4 יחידות ואפילו את ה-5 יחידות; ואת העניין שאנחנו רואים גם בספרים וגם במקומות אחרים, שספרי לימוד בערבית, האנשים שמחברים אותם הם אפילו לא ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכנסים שם גם לתרגומים והתרגומים הם לא מדויקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני דיברתי בוועדה לפני שהגעתי לפה ונתתי שתי דוגמאות של תרגום במקומות שהם במרחב הציבורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחד, אני בא לחניון ורשום – החניון מלא, אבל בערבית רשום – כאמל, שזה שלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו ערבי יכול לקרוא -כאמל והוא יכול להבין שזה מלא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד דוגמא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באחד מבתי החולים – עם החולה אפשר להכניס שני מלווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כנראה שהכניסו את התרגום הזה לגוגל וגוגל קרה את זה מלווים, ואז דהינין, כאילו שני אנשים שנותנים הלוואות יכולים להיכנס עם החולה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה התרגום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר בוודאות, את זה אני ראיתי, לא סיפרו לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם צוחקים, אבל זה המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה גם בספרי הלימוד ויש לנו תרגומים שאם הם לא מחוברים לשפה שהולכים ללמד אותה, אז זו ברור שזאת תהיה הרמה של התלמידים, אז צריך גם לדאוג לזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני ראיתי ספרים שמחברים גם יהודים, מחברים את הספרים של הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם בזה צריך לטפל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד פעם, אני מדגיש, צריך לתמוך במכללות שמלמדות את השפה הערבית, אפשר לייבא מרצים ולהתרחק מהעניין של התרגום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם את הבונוסים בבגרות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מפמ"ר ערבית במשרד החינוך, בבקשה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

יעקב מרגי: את רואה את הקולות ושומעת את הדברים.

<סיגלית שושן: שלום לכם.

<סיגלית שושן: שמי סיגלית שושן, אני מפמ"ר ערבית ועולם ערבי ואסלאם במגזר היהודי.

<סיגלית שושן: במשרד החינוך, השפה הערבית היא שמה רשמית ומהווה כאחת ממטרות החינוך, כפי שהוגדרו בחוק החינוך הממלכתי משנת 1953 – להכיר את השפה, התרבות, ההיסטוריה של העם הערבי, של האוכלוסייה הערבית, ולשם כך תכנית הלימודים שלנו איננה בנויה רק משפה, היא בנויה משפה, היא בנויה מתרבות, היא בנויה מערכים, היא בנויה משיח בין אישי.

<סיגלית שושן: התכנית שלנו מתעדכנת מדי זמן.

<סיגלית שושן: הפעם האחרונה שהיא התעדכנה בחטיבות הביניים ובחטיבה העליונה, היא באוגוסט שנת 2015.

<סיגלית שושן: זאת אומרת אנחנו ממש מעדכנים כל הזמן וכמובן בוועדת המקצוע, בהמלצת ועדת המקצוע, שיושבים בה אנשי אקדמיה, אנשי שטח, מורים, מדריכים, צוות מאד מאד בכיר.

<סיגלית שושן: אוכלוסיית הלומדים במדינת ישראל מכילה הכל, וכחובה הוראת הערבית היא חובה במדינה בכיתות ז' עד כיתה ט', בהיקף ארצי.

<סיגלית שושן: בכל הארץ לומדים כ-140,000 תלמידים.

איל בן ראובן: כמה היא ממומשת, למיטב ידיעתך?

<סיגלית שושן: מכיוון שערבית מקבילה לצרפתית בחובה, ב-90% מבתי הספר היא ממומשת, במלואה.

<סיגלית שושן: 90% מבתי הספר מלמדים ערבית במגזר היהודי, מול 10%, בערך, שמלמדים את הצרפתית במגזר היהודי.

<סיגלית שושן: מרבית האוכלוסייה לומדת ערבית.

יעקב מרגי: סליחה, בתי ספר דתיים?

<סיגלית שושן: בבתי הספר הדתיים חלקם, לא כולם.

<סיגלית שושן: בחמ"ד - - -

יעקב מרגי: רגע, שם זה לא חובה?

<סיגלית שושן: שם זה גם חובה, אבל החובה איננה מיושמת שם.

יעקב מרגי: למה?

<סיגלית שושן: למה היא לא מיושמת שם?

מרדכי יוגב: אדוני יושב הראש, מה קורה באל המעיין?

יעקב מרגי: אל תעזרו לי.

יעקב מרגי: בוא, אני אענה לך כשאל המעיין יהיה ממלכתי ויהיה מתוקצב כמו הממלכתי דתי.

יעקב מרגי: בינתיים מי שנושא את דגל הממלכתיות צריך להישאל בשאלות כאלה נוקבות, וגם אם יש תשובה, יכול להיות שיש תשובה עניינית.

מרדכי יוגב: נדבר על זה כשנגיע לתורני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אז עניתי לך גם כן.

מרדכי יוגב: ואני בעד לימוד השפה.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<סיגלית שושן: הוראת הערבית היא בהיקף של 3 שעות בחטיבת הביניים מכיתה ז' עד כיתה ט', כשהמשרד מממן שעה אחת שנקראת שעה צבועה להוראת הערבית, שהיא שעה תוספתית.

<סיגלית שושן: שעה צבועה שמיועדת להוראת הערבית, במטרה לעודד את זה כבר בחטיבות הביניים.

<סיגלית שושן: בחטיבה העליונה יש יותר שעות עידוד, שעות תגבור שניתנות במטרה לעודד את הוראת הערבית ברמה הארצית; ואכן אנחנו רואים שבחמש השנים האחרונות יש עלייה במספר הבוגרים ב-2 השלמה ל-5.

יעקב מרגי: מה זאת אומרת עלייה, באיזה שיעורים?

<סיגלית שושן: אני יכולה להגיד לך שהנתונים שלנו השנה, בעקבות איסוף הנתונים שאנחנו אוספים מדי שנה, יש כ-3,000 תלמידים שניגשים לבחינת בגרות ברמת 2 השלמה ל-5, כששנה שעברה, בתשע"ה, ניגשו 2,495 תלמידים.

<סיגלית שושן: קודם היו לנו כ-2,200 ושנה קודם כ-2,100.

<סיגלית שושן: זאת אומרת שאם אני מסתכלת על ה-4-5 שנים האחרונות, יש לנו עלייה של בערך בין 800 ל-900 ילדים שזה מאד מאד יפה.

<סיגלית שושן: זה לא נובע סתם, זה נובע מעבודה קשה מאד של השטח, של המדריכים, של צוות הפיקוח, של התכניות המיוחדות שאנחנו בונים ברמה הארצית.

יעקב מרגי: אני כתלמיד כיתה ט', שבשנה הבאה לא אמור ללמוד ערבית, מה תהיה המוטיבציה שלי לבחור להמשיך ללמוד ערבית לקראת בחינת בגרות ב-3 או 5 יחידות?

<סיגלית שושן: המוטיבציה שלך נובעת מתכנית מגוונת שאנחנו מציעים לתלמידים שלנו.

<סיגלית שושן: המוטיבציה שאנחנו יוצרים אצלם, אנחנו עושים - - -

יעקב מרגי: תרדי לפרטים בבקשה, מעבר לסיסמא.

<סיגלית שושן: בהחלט, בהחלט.

<סיגלית שושן: בחטיבות הביניים אנחנו עושים פעילויות רבות מתוך מטרה ליצור מוטיבציה בקרב הלומדים.

<סיגלית שושן: הוראת הערבית בארץ משווקת כגשר לקשר.

<סיגלית שושן: לא בשום אופן אחר.

<סיגלית שושן: אנחנו מובילים ומקדמים גם תכניות לימודים וגם את ההוראה עצמה, גם באמצעות פעילויות שאנחנו עושים.

<סיגלית שושן: אני יכולה לספר לך על פעילות של תחרות כזאת שעשינו ברמה הארצית, שאנחנו עושים אותה כבר שלוש שנים, והאדים מהשטח סביב הסובלנות, סביב הערכים שאנחנו מעבירים לתלמידים - - -

יעקב מרגי: גברתי, בסדר.

יעקב מרגי: זה יפה, זה טוב, משפר אווירה, אבל לא נותן מוטיבציה.

יעקב מרגי: אני שואל אותך, אני כתלמיד שהיעד שלי בסוף להביא תעודת בגרות עם מספר נקודות איכותיות וממוצע גבוה, מה המוטיבציה שלי בכיתה ט' לבחור שאני ממשיך בשנה הבאה, למרות שלא כולם הולכים לשם.

יעקב מרגי: אין לי.

יעקב מרגי: וחבר הכנסת חאג' יחיא גם נגע בסוגיה הזאת של הבונוסים.

יעקב מרגי: צריך לשקול אותה, אם היא באמת שפה רשמית ואם אנחנו באמת רוצים לתת לה את המקום הראוי.

יעקב מרגי: מעבר לכך, המציאות של 3 ו-5 יחידות, כשאין יחידה רביעית, זה חסם משמעותי בבחירה.

יעקב מרגי: כי 5 יחידות אני מצומצם בבחירה.

יעקב מרגי: 3 יחידות זה נמוך מדי.

<סיגלית שושן: תראה, האוכלוסייה היהודית – אני מדברת על האוכלוסייה היהודית - - -

יעקב מרגי: כן, על זה אנחנו מדברים.

<סיגלית שושן: בהחלט.

<סיגלית שושן: אז האוכלוסייה היהודית שניגשת לבחינות בגרות ברמה הארצית, זה מתוך מקצועות בחירה.

<סיגלית שושן: זאת אומרת יש מגוון רחב של מקצועות ומכיתה י' ניתנת לתלמיד אפשרות לבחור.

<סיגלית שושן: אנחנו מציעים שני מקצועות – את הערבית ואת עולם הערבים והאסלאם, כשעולם הערבים והאסלאם מדבר על מדינות האזור, זאת אומרת להיכנס פנימה לתוך ההווי והתרבות.

<סיגלית שושן: גם בבחינת הבגרות אצלנו בערבית, אנחנו משלבים בתוך תכנית הלימודים גם את השפה וגם את התרבות.

<סיגלית שושן: זה ברמה הכללית.

דב חנין: ולגבי סוגית הבונוסים, גברתי, אתם שוקלים את זה?

דב חנין: את סוגיית הבונוסים?

יעקב מרגי: שאלתי אותה.

יעקב מרגי: היא לא ענתה.

יעקב מרגי: טוב, אוקיי.

דב חנין: עוד שאלה ברשותך, שאלת המשך.

דב חנין: כמה בתי ספר - - -

יעקב מרגי: דב, אני אתן לך את רשות הדיבור.

דב חנין: רק שאלה קצרה מאד מאד.

דב חנין: כמה בתי ספר תיכונים יש לנו שבהם אין אופציה ללמוד ערבית ב-5 יחידות.

<סיגלית שושן: אין כמעט.

<סיגלית שושן: אין.

<סיגלית שושן: אין.

<סיגלית שושן: מקצוע הערבית הוא מקצוע שמוצע מבין כל אפשרויות הבחירה, ואנחנו רואים, ושוב אני חוזרת על משפט שאמרתי – שאנחנו רואים עלייה במספר התלמידים בכל שנה.

יעקב מרגי: עדיין המספרים נמוכים מאד.

<סיגלית שושן: עוד לא סיימתי, בבקשה, אם אפשר - - -

יעקב מרגי: לסכם.

<סיגלית שושן: לסכם, אז אין בעיה, אני אסכם.

<סיגלית שושן: בבתי הספר היסודיים אנחנו בנינו תכנית לימודים חדשה, שאושרה לפני כשבוע.

<סיגלית שושן: אנחנו עבדנו עליה שנה ושמונה חודשים ברמה הארצית.

<סיגלית שושן: היא החלטה של ועדת מקצוע ויו"ר המזכירות הפדגוגית לפני כשנה ושמונה חודשים, כשניתן לנו המנדט להתחיל לבנות.

<סיגלית שושן: התכנית מבוססת על הוראת הערבית המדוברת כבסיס, פלוס מיומנויות של קריאה וכתיבה, שהתלמיד בסוף המהלך, בכיתה ה' ו', בסוף ו' יידע את 90% מאוצר המילים הנדרש מתלמיד בכיתה ז'.

<סיגלית שושן: זה ייצור רצף לימודי.

<סיגלית שושן: אנחנו מנגישים את הוראת הערבית לשכבות יותר נמוכות.

<סיגלית שושן: אנחנו יוצרים פתיחות.

<סיגלית שושן: אנחנו מדברים על סובלנות.

<סיגלית שושן: אני חושבת שאין יותר טוב מאשר מראה עיניים בהוראת ערבית בבתי הספר היסודיים, בשכבות הנמוכות ביותר, כי ככל שאתה מגיע אל הילד מוקדם - - -

יעקב מרגי: גברתי, גברתי, זה יפה, זה טוב, אבל הנתונים בחברה הישראלית,ך היהודית, מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: כמה מדברים, כמה כותבים, כמה יש להם מידע בסיסי, כמה אין להם ידע בכלל.

יעקב מרגי: אז אני חושב שיש הרבה מה לעשות.

יעקב מרגי: תודה רבה לך בשלב הזה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אבי דיכטר, יודע איזה משפט או שניים בערבית.

יעקב מרגי: תחכים אותנו.

אבי דיכטר: אתה יודע, אני מסתכל ככה 40 שנה לאחור, 40 ומשהו שנה לאחור, השפה הדיפלומטית הייתה צרפתית, ואז בבתי הספר שפה שנייה הייתה צרפתית, כמו שנאמר כאן.

אבי דיכטר: ולמדנו צרפתית.

אבי דיכטר: השקענו בזה.

אבי דיכטר: כמובן שמעט מאד פירות ראינו לאחר מכן, בוודאי כשבעולם הבינו שמה לעשות ולא רק בעולם, גם בצרפת הבינו שאנגלית - - -

יעקב מרגי: קצת מאוחר, אבל הבינו בסוף.

אבי דיכטר: שאנגלית היא השפה הרשמית, הבין לאומית.

אבי דיכטר: ואצלנו, אני מודה שאני מחפש את המילה, למה בעצם אנחנו לא מצליחים לצאת בתנופה אדירה מבתי הספר היסודיים.

אבי דיכטר: הנתונים שהוצגו פה מציגים תנופה, אבל אין תנופה אדיר.

אבי דיכטר: ושפה ערבית, בחלק מהמקרים אתה אפילו מזהה אצל כאלה שלומדים את השפה קצת חשש או אפילו בושה להשתמש בה.

אבי דיכטר: הם לומדים בשביל לגמור את השנה ואחרי זה זה כמעט נשכח.

אבי דיכטר: ערבית היא שפה מאד מיוחדת בעובדה שבעברית או באנגלית או בצרפתית יש הבדל עצום בין האופן שבו אתה מדבר לאופן שבו אתה כותב.

אבי דיכטר: התוצאה היא כמובן שגיאות כתיב נוראיות.

אבי דיכטר: אני תמיד לוקח את המילה בעברית – המאורעות.

אבי דיכטר: כל אוזן רגילה שומעת המאורעות, שלושה א' – אמאוראות, כשזה בעצם המאורעות.

אבי דיכטר: יש ה', א' וע'.

אבי דיכטר: זה לא קיים בערבית.

אבי דיכטר: מה שאתה אומר – זה מה אתה כותב.

אבי דיכטר: אגב, גם ברוסית זה ככה.

אבי דיכטר: זו שפה שהיא יכולה, מעבר לשימוש האינסטרומנטאלי שלה, שזה הרבה מאד ישראלים יהודים מצליחים לרכוש את מה שאנחנו קוראים "ערבית קבלנית".

אבי דיכטר: הם מדברים בערבית שבורה, עם שגיאות כתיב ובלי לתת את הדעת בכלל על המשמעות.

אבי דיכטר: זה עולה מדרגה בצורה מאד מביכה, כשאתה רואה בתקשורת אנשים שמדברים אל כול אל-עלמה, גם יהודים, גם ערבים, גם בישראל וגם בחוץ, עוסקים במתן שמות ללא שום קשר לדיוק.

אבי דיכטר: מה שלא היו מעיזים לעשות אגב, עם שמות עבריים, או אפילו עם שמות לועזיים.

אבי דיכטר: זורקים שמות – מחמוד בוא רגע, או מוחמד, מה ההבדל – מחמוד, מוחמד - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחמד.

אבי דיכטר: טעויות כל כך מביכות, שאני חושב ששני הצדדים התרגלו לסיפור הזה, גם אלה שטועים וגם אלה שקוראים להם בשמם בצורה שגויה.

אבי דיכטר: אפילו ידידי פה, הלך לאכול חומוס, קראת לחברה' לאכול חומוס בעַרֶאבה.

אבי דיכטר: בטח שלא יאכלו בעַרֶאבה, הם רוצים בעַרַאבה, לא בעַרֶאבה.

אבי דיכטר: מי אוכל חומוס בעַרֶאבה?

אבי דיכטר: בעראבה חומוס על הכיפאק.

איל בן ראובן: העיקר החומוס.

אבי דיכטר: לא, אני אומר לפעמים, כשאתה מסתכל, התרומה הכי גדולה, בלי שהתכוונה לכך מערכת החינוך, התרומה הכי גדולה בהנגשת השפה הערבית לציבור הישראלי היהודי, היא במערכת הביטחון.

אבי דיכטר: הם צריכים להדליק משואה לפי דעתי, ביום העצמאות.

אבי דיכטר: מצורך מאד מאד ספציפי מלמדים ערבית מדויקת, מאד ברורה.

אבי דיכטר: גם כתיבה, גם קריאה.

אבי דיכטר: אנחנו ככנסת, כמחוקקים, אם אנחנו לא נתמוך, נדרבן, נעזור, ובסוף זה גם הקצאות לתקציבים של תקציבים, לכך שחינוך לשפה הערבית מהגיל הרך, ומהגיל הרך, כשאתה מתחיל ללמד שפה, כשאתה מלמד אנגלית מבית הספר העממי, זה מגובה בהרבה מאד דברים אחרים, מטלוויזיה ומחשב, אז אתה מבין שיש לזה יכולת לטעת שורשים, להחזיק חזק, ואחרי זה אתה לא מתפלא שבישראל אין למי שדובר אנגלית כל בעיה.

אבי דיכטר: אתה מגיע לחו"ל, אתה תסתדר באנגלית.

אבי דיכטר: אני חושב שבנושא הזה, הצורך שלנו באמת ככנסת, לתת את התמיכה הבלתי מסויגת, וזה לא רק בגלל שיש פה לפי דעתי 25% מאוכלוסיית ישראל, קרוב ל-25% שמדברת ערבית כשפת אם יום יום.

אבי דיכטר: זה הרבה מעבר לזה.

אבי דיכטר: זה סביבה שלמה שאנחנו חיים בה, זו אוכלוסייה של חיילים ואנשי ביטחון ואנשי מינהל אזרחי, שנמצאים בממשק יום יומי עם דוברי ערבית.

אבי דיכטר: ופה לפעמים אתה שומע, אנחנו מדברים על הטעויות הטריוויאליות, הרי 90% מהישראלים היהודים פוגשים מישהו – לא חשוב אם זה יהודי או ערבי – אומרים לו כיף חַאלַק?

אבי דיכטר: מה הוא יגיד?

אבי דיכטר: הוא אומר חאלי מע חאלתי.

אבי דיכטר: ואתה משתגע.

אבי דיכטר: 99% אפילו לא מבינים שהם אומרים שטות וגם כבר נמאס לתקן אותם, כמה אפשר לתקן שטות כזו?

אבי דיכטר: אני לא מדבר על דברים שהם הרבה יותר מביכים.

אבי דיכטר: וזה הכל תוצאה, אני חושב, של קצת יחס סלחני.

אבי דיכטר: אני חושב שגם בבתי הספר ואני ככה קצת רחוק מדור הילדים שלומדים ערבית, אני כבר אוטוטו בדור הנכדים שלומדים ערבית, ולפעמים זה נראה ככה, אוקיי, לומדים ככה ולא ממש מתכוונים ברצינות.

אבי דיכטר: אני אומר לעצמנו, צריך להתכוון ברצינות.

אבי דיכטר: אנחנו ככנסת צריכים להתכוון ברצינות.

אבי דיכטר: זו לא שאלה של כן שפה רשמית או לא שפה רשמית.

אבי דיכטר: שפה זה דבר מקרב יותר מהרבה מאד דברים אחרים, והפתגם אומר – "איני חסנאק איכחסנאק, אינסותו סאלק, ואינסותו חאלק".

ענת ברקו: לקחת לי את הפתגם, אינעל דינאק.

אבי דיכטר: זה שיבוש של 90 ומשהו אחוז מהישראלים בערבית.

יעקב מרגי: תכיני אחר.

אבי דיכטר: אני אומר בסוף, בעברית זה חיים ומוות ביד הלשון - - -

מסעוד גנאים: אבל תראה את ההבדל, היא אמרה עכשיו מילה, אצלנו זו כפירה.

מסעוד גנאים: חילול הדת.

מסעוד גנאים: אצלכם אני יודע שזה כאילו ככה.

מסעוד גנאים: קיללת את הדת של מוחמד.

יעקב מרגי: איזו כפירה זה אינעל דינאק?

ענת ברקו: יסלחו לי כל הדתיים כאן.

מסעוד גנאים: לא, זו דוגמא.

אבי דיכטר: אתה צודק.

אבי דיכטר: בסופו של דבר, כשאתה לא מבין הבנה בסיסית בשפה, אתה מרשה לעצמך לעשות שימוש במילים שדובר השפה לא יעז לעשות בזה שימוש.

אבי דיכטר: אני אומר לעצמנו, היוזמה הזו לגעת בשפה הערבית בצורה יותר מחייבת מלמעלה, מהכנסת, בתקווה שזה גם יחדור לאחר מכן לממשלה, אבל להבין שזה לא סיפור אבוד.

אבי דיכטר: זה לא סיפור אבוד.

אבי דיכטר: הקרבה בין העברית לערבית היא מדהימה.

אבי דיכטר: כל מי שלמד יודע עד כמה שתי שפות שעוסקות באותיות שורש והדמיון הוא רב, ואגב, אני אומר לכם את זה כאחד שלמד ערבית בגיל מאוחר, בגיל 23 – העברית שלי השתפרה אחרי שלמדתי ערבית.

ענת ברקו: נכון, נכון.

אבי דיכטר: הבנתי מה זה יוצא מן הכלל, אבל בעברית היוצאים מן הכלל הם כמעט כמו הכלל ובערבית היוצאים מן הכלל הם יחסית מעטים.

אבי דיכטר: ואתה יכול ללמד דברים בצורה מאד-.

אבי דיכטר: ואני זוכר, לא הבנתי פעם למה משתמשים ובמדוברת אומר ייה, בסוף, אתה יודע, בלדייה, ויש מעט מילים שאומרים יא.

אבי דיכטר: והיה מורה לערבית, אגב יהודי, שלמד את זה בצורה הכי מושרשת ובשיעור אחד הסביר לנו את זה בצורה הכי פשוטה – אומר כל פעם שאתה כותב יא, זה יא.

אבי דיכטר: דוניא, וכל פעם שאין א' בסוף, זה "יהה", במדוברת.

אבי דיכטר: ופתר את הבעיה, באבחה אחת הוא פתר את הבעיה להרבה מאד תלמידים, כולל לי.

אבי דיכטר: אני אומר את זה כדי שהצורך שלנו כמחוקקים וכאנשי ציבור, להבין שלימוד השפה הערבית זה לא ללכת לקראת האוכלוסייה דוברת הערבית בישראל.

אבי דיכטר: זה ללכת לקראת עצמנו, לראות אפילו את הדברים הכי בסיסיים.

אבי דיכטר: אתה רואה לפעמים את הטעויות בצד השני והתרגומים, איך אמרת - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: מלא – כאמל.

אבי דיכטר: פארקינג כאמל.

אבי דיכטר: בטח בא מישהו והלך בכאמל, לחנויות של כאמל וכאמל וכמאיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אמר זה מלא, החניון מלא.

אבי דיכטר: הוא בכלל לא מעלה בדעתו שזה מלא, הוא בטוח שזה השם.

אבי דיכטר: שורה תחתונה, תראו, אני חושב באמת שזה סיפור ארוך.

אבי דיכטר: זה לא דבר שמחליטים אותו ביום אחד ובשנה הבאה מתחילים לדבר ערבית.

אבי דיכטר: אבל אם אנחנו רוצים שהדור הבא, של אלה שהיום מתחילים את שנת הלימודים, שהדור הבא יתחיל להיכנס לשפה בצורה יותר רצינית, כדי שבדבר הכי בסיסי של שפה, יהיה משהו יותר משתף ויותר משותף ושיהיה אפשר להבין את התרבות בצורה יותר אמיתית, אז אני אומר – עשינו את שלנו והרווחנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר יוני מנדל, בבקשה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך בקצרה.

<יוני מנדל: שלום.

<יוני מנדל: יש לי שלוש דקות?

יעקב מרגי: כן.

<יוני מנדל: סבבה.

<יוני מנדל: קוראים לי יוני מנדל.

יעקב מרגי: סבבה – באיזו שפה זה?

<יוני מנדל: יש כאלה שאומרים שזה בערבית.

יעקב מרגי: התקלתי אותך, נכון?

יעקב מרגי: לא משנה, תעבור לערבית.

<וופא מועדי: זה סבה-סבה, זה מצרפתית.

<יוני מנדל: צבאבא עם א', עם צ' ו-א'.

<יוני מנדל: אני חוקר השפה הערבית.

<יוני מנדל: אני חוקר במכון ון ליר בירושלים.

<יוני מנדל: אני צריך להיות היום קצת "דבל זדווקאט" מבחינת הביקורת שלי שנמשכת, על לימודי הערבית בארץ ואני אשמח לשמוע מה אתם חושבים על זה אחר כך.

<יוני מנדל: משנות ה-50 בארץ אנחנו שומעים על תלמידים יהודים שלומדים ערבית בארץ ואומרים למדתי ערבית ואני לא יודע כלום.

<יוני מנדל: שומעים את זה גם בשנות ה-50, גם בשנות ה-70, גם בשנות ה-90.

<יוני מנדל: יש כאן בעיה אמיתית ויכול להיות שזה קשור לדיגלוסיה, יכול להיות שזה קשור לדרך ההוראה.

<יוני מנדל: העניין הוא שאנחנו לא באמת משתפרים בזה.

<יוני מנדל: אנחנו ממשיכים לשמוע את אותן הטענות נגד כאלה שלמדו ערבית ולא יכולים לעשות בה שימוש.

<יוני מנדל: דבר שני, יש כאן פיל בחדר.

<יוני מנדל: כבוד יושב הראש שאל לגבי המוטיבציה, מה המוטיבציה.

<יוני מנדל: למה אנשים לומדים בכיתה י', י"א, י"ב 5 יחידות ערבית.

<יוני מנדל: המוטיבציה הראשונית – ופה אני לא מאשים את משרד החינוך, זו מוטיבציה של התלמידים, היא מוטיבציה להתגייס לחיל המודיעין.

<יוני מנדל: זה מבחינת כל המדדים.

<יוני מנדל: וזה שוב, זה מחקרים שנעשו בשנות ה-60 ובשנות ה-80 - - -

יעקב מרגי: יש פתגם שאומר מתוך שלא לשמה יבוא לשמה.

<יוני מנדל: יכול להיות.

יעקב מרגי: אבל עדיין המספרים נמוכים.

<יוני מנדל: עדיין המספרים נמוכים בכל מקרה, אבל חשוב להגיד את זה שהמוטיבציה היא מודיעינית ויש גם קשרים כאלה ואחרים של משרד החינוך עם חיל המודיעין.

<יוני מנדל: יש כאלה שיטענו - אני בטוח בתוכם - שאם אנחנו נרצה לקדם פעם את השפה הערבית באמת, ננסה להכניס פנימה מורים ערבים, ננסה לדוגמא לשנות את תכנית הלימודים וכו', וכו', זה יתנגש בסופו של דברים עם מורים שלא רוצים לחנך דור תלמידים שרוצה ללמוד ערבית לחיל המודיעין.

<יוני מנדל: אני חושב שאנחנו צריכים בסופו של דבר כחברה, להחליט מה אנחנו רוצים.

<יוני מנדל: העניין הזה, הצירוף הזה ביחד – גם של חיל מודיעין וגם מורים ערבים – לא ילך.

<יוני מנדל: אין מורים ערבים שמוכנים לקחת חלק במערכת שבה המוטיבציה הראשית של התלמידים שלומדים ערבית היא מודיעינית, ואנחנו צריכים לשים על זה את הדגש.

<יוני מנדל: דבר שלישי זה ההצלחות.

<יוני מנדל: אני מבין שיש עלייה בלומדי הערבית ואני כמובן מברך על העובדה שאולי יתחילו ללמד ערבית בכיתה ה' ו-ו'.

<יוני מנדל: האחוזים הם קטנים מאד.

<יוני מנדל: אנחנו מדברים על בגרות – 2%, 3%, 4%.

<יוני מנדל: אני לא יודע, אני מוכן גם להיות לארג', תלכו 5%, 6%, 7%.

<יוני מנדל: אנחנו חיים במדינה שהערבית היא שפה רשמית, שהיא שפה של-20% שהיא שפה ילידית, שהיא שפת האזור, שהיא שפה ייעודית, שהיא השפה של אבו עמראן מוסא איבן עבדאללה אל קרטבי – הוא הרמב"ם.

<יוני מנדל: היא השפה של אבו אל-חסן אל-לאוי – יהודה הלוי.

<יוני מנדל: היא שפה שאמורה להיות חלק מהמקום הזה.

<יוני מנדל: לא יכול להיות שאנחנו נסתפק בשלושה אחוזים או בחמישה אחוזים.

<יוני מנדל: אנחנו צריכים לדבר על 90%.

<יוני מנדל: על 95%.

<יוני מנדל: אנחנו צריכים לעשות רפורמה בתחום הזה של השפה.

<יוני מנדל: אני אזכיר שוב את המחקר של פרופסור יהודה שנהב, שהידיעה היא עגומה מאד, גם העמדות.

<יוני מנדל: 50% בלבד מהציבור בישראל חושב שערבית צריכה להמשיך ולהיות שפה רשמית.

<יוני מנדל: זה לא טוב, זה אומר שיש איומים על השפה הערבית כשפה רשמית.

<יוני מנדל: יש עוד מחקר של פרופסור מוחמד דאמרה על הערבית באקדמיה, שאני לא אכנס אליו.

<יוני מנדל: מה שאני אגיד שהוא שאני טוען שאנחנו צריכים לדבר במושגים של רפורמה, אחרת אנחנו נעשה שינויים קוסמטיים כאחרים, ובשנה הבאה אולי יהיו 3,200 תלמידים שלומדים ערבית, זה לא מספיק.

<יוני מנדל: אנחנו לא צריכים לעלות באלפית האחוז.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מסכים איתך.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו.

יעקב מרגי: חשבת לנו על פתגם חלופי?

ענת ברקו: אחרי שהוא לקח לי, אני צריכה איזה פתגם אחר.

יעקב מרגי: לא חייגת אליו?

יעקב מרגי: נו, אני לא מבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לא קללות.

ענת ברקו: סאבח איל חיר לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סאבח אל נור.

ענת ברקו: מה שאני רוצה לומר, שכמובן מדובר בשפות שהן אחיות – הערבית, העברית, הארמית והשפה היא גשר לשלום.

ענת ברקו: אני חושבת שדווקא לא צריך לזלזל במוטיבציה, גם המודיעינית ללימוד השפה הערבית.

ענת ברקו: מה זה משנה?

ענת ברקו: העיקר שיהיו דוברי ערבית.

ענת ברקו: השפה היא גשר לשלום, היא יכולה להיות גם משהו שמחבל בשלום, אבל אני חושבת שדווקא כשמדברים על השפה שהיא שפת הקוראן, ויש מיליוני אנשים שהם גם לא ערבים שהם מכירים את השפה דרך שפת הקודש, יש חשיבות אדירה לשפה.

ענת ברקו: הכוח המאגי של השפה הערבית, בקטע של להשפיע.

ענת ברקו: הנאומים, העושר של השפה.

ענת ברקו: אני יכולה לומר כבת למשפחה של יהודים שהם מעיראק, שהשפה הראשונה ששמעתי בבית היא השפה הערבית.

ענת ברקו: ואני זוכרת את אבא שלי כותב גם בערבית וגם בעברית וגם באנגלית, וזה יכול להיות על אותו דף בכל מיני שפות, והוא עבר בין השפות הללו באופן מאד מאד טבעי.

ענת ברקו: ולכן, לדעתי צריך לעשות כמה שיותר, כדי שכמה שיותר תלמידים באמת לא יזהו את השפה כמשהו מאיים, אלא כמשהו מקרב, בטח במקום שאנחנו חיים בו, שיש אזרחים גם יהודים וגם ערבים, ובעיקר במרחב שאנו חיים בו.

ענת ברקו: זו הזדמנות מצוינת לאחל רמאדן כרים, לכולם, אנחנו מתקרבים לרמאדן.

ענת ברקו: ובתקווה שבאמת השפה תשמש לטובה, לטובת כולנו, גם במובן האמוציונאלי, גם במובל הרציונאלי, וגם במובן ששפה היא גם עולם תוכן.

יעקב מרגי: יש לנו כאן מצגת של "אנו" – נכון?

יעקב מרגי: אתה מציג אותה?

<נעמי אביבי וייסבלט: אני מציגה אותה.

<נעמי אביבי וייסבלט: שמי נעמי אביבי וייסבלט.

<נעמי אביבי וייסבלט: הייתי מפקחת במשרד החינוך.

<נעמי אביבי וייסבלט: אני עובדת עם "אנו" ועם מכון מרחבים בנושא של שילוב מורים ערבים בבתי ספר יהודים.

<נעמי אביבי וייסבלט: הייתי רוצה לומר משהו.

<נעמי אביבי וייסבלט: המצגת תהיה קצרה מאד.

יעקב מרגי: לא, ביחד.

יעקב מרגי: המצגת יחד עם הדברים שלך יהיו קצרים.

<נעמי אביבי וייסבלט: כן, כן.

יעקב מרגי: זה ילך במקביל.

<נעמי אביבי וייסבלט: בהחלט, בהחלט.

<נעמי אביבי וייסבלט: אנחנו מדברים על אל-לוע'ה אל-עמיה, פי אל-מדארִס אל-אבתדאיה, בבתי הספר היסודיים.

<נעמי אביבי וייסבלט: אתה דיברת על הערבית הספרותית, אני אוהבת לקרוא לה אל-לוע'ה אל-מעיאריה, הערבית התקנית, שזה מגשר יותר בין אל-עמיה והפוסחה.

<נעמי אביבי וייסבלט: הערבים קוראים לה פוסחה, וגם לא ספרותית.

<נעמי אביבי וייסבלט: אנחנו מדברים על שתי תכניות שקיימות היום במערכת החינוך, ודרך אגב אני מאד מברכת, אני שומעת מהמפמ"רית על זה שעומדת להיות תכנית לכיתות היסוד, ואני מאד מאד מברכת על היוזמה הזאת, אני מסכימה שמגיל צעיר.

<נעמי אביבי וייסבלט: ולכן יש שתי תכניות שקיימות היום – תעלו ניחקי – בואו נדבר, ויא סאלם.

יעקב מרגי: ונקדם במצגת.

<נעמי אביבי וייסבלט: והשקף השני מראה שב- "ליוואה אל שמאל" - במחוז הצפון – רשום לכם - אנחנו מדברים על 111 בתי ספר, כ-12,000 לומדים.

<נעמי אביבי וייסבלט: כל המורות וכל המורים הם מורים ערבים, מורות בעיקר, ערביות, שזה דבר שגם עלה כאן ועושה טוב מאד ל-"אחיתקת אל מובשר", לקשר הישיר בין השפה לבין האנשים שמלמדים אותה.

<נעמי אביבי וייסבלט: במחוז ירושלים אנחנו נמצאים כרגע רק בהתחלה – 13 בתי ספר.

<נעמי אביבי וייסבלט: עוד פעם, מורים ומורות ערבים, ערביות.

<נעמי אביבי וייסבלט: במחוז המרכז – שם מלמדים מכיתות ד' עד ו', בשאר המחוזות זה ה' ו-ו', ועוד פעם, מורים ומורות ערבים, ערביות, כאשר מספר בתי הספר לא מכסה בכלל ואני אומר פה משהו על המוטיבציה.

<נעמי אביבי וייסבלט: ויש לכם את מחוז חיפה, ואנחנו מדברים על ההערות.

<נעמי אביבי וייסבלט: יש לנו כרגע כ-28,000 תלמידים צעירים מ"אל מדרסה אל עתידיה", שלומדים ערבית בכיתות היסוד.

<נעמי אביבי וייסבלט: כל המורים שמלמדים אותם – ערבים וערביות – מנהלי המחוזות מסייעים בשעות, בעיקר במחוז הצפון.

<נעמי אביבי וייסבלט: אני אומרת שהסיוע זה בעצם אמירה לגבי ה"עאמיאת על לוריה" – לגבי החשיבות של לימוד השפה.

<נעמי אביבי וייסבלט: אחד הדברים - ואתה דיברת על מוטיבציה - אין מה לעשות - התלמידים שלנו, כל עוד הם צעירים - המוטיבציה שלהם זה מה יצא לי מזה.

<נעמי אביבי וייסבלט: ואם הם ידעו למשל שיש חובה של לימוד הערבית לבגרות ברמה מסוימת, אפילו שתי יחידות מבחינתי, כבר זה יעלה להם את המוטיבציה.

<נעמי אביבי וייסבלט: וברגע שתלמיד עושה כחובה שתי יחידות, הוא אומר וואלה, קיבלתי ציון טוב, אני גם אמשיך לחמש יחידות.

<נעמי אביבי וייסבלט: אנחנו מדברים על כך שבאמת הצלחת המיזמים שורה בבחירת המורים, הדרכתם, הליווי שלהם, כי המורים הערבים באים מלורת אום, שפת אם, והם צריכים ללמד אותה כשפה זרה.

<נעמי אביבי וייסבלט: מכיתה ז' עד י', היום זה כבר עד ט', חלה חובת לימוד וכפי ששמעתם, היא לא מיושמת במלואה, למשל בבתי הספר הדתיים.

<נעמי אביבי וייסבלט: ובאמת, מה שצריך משרד החינוך שמוועדת החינוך ייצא קול קורא, אחד חובה של לימוד לבגרות וחובה של לימוד בבתי הספר היסודיים.

<נעמי אביבי וייסבלט: ואני אסיים בפתגם, אולי לענת זה יעזור גם – "מן עלאם אני חרפן, סירתו לאו אבדן".

<נעמי אביבי וייסבלט: וערבית צריך ללמד לא חרף אחד, אלא תמנייה ועשרין – מי שמלמד אותי אות אחת, אני עבד לו ואני רוצה שיהיו הרבה כאלה.

יעקב מרגי: קראו אלופו, רבו, מיודעו.

יעקב מרגי: את זה דוד המלך למד כבר מאחיתופל.

<נעמי אביבי וייסבלט: בדיוק.

יעקב מרגי: קראתי פתגמים בערבית על הבוקר, לקראת הדיון.

יעקב מרגי: מצאתי שאני יודע את כולם בעברית.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך אדוני יושב הראש, תודה על כינוס הדיון הזה.

דב חנין: אני מלווה את היום הזה מהבוקר, ואני חייב לומר לך, אנחנו שנינו חברי כנסת טיפה יותר ותיקים, אני מתפלא איך לא היה יום כזה בכנסת עד עכשיו.

יעקב מרגי: חיכו שאני אתמנה להיות יושב ראש הוועדה.

דב חנין: חיכו שאתה תתמנה כיושב ראש הוועדה ושחבר הכנסת ד"ר ג'בארין - - -

יעקב מרגי: שד"ר ג'בארין יבוא לכנסת.

דב חנין: ויקדם את העניין הזה.

דב חנין: אני חושב שזה יום חשוב ביותר.

דב חנין: אני מקווה שזאת תחילתה של מסורת בכנסת.

דב חנין: אדוני יושב הראש, המשמעות של הנושא שאנחנו דנים בו היום היא עצומה.

דב חנין: היא כמובן משמעות עצומה לגבי האזרחים הערבים, שהם חלק משמעותי מהחברה וזו שפתם וככל שהחברה תדע להתייחס לשפה הזאת בכבוד, בהערכה ולתת לה את המקום, זה אומר שמבחינת תחושתם ומקומם בחברה, הם ירגישו אחרת.

דב חנין: אבל ללא ספק, כמו שאמרו גם קודמי, זה גם משהו שהוא מאד משמעותי לעולמם של האזרחים היהודיים.

דב חנין: אני אומר את זה בתור מי שלומד בעצמי את השפה הערבית, מאד נהנה מהלימודים האלה.

דב חנין: את השפה הערבית אני מבין די טוב.

דב חנין: אני לא מדבר טוב לצערי, בגלל כל שגיאות ההיגוי, שחבר הכנסת דיכטר - - -

יעקב מרגי: אתה במצב טוב, שמבין.

יעקב מרגי: יש כאלה שומעים טוב ערבית.

דב חנין: הפנה את תשומת ליבנו והזכיר אותן.

דב חנין: השפה הערבית היא שפה שיש בה מנעד צלילים מאד מאד עשיר.

דב חנין: השפה העברית, כפי שהיא התפתחה בדיבור שלה, היא שפה שמנעד הצלילים שלה הרבה יותר צר, ולכן יש הרבה מאד צלילים שאנחנו לא רגילים לומר אותן.

יעקב מרגי: היקים השפיעו עלינו.

יעקב מרגי: העברית עצמה נהייתה יותר מוטעמת ומתובלת.

דב חנין: צודק, בדיוק, נכון, נכון.

דב חנין: וצודק חבר הכנסת דיכטר, שדרך המפגש עם הערבית אנחנו בעצם נוכל ללמוד ולהעשיר את העברית שלנו, לא רק את הידע שלנו בכלל.

דב חנין: יש לזה משמעות עצומה לגבי החברה בארץ, לגבי העתיד של החברה שלנו, לגבי האזור שבו אנחנו חיים וכדומה.

דב חנין: אני גם מאד מקבל בברכה את האמירה שלכם, במשרד החינוך, שהדגש על השפה הוא מרחב של קשר, של היכרות, של התרגשות, של דמיון, של יצירה.

דב חנין: יש משהו מאד אופטימי בהכרת שפה נוספת.

דב חנין: יש אמירה מאד יפה – מספר העולמות שאני חי בהם הוא מספר השפות שאני מכיר.

דב חנין: וזה בדיוק הדרך להכיר עולמות נוספות.

דב חנין: אני רוצה לסיים באיזו שהיא עצה מעשית.

דב חנין: אדוני יושב הראש, הנושא הזה מתחלק להמון מרכיבים.

דב חנין: אנחנו שמענו כאן גם חלק מהדברים.

דב חנין: המבחן שלנו, וזה לא פשוט לעשות את השינוי הזה, זה לא פשוט לעשות את השינוי.

דב חנין: אני רואה מולי את נציגי הארגונים שפעילים בתחום, באמת כל הכבוד; וגם האנשים בתוך המערכת.

דב חנין: אבל יש המון המון כוחות שפועלים בכיוונים אחרים.

דב חנין: גם שמרנות, גם חששות, לפעמים סדרי עדיפויות בתוך המערכת הלימודית, אם זה סדרי עדיפויות של תלמידים, אם זה סדרי עדיפויות של המערכת, סדרי עדיפויות של מערכת ההוראה וכדומה.

דב חנין: האפשרויות מאד גדולות.

דב חנין: יש לנו אלפי או עשרות אלפי אנשים שיכולים ללמד ערבית מצוין.

דב חנין: אנחנו מקבלים אותם בחינם.

דב חנין: הם נמצאים בחברה שלנו, הם יכולים לעשות את זה.

דב חנין: אז יש המון אפשרויות.

דב חנין: אני רואה מסביב לשולחן הרבה רצון, אבל הדבר הזה יתקדם רק אם אנחנו נעבוד בצורה מאד מאד מסודרת.

דב חנין: אני מציע לוועדה לקבוע אחת לשלושה חודשים דיון מעקב – איפה אנחנו עומדים.

דב חנין: איפה התקדמנו.

יעקב מרגי: אנחנו היום בשלב שאנחנו מנסים ללמוד מה צריך לעשות, שלא נעשה.

יעקב מרגי: התחושה כרגע היא שמה שנעשה זה שיפורים, אבל במסגרת הקיים.

יעקב מרגי: לא היה שינוי.

יעקב מרגי: אם אנחנו הולכים 20 שנה, 30 שנה, אין הרבה שינויים.

איל בן ראובן: אין פריצת דרך.

יעקב מרגי: אין פריצת דרך.

דב חנין: אני חושב שאנחנו צריכים להבין שאת פריצת הדרך, אדוני יושב הראש, נצטרך לעשות בהמון המון השקעה ועבודה של הכנסת.

דב חנין: אם אנחנו רק נשעין את העניין הזה על אותם אנשים נפלאים בתוך המערכת, שמנסים לקדם אותו, זה יתקדם באותה דרך.

דב חנין: אם אנחנו רוצים פריצת דרך, אנחנו צריכים להוביל אותה.

דב חנין: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמנון בארי.

<אמנון בארי-סוליציאנו: כן, מקרן אברהם.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<אמנון בארי-סוליציאנו: מנכ"ל שותף ביוזמות קרן אברהם.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו ארגון יהודי-ערבי, יש לנו מנכ"ל שותף ערבי.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אני רוצה להגיד שכ-23,000-24,000 תלמידים יהודים במערכת החינוך העברית, לומדים - - -

יעקב מרגי: היסודית.

<אמנון בארי-סוליציאנו: היסודית.

<אמנון בארי-סוליציאנו: לומדים בתכנית יא-סאלם של קרן אברהם ללימודי שפה ותרבות ערבית, כבר 11.5 שנים, בעצם מינואר 2005.

<אמנון בארי-סוליציאנו: זו תכנית שאנחנו פיתחנו ביחד, בברכתו של פרופסור שלמה אלון, המפמ"ר הקודם לעברית ואסלאם במשרד החינוך.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו יצאנו לדרך הזאת לפני כ-12 שנים במטרה דבר ראשון לנסות להוכיח שאפשר להקנות את השפה הערבית הדבורה בצורה יעילה ואטרקטיבית לתלמידים יהודים.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אחרי כישלון של עשרות שנים בהוראת ערבית, העובדה היא שהשפה הערבית היא שפה רשמית וכמו שנאמר פה – היא לא מדוברת.

<אמנון בארי-סוליציאנו: היא לא שגורה בפיהם של האזרחים היהודים במדינת ישראל.

<אמנון בארי-סוליציאנו: ואנחנו באנו בטענה שאפשר להוכיח אחרת.

<אמנון בארי-סוליציאנו: המטרה השנייה שלנו הייתה להראות שלימוד השפה הוא מרכיב חשוב בחינוך לחיים משותפים.

<אמנון בארי-סוליציאנו: שאם אנחנו נצליח לחבב את השפה על התלמידים, אנחנו נצליח דרכה לחדור לליבם ולחבב עליהם את הרעיון של חברה משותפת ואזרחות משותפת, וזו הייתה המטרה שלנו.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו ביססנו את התכנית הזאת על ארבעה מרכיבים – לימודי שפה ותרבות – את אומרת לא רק השפה.

<אמנון בארי-סוליציאנו: העניין שמדובר באמת בבתי ספר יסודיים, כיתות ה' ו-ו', מה שבאמת אומץ כרגע, כפי שאנחנו שומעים; השפה הדבורה – או שפה תקשורתית.

<אמנון בארי-סוליציאנו: מתחילים במדוברת, ממשיכים בקריאה וכתיבה במעבר חלק לשפה הקלאסית, לערבית הקלאסית; וכמובן המרכיב האחרון שהוא אולי הכי חשוב מכולם – הלימוד מבוסס על מורות ומורים ערבים שנכנסים למערכת, הופכים שגרירים של השפה, של התרבות, של האזרחות הערבית.

<אמנון בארי-סוליציאנו: נקלטים בחדרי המורים והופכים להיות למודלים עבור התלמידים.

<אמנון בארי-סוליציאנו: התכנית הזאת הוארכה בשני גלי הארכה ונמצאה מאד יעילה בשני הפרמטרים האלה שאני הזכרתי.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו מאד מתרגשים - אני חייב להגיד - לשמוע את ההודעה של המשרד שהוא פיתח ומשיק תכנית שתהפך לתכנית חובה.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אני חושב שעכשיו צריך לבדוק כיצד הדבר הזה יישום.

יעקב מרגי: כמה שנים יזמתם את זה?

<אמנון בארי-סוליציאנו: מינואר 2005.

<אמנון בארי-סוליציאנו: הדבר הזה פועל על 23,000 תלמידים.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אני מריח פה דווקא כאן איזו שהיא פריצת דרך.

יעקב מרגי: אני יודע שתהליך הטעמה לוקח שנה-שנתיים.

<אסתר הלפרין: התכניות מוטמעות בשטח.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו התחלנו בחיפה ובכרמיאל.

יעקב מרגי: כלל ארצית אני מתכוון.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו התחלנו בחיפה ובכרמיאל בזכותם של יונה יהב ועדי אלדר, בשבעה בתי ספר, בסמסטר ב' של שנת 2005.

<אמנון בארי-סוליציאנו: שנה אחרי זה כבר הכפלנו, אחרי זה ירושלים, נגב וכל הארץ, מהגליל העליון ועד דימונה בדרום.

<אמנון בארי-סוליציאנו: 200 בתי ספר.

<אמנון בארי-סוליציאנו: הדבר הזה זה כן פריצת דרך, כי אם הדבר הזה יאומץ כפי שאנחנו שומעים עכשיו, לא רק על סמך התכנית הזאת פר-סה, תכנית דומה – מצוין.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אם זה יהיה מבוסס על אותם פרמטרים, יש פה סיכוי אמיתי וחובה ואכיפת החובה - - -

<אסתר הלפרין: חובה, בדיוק, חובה.

<אמנון בארי-סוליציאנו: והדבר הנוסף זה הגדרת מקצוע חובה בבגרות, כי זה יהיה האינסנטיב האמיתי לתלמידים, לקחת את הדבר הזה ברצינות לכל הדרך.

<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו נגדל פה דורות חדשים של אנשים שהם דו לשוניים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: תודה.

מרדכי יוגב: אני חושב שהדיון פה הוא מאד חשוב ואולי אני אקדים לו, כי אני לא רוצה להיכשל בלשוני במעט הערבית שאני יודע ולטעות פה - - -

יעקב מרגי: מי שלא מעז לא מצליח.

יעקב מרגי: היית צריך להיות בהתחלה.

מרדכי יוגב: אני זוכר פה, אמר ידידי ממכון ון ליר שאין אופציה כזאת.

מרדכי יוגב: אני זוכר אופציה כזאת לוותיקים שיצא להם לעבור – אולי אבי – את מה שהיה נקרא פעם החוף הירוק.

מרדכי יוגב: את חאג' יחיא מכפר קרע ואת ציפורה כצנלסון - - -

<קריאה: באולפן עקיבא.

מרדכי יוגב: באולפן עקיבא.

מרדכי יוגב: וכאחד שחווה שם שבועיים – זה לא הרבה – הייתה שם חוויה, כשאותי לימדו מורים ומורות משכם ומעזה, ערבית.

מרדכי יוגב: הם גם לימדו דרך אגב חיילות ב-8200, ומורות או בנות שירות לאומי לימדו את המורים משכם ומעזה עברית, והמציאות של שלום עתידי חוותה שם במקום הזה ושרתה בו מספר שנים.

יעקב מרגי: אימצו את שיטת הסחר החליפי.

מרדכי יוגב: יש לי עוד סיפור שאני אספר אותו אחר כך.

מרדכי יוגב: אתה תתרגש ממנו, בשביל החיוך.

מרדכי יוגב: בהלוויה של ציפורה כצנלסון, שמרתי איתה קשרים הרבה שנים עם הגברת הזאת שניהלה שם – שולמית.

מרדכי יוגב: סליחה, שולמית, טעיתי בלשוני.

מרדכי יוגב: לא זכרתי.

מרדכי יוגב: זה התקיים בבית ההלוויות סנהדריה.

מרדכי יוגב: שם הייתה חלקת הקבר שלה.

מרדכי יוגב: על הפודיום עומד יהודי, מזמין, ואני לא ידעתי את היקף האנשים שהוקירו את הגברת הזאת.

מרדכי יוגב: פשוט לא ידעתי.

מרדכי יוגב: באתי, כי הכרתי אותה במעמד - - - עומד שם על הדוכן אדם ואומר – ראשון המפסידים, מורנו ורבנו הרב חיים דרוקמן.

מרדכי יוגב: אני שואל את היהודי שלידי שהיה פרופסור – אתה יודע מי זה המנחה?

מרדכי יוגב: הוא אומר אני לא יודע.

מרדכי יוגב: אני אומר לו זה חאג' עלי יחיא.

מרדכי יוגב: הוא כמעט נפל, שערבי מנחה את הלווייתה של הגברת.

מרדכי יוגב: מי שנכח שם יכול להעיד שכך היה.

מרדכי יוגב: וגם עם חאג' עלי יחיא שמרתי על קשר הרבה שנים, גם ביקרתי אותו בבית החולים כשהוא היה שגריר בשוודיה וכו'.

מרדכי יוגב: אני חושב שהשפה הערבית היא חשובה מאד ובאמת אין לי מה להוסיף על מה שנאמר פה על עשירותה והלוואי והייתי יודע יותר, וגם על חשיבות לימודה, גם לצד המודיעיני – שהוגדר פה וגם לחיים המשותפים שלנו פה במדינה הזאת.

מרדכי יוגב: ויחד עם זאת, אני אומר, החובה היא לעתים דבר שיש בו קושי משתי סיבות.

מרדכי יוגב: אחד, קושי על חלק מהתלמידים, שקליטת שפה קשה עליהם ובין הצורך עוד בשתי שפות – גם אנגלית וגם צרפתית, ואותי לימדו גם אנגלית וגם צרפתית בכיתות ז'-ח'.

מרדכי יוגב: אני מודה כתלמיד שזה היה לי קשה.

ענת ברקו: תוותר על הצרפתית.

מרדכי יוגב: לא מוותר על שום דבר.

מרדכי יוגב: לא מוותר גם על ערבית.

מרדכי יוגב: לא מוותר, אבל כחובה על כל תלמיד יש בזה קושי.

מרדכי יוגב: מעבר לכך, בחינוך הדתי ובחינוך נוסף, אדוני יושב הראש, כאשר אתה צריך לעתים מגמות היום, לעתים אתה צריך מומחיות ברפואה ובפיזיקה, לעתים אתה צריך בבוטניקה, לעתים אתה צריך בסייבר.

מרדכי יוגב: יש בכמות השעות הזאת, ולעתים – ואני אומר לך, בחינוך הדתי, לא משנה של מה – אתה נלחם על השעות, שיהיה לך את המינימום של התניה, את אותן שעות שחשובות לך.

מרדכי יוגב: ולכן אני סבור שכפייה היא איננה טובה.

מרדכי יוגב: עידוד הוא חשוב מאד, ודרך העידוד ודרך המגמות, כמה שיותר שילמדו וכן לעודד, כי אנחנו חיים פה ביחד וזה חשוב מאד.

מרדכי יוגב: הכפייה תיצור ראקציות ולכן שאלתי לא בשאלה מתריסה – כי גם אתה רוצה לצורך העניין ונלחם, ואין לך, והלוואי וכל הציבור היה לו - - -

יעקב מרגי: לא, במקרה שלי מתקיים הפתגם בארמית – אילולא דמסתפינא, הייתי אומר לך את דעתי במקום, על אל המעיין.

מרדכי יוגב: אין בעיה.

מרדכי יוגב: אבל הצורך בליבה פעם אחת של פיזיקה, מתמטיקה ואנגלית וגם ערבית, ופעם שנייה בתנ"ך או בתורה או בלימודים נוספים, שאתה רוצה להעניק לילדיך, היא יוצרת מחסור בשעות.

מרדכי יוגב: ולכן אני חושב שהפתרון הנכון הוא ליצור את כל תכניות העידוד ואת כל תכניות ההמרצה ואת כל תכניות שיתוף הפעולה, ודרכן זה יגביר גם את הלומדים, כל אחד מהסיבות שהוא ירצה וניסיון ליצור חוק שווה לכולם, בין לאלה שמתקשים, בין אלה שצריכים מגמה תורנית מוגברת, בין אלה שצריכים מגמה של סייבר, או רפואה מוגברת, בכדי לטפס למעלה, הוא לא יהיה נכון במרחב השעות והתקציב שהמערכת מאפשרת.

מרדכי יוגב: אם כן, אני רואה לנכון שלא לחייב, אבל באמת ליצור הרבה עידוד ועידוד חיובי, כדי שיותר ויותר תלמידים ויותר ויותר כיתות ייכנסו לסיפור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ליאת הלבץ, בבקשה.

<ליאת הלבץ: אני נציגת התאחדות הסטודנטים הארצית.

<ליאת הלבץ: דיברו פה על יישום החוק של השפה הערבית - - -

יעקב מרגי: אחמד טיבי יושב תמיד ליד יושב הראש, מה אתה מציע לו לשבת שם?

אחמד טיבי: סאלם עליכם.

יעקב מרגי: רחמת אללה.

<ליאת הלבץ: דיברו על יישום מבחינת שילוט לדוגמא, של השפה הערבית.

<ליאת הלבץ: אנחנו מוצאים מהצד השני את הקושי.

יעקב מרגי: תני לי רק את הפן.

יעקב מרגי: עזבי שיחות מוטיבציה.

יעקב מרגי: הפן של הסטודנטים.

<ליאת הלבץ: הפן שלנו זה שהסתכלנו באמת בשטח ומה שגילינו וראינו זה, שמעבר לשלט שכתוב בערבית, צריך גם שהנציג בביטוח הלאומי או האחות או העובדת הסוציאלית, גם הם יידעו ערבית ויידעו לתת שירות לאזרח, גם בערבית.

<ליאת הלבץ: כי התארגנות בשטח - אני חייבת לומר - סטודנטים רבים התחילו באמת תכניות ביוזמות באמת עצמאיות של לימוד ערבית אחד את השני, בין חברים לכיתה.

<ליאת הלבץ: אנחנו לקחנו את היוזמה הזאת מהשטח והפכנו אותה ממש לתכנית מלגות בשיתוף פר"ח.

<ליאת הלבץ: יש כיום 40 מלגאים של ההתאחדות שהתחילו פיילוט בסמסטר האחרון.

<ליאת הלבץ: למעשה נפגשים מחוץ לשעות הלימודים עם חבריהם לכיתה.

<ליאת הלבץ: יש 40 מלגאים.

<ליאת הלבץ: כל מלגאי נפגש עם 10 סטודנטים פלוס מינוס בקבוצות למידה, ולמעשה מלמד את חבריו שפה ערבית מדוברת.

<ליאת הלבץ: אני חייבת לציין שאנחנו הופתענו ושמחנו לגלות בסמסטר האחרון שאותם סטודנטים שנפגשים, מעבר לכך שהם באמת לומדים מחברים את השפה ומייצרים איזו שהיא אינטראקציה שלא הייתה מתקיימת לפני כן, למרות שהם היו חברים לכיתה, מעבר לזה הם באמת נשארים מעבר לשעות הלימוד לשיח משותף ובאמת להיכרות וחברות, ונוצרות שם באמת חברויות שהן מעבר.

<ליאת הלבץ: אני מאמינה שתכניות מהסוג הזה, מעבר למערכת החינוך שצריכה וחייבת להכניס בצורה ניכרת יותר את לימודי הערבית, אני יכולה להגיד – התיכון שלי אמנם לא כל כך רחוק, 10 שנים מאחורי – אבל אני זוכרת העמידו בפנינו את האופציה לעשות מוגבר של ספרדית או ערבית.

<ליאת הלבץ: כולם הולכים לספרדית.

<ליאת הלבץ: זה היה מגניב.

<ליאת הלבץ: זה היה בטלוויזיה, זה היה נראה שווה, זה היה נראה מעניין.

<ליאת הלבץ: ילדים הולכים ללמוד מוגבר ספרדית במקום ערבית.

<ליאת הלבץ: זו בחירה שבזמנו הייתה נראית לי הזויה.

<ליאת הלבץ: עד היום.

יעקב מרגי: עד היום, לא רק בזמנו.

יעקב מרגי: מקח טעות אני קורא לזה.

<ליאת הלבץ: עד היום.

<ליאת הלבץ: אני מקווה שחל איזה שהוא שינוי במערכת מאז שאני הייתי תלמידה.

<ליאת הלבץ: וגם היום באקדמיה – אני חייבת לציין – שיש מוסדות אקדמאים שנותנים את האפשרות, כקורס בחירה - - -

יעקב מרגי: חסרים לי כאן אנשי האקדמיה והאוניברסיטאות שלא הגיעו לדיון.

<ליאת הלבץ: חד משמעית.

<ליאת הלבץ: קורס בחירה של לימודי ערבית, אין שום - - -

יעקב מרגי: סליחה רגע.

יעקב מרגי: מי כבודו?

<אליעזר שלוסברג: שמי אליעזר שלוסברג.

<אליעזר שלוסברג: אני פרופסור לערבית מאוניברסיטת בר אילן, אבל אני יושב כאן בעיקר כיושב ראש ועדת מקצוע ערבית ואסלאם במשרד החינוך, לסקטור היהודי.

יעקב מרגי: הייתי רוצה פה את נציג האוניברסיטאות, מל"ג, המכללות.

יעקב מרגי: זה חסר בדיון.

יעקב מרגי: זו צלע שחסרה בדיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ליאת הלבץ: חד משמעית.

יעקב מרגי: תסכמי בבקשה.

<ליאת הלבץ: אני רק מסכמת ואומרת שאני חושבת שגם באקדמיה בהחלט צריך להכניס את האפשרות הזו לסטודנטים.

<ליאת הלבץ: יש היום קורסי בחירה שסטודנטים יכולים לקחת.

<ליאת הלבץ: זה לגמרי צריך להיות קורס בחירה לסטודנטים.

<ליאת הלבץ: אין שום מניעה מכל סטודנט, בכל תואר שהוא, ללמוד גם ערבית.

<ליאת הלבץ: אני מצטרפת לקריאה - - -

יעקב מרגי: אם היו כאן ראשי האוניברסיטאות והמכללות, הייתי אומר להם שבאותם חוגים שהם נותנים לסטודנטים, יש לפעמים חוגים שאני לא יודע ממתי השתמשו במה שזה, ואני לא מקל ראש בשום חוג, בשום קורס אקדמי, בשום כנס אקדמי, בשום כלום – אני חושב שלפחות אם זה לא בא בילד במערכת החינוך, לפחות בתוך ההשכלה הגבוהה זה חייב להיות.

יעקב מרגי: חייבים לתת את הדגש ואני לא אספח על זה.

יעקב מרגי: אני אדאג שיהיה לנו דיון משלים בסוגיה הזו עם האקדמיה.

<ליאת הלבץ: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם.

עבדאללה אבו מערוף: זה יום מבורך לו חיכינו כמובן עד שחבר הכנסת יוסף ג'בארין וחבר הכנסת מרגי, ואיך שאומרים – עדיף מאוחר מאשר בכלל לא.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אם מתחילים, אז להתחיל ברגל ימין ולא ברגל שמאל.

עבדאללה אבו מערוף: בלי פשרות.

עבדאללה אבו מערוף: הדיון הזה בוועדת החינוך אכן יהיה הכתובת לכך שהשפה הערבית תהיה שפה לימודית וחובה.

עבדאללה אבו מערוף: אם אנחנו נחטיא את המטרה, אז חבל על כל הוויכוח, חבל על כל הדיונים.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו רק נטחן מים, חבר הכנסת מרגי.

עבדאללה אבו מערוף: אם אנחנו נחטיא את המטרה ולא נלך ברגל ימין – כן לעודד ולא לעודד ולא לתת תמריצים ולא לתת בונוסים, שאכן תכנית הלימודים תכלול בגרות ב-3 יחידות, אני לא אומר 4 יחידות, או 5 יחידות, לפחות 3 יחידות.

עבדאללה אבו מערוף: מה שחשוב ביותר, כל המורים שיהיו מורים לשפה הערבית – ערבים, או מורות ערביות.

עבדאללה אבו מערוף: אחרת גם נחטיא את המטרה.

עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד לכל הארגונים, זה טוב וזה יהיה הצד השני, הצד החברתי, האנושי, היחסים הכלליים, אם זה קרן אברהם, אם זה לא קרן אברהם וכל הארגונים.

עבדאללה אבו מערוף: זה טוב מאד.

עבדאללה אבו מערוף: הם עושים עבודת קודש.

עבדאללה אבו מערוף: הם העלו את הצד השני במשותף, אבל בלי משרד החינוך, שהוא הבסיס להכל והמשאבים צריכים להיות במערכת החינוך ולא לפזר.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא יודע תרבות, לא תרבות, מזרח תיכון, עם כל הכבוד למה שסיגל דיברה, מה זה קשור לשפה העברית?

עבדאללה אבו מערוף: תרבות אסלאמית או לא תרבות אסלאמית, סליחה שאני אומר, אבל אני מתכוון לשפה.

עבדאללה אבו מערוף: אז אנחנו נדגיש את השפה.

<סיגלית שושן: זה הגברה - - -

עבדאללה אבו מערוף: בסדר, אבל אנחנו מדברים על השפה, איך להתחיל ללמוד את השפה הערבית.

עבדאללה אבו מערוף: בקיצור, אני אומר שצריך להיות תמריץ, צריכה להיות בגרות חובה.

עבדאללה אבו מערוף: מכיתה ה', מכיתה ו', מכיתה ד' – זה כבר המומחים והסוציולוגים והמורים יודעים באיזה כיתה להתחיל.

עבדאללה אבו מערוף: בגרות ומורים ערבים בכל בתי הספר עם מורים שלמדו את השפה הערבית ויש להם תארים בשפה הערבית – מורים ומורות, וכך צריך להתחיל ברגל ימין.

עבדאללה אבו מערוף: נקווה שבעוד 10 שנים אני אופטימי או פסימי, אכן יהיה דור לא רק של גשר לקשר, אכן קשר וגשר אדוקים, דו קיום, שפה, ללמוד ולהבין אחד את השני בצורה הנכונה, הנאורה, התרבותית, החברתית ביותר במדינה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה מכובדי יושב הראש.

טלב אבו עראר: סבאח אל חיר לה ג'מיעה.

טלב אבו עראר: אני אתחיל בפסוק מהקוראן שאומר – "עוודאללה אינה שבן אלודים ביסמאללה אל רחמן ורחמים יא יואנס ואינה חלגנק ו - - - - - - ואוסמה - - - אילי שערף - - - אינה לאללה, - - - כביר".

טלב אבו עראר: וכך אלוהים ברא אותנו עמים ולכל עם יש את השפה שלו.

טלב אבו עראר: אני תחילה מברך על כך, באמת שמח מאד שהכנסת היום מציינת את יום השפה הערבית, שהיא שפה רשמית במדינת ישראל ולכן השפה הערבית היא שפה יפה.

טלב אבו עראר: ולכן חברים, אני רואה שבארץ הזו יש שני עמים – ערבים ויהודים.

טלב אבו עראר: לכן אולי חלק קטן של כמה אחוזים מהיהודים יודעים ערבית, אבל במקביל הערבים – 90% יודעים עברית.

טלב אבו עראר: צריך לעשות באמת אצלכם חשבון לעצמכם.

יעקב מרגי: חשבון נפש.

טלב אבו עראר: לא עד כדי כך, אבל לטובתכם.

טלב אבו עראר: ב-10% שיודעים ערבית, כבוד יושב הראש, הם אנשי השב"כ, כי כל יום יש להם אורחים ערבים.

יעקב מרגי: מה, הם מכניסי אורחים?

טלב אבו עראר: קוראים לו אבו ענטר, אבו מועתז, אבו מאש, ומכנים את עצמם בשמות ערבים.

טלב אבו עראר: אתה מבין?

טלב אבו עראר: כדי באמת שהמוזמן הזה ירגיש רגוע וייתן את כל מה שיש לו.

טלב אבו עראר: ולכן אני הייתי מציע באמת לכולם ללמוד ערבית.

אבי דיכטר: טלב, 10 שניות.

אבי דיכטר: אתה יודע שפעם הבאנו חוקרים ערבים בהפרות הסדר ואז גם הם היו צריכים לשים כינויים.

אבי דיכטר: אתה יודע איך הם קראו לעצמם?

טלב אבו עראר: אבו שלמה?

אבי דיכטר: יוגב, חגי - - -

יעקב מרגי: הם למדו מהר.

טלב אבו עראר: לכן השפה הערבית היא שפה באמת קשה ומורכבת.

טלב אבו עראר: חלק מהערבים אפילו לא יודעים את השפה הספרותית של השפה הערבית.

טלב אבו עראר: אני, כשהלכתי למרוקו, בקושי הבנתי אותם ורק דיברנו בשפה הספרותית, אחרת לא נבין כלום.

טלב אבו עראר: ולכן השפה הערבית, כשאתה לומד באמת את שפת האחר, זה כלי וזה באמת אמצעי לקירוב לבבות, שנבין אחד את השני.

טלב אבו עראר: חבר הכנסת נתן דוגמא – כיף חַאלַק או חַאלֵק.

טלב אבו עראר: צריך להקפיד – חאלֵק – מה שלומך, וחַאלַק – דוד שלך.

טלב אבו עראר: דיר באלק.

אבי דיכטר: מצד האמא.

טלב אבו עראר: מצד האמא.

ענת ברקו: אפילו גם חאלתק.

טלב אבו עראר: חברים, אסור.

טלב אבו עראר: אני קודם כל גאה שאני ערבי בעיקר בגלל השפה הערבית.

טלב אבו עראר: הרי שפת כל אזרחי גן עדן, מדברים שם ערבית.

טלב אבו עראר: יהודי נכנס לגן עדן מדבר ערבית, ראס בין עינו.

טלב אבו עראר: חברים, שנייה, שנייה.

אחמד טיבי: יהודים שרוצים להגיע לגן עדן, חייבים לדעת שיש מחיר.

יעקב מרגי: רבותי, רגע, רגע.

יעקב מרגי: תאמינו לי, אפשר לספר על זה עוד הרבה דברים.

יעקב מרגי: חברי הכנסת והאורחים, אנחנו ממש מספר דקות ספורות לפני סיום הדיון ואין לי את הפריבילגיה הזאת, למרות שהייתי רוצה להצטרף גם אני לחגיגה הזו, אבל אפרופו הוויכוח בין ספרדים לאשכנזים, מה המוצא של המשיח – גם שם אחד אומר אשכנזי, אחד אומר יהיה מרוקאי, השלישי אומר תוניסאי.

יעקב מרגי: אז בואו.

יעקב מרגי: הוויכוח הזה קדם לזה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: רבותי, לפני שנסיים, אנחנו נקנח עם משרד החינוך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי, אחרון הדוברים מחברי הכנסת.

יעקב מרגי: בקצרה ולאחר מכן משרד החינוך ונסכם את הדיון.

אחמד טיבי: תודה רבה אדוני.

אחמד טיבי: סאבח אל חיר לג'מיעה.

אחמד טיבי: בוקר טוב לכולם.

אחמד טיבי: הייתי בוועדת חוקה, שאותה ניהל היום חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שהוא חבר כנסת ערבי.

יעקב מרגי: לא ידענו עד כה.

אחמד טיבי: לא לספר לליברמן, כי זה יפגע בקואליציה.

אחמד טיבי: והוא פתח, אהבתי במה שהוא פתח ואני אצטט, אני לא נוהג לצטט הרבה חברי כנסת, אבל אני אצטט אל אוסאמה: "תאה סתה על החיר לורתי מוג'אידן, פקולו ליסני פיל חקיקתי איל סנון".

אחמד טיבי: כלומר, לך הכרת השפות – מוג'אידן – יהודים שלא יצאו מהחדר – מוג'אידן, מאבק, יעני תעשה את זה הרבה, תתאמץ, תשתדל.

יעקב מרגי: תאבק.

אחמד טיבי: כל לשון – האמת היא שהיא בן אנוש.

אחמד טיבי: למה אני מצטט את זה, כי הכרת האחר נעשית הכי טוב באמצעות השפה.

אחמד טיבי: 96%, בניגוד למה שאמר טלב אבו עראר, שזה 95% - 96% מהערבים יודעים עברית ו-95% מהיהודים לא - - -

יעקב מרגי: תן קרדיט, תשאיר את זה 96, אוקיי.

אחמד טיבי: לא יודעים לדבר עברית - - -

טלב אבו עראר: ערבית.

אחמד טיבי: ערבית, ושכחת את החצי השני של הציטוט – ולא רוצים לדעת.

אחמד טיבי: זה מה שחשוב.

אחמד טיבי: חלק מההורים בבתי ספר יהודים שולחים את הילדים שלהם ללמוד, כי זה מקצוע בחירה, לא חובה – צרפתית, סינית לאחרונה, אבל לא ערבית.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי ערבית זה שפה של ערבים, תתפלא לשמוע.

אחמד טיבי: ערבית זו שפה של ערבים ואז הם לא רוצים לשלוח את הילדים.

אחמד טיבי: למרות שהשפה היא כלי הקשר החזק ביותר, היעיל ביותר, האפקטיבי ביותר להכרת האחר.

אחמד טיבי: איפה זה אמור להיעשות הכי הרבה?

אחמד טיבי: בבתי הספר.

אחמד טיבי: דיברת על פרויקט יא-סאלם, שבו מלמדים ערבית בבתי הספר.

אחמד טיבי: אני חושב שחשוב מאד שיהיו שם מורים ומורות ערבים בבתי ספר יהודים, כמה שאפשר.

אחמד טיבי: א', הם מורים ומורות טובים, הם גם שגרירים של החברה הערבית בבתי הספר היהודים, כי יש יהודים שגדלים עד לתיכון או אחרי צבא, והם לא פגשו ערבים.

אחמד טיבי: הם לא יודעים.

אחמד טיבי: הם שומעים על ערבים רק מפוליטיקאים.

אחמד טיבי: ולכן משרד החינוך חייב לעשות מעשה, אדוני יושב הראש.

אחמד טיבי: נקודה שנייה, אני לא יודע אם זה מקרה, לא מקרה, נציגי המדינה ונציגי משרד החינוך לענייני השפה הערבית בישיבה הזאת, במקרה, במקרה, הם יהודים.

אחמד טיבי: במקרה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: יש לך את ראויה, יש לך את וופא, ואת כמאל עטילה.

אחמד טיבי: אתה מוכן לשים את ראויה אחראית ארצית?

יעקב מרגי: אם הייתי שר חינוך הייתי שם.

אחמד טיבי: אז שים, שים על חשבוני.

אחמד טיבי: ראויה כאחראית במחלקה.

אחמד טיבי: היא מעולה, היא מצוינת.

אחמד טיבי: אני רוצה שהיא תהיה ממונה ארצית.

אחמד טיבי: אתה מוכן לקבל את האתגר הזה?

<קריאה: אין לי בעיה.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: מותר לערבי להתקדם בחיים ולהיות ממונה על כל הארץ, גם על יהודים.

יעקב מרגי: נכון.

אחמד טיבי: היה אחד כזה על השפה העברית, האני מוסא, והוא כבר לא שם.

יעקב מרגי: למה, מתמטיקה יש.

מרדכי יוגב: מינו במתמטיקה מפקח ערבי.

מרדכי יוגב: אחראי ערבי.

מרדכי יוגב: הוא היה חצי שנה.

יעקב מרגי: פרופסור - - -

<קריאה: דרוזי.

<קריאה: מוהנם.

אחמד טיבי: תראו, תראו איך כולכם מתאמצים לזכור את שמו של - - -, פה שם.

אחמד טיבי: אני רוצה שיהיו כל כך הרבה ערבים, שלא תזכרו אף שם.

אחמד טיבי: לא אחד.

מרדכי יוגב: אני שכחתי כבר איך קוראים לך.

מרדכי יוגב: יש כל כך הרבה.

אחמד טיבי: אתה חולם עלי בלילות.

אחמד טיבי: אני הסיוט שלך.

יעקב מרגי: אתה יודע מה אמר משה רבנו?

יעקב מרגי: כשאמרו לו - - -

מרדכי יוגב: אחמד טיבי, אהלן וסהלן.

יעקב מרגי: כשאמר לו אלדד ומידד מתנבאים במחנה, הוא קינא לו.

יעקב מרגי: אומר לו מי ייתן וכל עם השם נביאים.

יעקב מרגי: אנחנו מפרגנים.

יעקב מרגי: הלוואי ונגיע לרמה הזו.

יעקב מרגי: ואני מבין את מה שאתה אומר.

אחמד טיבי: משפט אחרון לגבי אלה שדואגים מה עלה בגורלו של חבר הכנסת מיקי זוהר מכלוף, הוא מגיע לכנסת בשעה - - -

יעקב מרגי: מגיע.

אחמד טיבי: מגיע.

יעקב מרגי: היינו רוצים להרחיב, אבל תחליטו משה.

יעקב מרגי: משה זעפרני ופרופסור שלוסברג, מי שיכול לתרום הכי הרבה לדיון בסיכום.

יעקב מרגי: בבקשה.

<משה זעפרני: אני רוצה לומר שלושה משפטים ואני אעביר את זכות הדיבור.

<משה זעפרני: אני ממונה על כל השפות, כולל הערבית.

<משה זעפרני: אני יכול לתרום גם בנושא הערבית במקביל אבל זה לא הזמן.

<משה זעפרני: אתה שאלת מה המוטיבציה.

<משה זעפרני: אנחנו מנסים להגדיל את המוטיבציה, דרך זה שנהפוך את הלימודים לחוויה.

<משה זעפרני: אנחנו משקיעים הרבה מאד במורה, אנחנו משקיעים הרבה מאד בשעות.

<משה זעפרני: אנחנו משקיעים הרבה מאד בתכניות לימודים חדשות, כדי להפוך את הערבית לדבר מעניין, שתלמיד ירצה ללמוד ולא מתוך הכרח.

<משה זעפרני: זאת המוטיבציה הכי גדולה שלנו.

יעקב מרגי: משה, אני אשאל אותך בצורה הכי כנה.

יעקב מרגי: תקשיב, אומרים לך פה חברי כנסת שישבו ודיברו, אנחנו כאן מעל 25% מהאוכלוסייה דוברת ערבית, שייכים למוצא הערבי.

<משה זעפרני: כולל אני.

יעקב מרגי: וזה הגשר הכי טוב שיכול להיות.

יעקב מרגי: זה גם מוריד חסמים, מבער בערות.

יעקב מרגי: לפחות במשקל הזה ואני לא חקרתי את זה אקדמית להביא לך עוד כמה נקודות חשובות, ואנחנו יכולים להגיע למסקנה שזה הכרח בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: הכרח.

יעקב מרגי: כשאתה בא ואומר לי אני רוצה ללמד את זה בצורה חוויתית, זה הכל טוב ויפה.

יעקב מרגי: זה לא יביא את הבשורה.

יעקב מרגי: זה לא יביא את השינוי.

יעקב מרגי: היסטוריה לימדו אותנו לא בצורה חווייתית 80 שנה וזה הלך איתנו מכיתה א' עד כיתה י"ב.

יעקב מרגי: אתה מבין למה אני חותר?

יעקב מרגי: ואני מציג את זה בצורה הכי קיצונית.

יעקב מרגי: אני מנסה להוציא את זה מכם לאורך השדרה של הדוברים, משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני לא מוצא בשורה.

יעקב מרגי: אז אומרים לי כן, הולך להיות איזה שינוי, אז אנחנו נמשיך באותו דבר מאותו דבר, בשינוי כזה או אחר.

יעקב מרגי: לימוד חווייתי זה טוב, לחדש תכניות זה טוב, אבל מזה אתה לא תביא את השינוי.

יעקב מרגי: מזה אתה לא תביא את היפוך המשוואה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, לא רוצה היפוך המשוואה.

יעקב מרגי: שינוי במגמה אפילו.

יעקב מרגי: גם השינויים המינוריים בעלייה שציינת, גברת שושן - - -

<סיגלית שושן: שושן, כן.

יעקב מרגי: אמרתי, בסדר.

יעקב מרגי: גם כשצודקים, ואני לא צודק הרבה פעמים.

יעקב מרגי: אני יכול לתלות את זה בעוד הרבה פרמטרים שלא קשורים למה שמשרד החינוך עשה.

יעקב מרגי: כי הם באמת מינוריים ואני לא חוקר מטבעי, אבל יש לי כמה נתונים, קצת במספרים ובסטטיסטיקה אני מבין.

יעקב מרגי: אז זה לא זה וזה מה שאני מצפה מכם.

יעקב מרגי: ביום כזה, שהוא יום השפה הערבית, באים לוועדת החינוך עם שיעורי בית טובים וצריך להיות אנשי בשורה.

יעקב מרגי: אני לא אומר לבוא עכשיו בשנה הבאה ולהגיד לי תשמע.

יעקב מרגי: יש חקיקה שמשרד החינוך הסכים לקדם אותה כאמירה, חקיקה טרומית.

יעקב מרגי: זה צריך להזיז מערכות אצלכם.

יעקב מרגי: מספר חברי כנסת מימין ומשמאל הגישו אותה.

יעקב מרגי: יש פה רצון.

יעקב מרגי: אתה אמרת, תסלח לי אדוני החוקר ממכון ון ליר - - -

<קריאה: יוני.

יעקב מרגי: אמרת השפה הערבית מאוימת.

יעקב מרגי: מצד אחד הסקרים ברחוב, מה לעשות, האזרח הקטן לא קורא את השורות הקטנות.

יעקב מרגי: יש לך פה את בית המחוקקים, מספר רב של חברי כנסת.

יעקב מרגי: יש מספר חוקים שמונחים אצלי על השולחן, כי אני מהקואליציה, אני לא מקדם אותם בניגוד לדעתה של הקואליציה.

יעקב מרגי: מימין ומשמאל, מכל מפלגות הבית חפצים לחוקק את חוק לימוד השפה הערבית.

יעקב מרגי: אתם לא קשובים.

יעקב מרגי: אתם לא קשובים וזה מה שאני רוצה לומר לכם.

יעקב מרגי: ושמעתי דברים טובים, אבל זה לא יביא את השינוי.

יעקב מרגי: זה לא יביא את השינוי.

יעקב מרגי: אם אני אומר לכם שראשי האוניברסיטאות הוזמנו לדיון ולא באים, זה אומר דרשני.

יעקב מרגי: ולא שולחים אפילו את הלוביסט שלהם.

יעקב מרגי: תאמין לי, כשמנסים להשית עליהם הנגשת נכים, הם מביאים לפה סוללת עורכי דין, יושבים אצלי בוועדה ולוביסטים שעולים להם הון תועפות.

יעקב מרגי: לכאן הם לא הגיעו.

יעקב מרגי: זה לא מדבר אליהם.

יעקב מרגי: זה לא הולך להביא שינוי.

יעקב מרגי: אם יש דיון בוועדת הכנסת בנושא הוראת השפה העברית ואנשי האקדמיה, המכללות להוראה לא נמצאים פה, לא הזיזו, לא קיבלו כאב בטן, זה אומר דרשני.

יעקב מרגי: לשם אני חותר ואני לא שומע את זה מכם.

יעקב מרגי: בבקשה.

<משה זעפרני: כן, אבל אני לא ממונה על - - -

יעקב מרגי: לא, אני רוצה שתעביר את הקולות האלה.

יעקב מרגי: אנחנו נביא את זה גם כן בסיכום, אבל אני רוצה שתעביר המסרים האלה.

<משה זעפרני: בסדר.

<משה זעפרני: אני רוצה להגיד - - -

יעקב מרגי: ותכניסו את זה לתכנית העבודה, כי זה לא יהיה.

יעקב מרגי: תקשיב, אם הוא אומר כך על השפה הערבית, וזה אמת, רבותי, אני לא צריך את אחמד טיבי שידקור אותי, סליחה, על הביטוי, שיעקוץ אותי וידקור אותי, אבל זאת האמת.

יעקב מרגי: זו האמת.

יעקב מרגי: בערות ובורות זה לא רק אם אני יודע לצטט – סלח לי על הביטוי – איזה אחד מאנשי הבוהמה שזרק איזו הברקה.

יעקב מרגי: בערות ובורות זה גם בזה.

יעקב מרגי: ובעיקר בזה, למי שחי בתוכך ואתה לא מכיר אותו.

יעקב מרגי: ואתה מכיר אותו עם סטריאוטיפים ומכיר אותו באמצעות כותרות.

יעקב מרגי: בבקשה.

<משה זעפרני: אני רק רוצה לומר - - -

יעקב מרגי: אני אומר את זה למשרד, לא אליך ברמה האישית.

<משה זעפרני: ברור.

<משה זעפרני: אבל אני רוצה לומר לך, פשוט כדי לאזן קצת את התמונה, שאנחנו עושים הרבה מאד למען השפה הערבית.

<משה זעפרני: קודם כל, אנחנו נתנו מאות שעות לעידוד בתי ספר ללימוד השפה הערבית.

<משה זעפרני: אנחנו עשינו דברים כמו תכנית הלימודים הזאת, שהמטרה שלה שבגיל הצעיר תלמידים יאהבו את הערבית.

<משה זעפרני: אנחנו חושבים שבגיל הצעיר, ככל שתלמיד ילמד בגיל הצעיר, יהיה לו רצון להמשיך הלאה ואנחנו משקיעים הרבה מאד בהכשרת המורים.

יעקב מרגי: ידידי משה, בוא אני אגיד לך, אני למדתי צרפתית ביסודי.

יעקב מרגי: הזכיר את זה חבר הכנסת אבי דיכטר.

יעקב מרגי: מה שאני יודע בצרפתית זה מהבית, זה לא מה שלמדתי בבית הספר.

יעקב מרגי: אתה יודע, אפילו מה שלמדתי באנגלית ביסודי, בתיכון – בזבזו לנו את הזמן על מה שלא צריך ולא תרם לי לשפה האנגלית.

יעקב מרגי: מה אני בא לומר לך?

יעקב מרגי: זה שתלמד אותי ב-ה'-ו', לא יעשה לי את זה.

יעקב מרגי: זה טוב.

יעקב מרגי: זה נגיעה.

יעקב מרגי: זה קצת, אבל זה לא נשאר.

יעקב מרגי: כי בסוף בסוף אמרו לך בצדק, אמרו לך התלמיד בסוף רוצה לדעת מה יוצא לו מזה.

יעקב מרגי: את אמרת את זה.

יעקב מרגי: מה יוצא לי מזה.

יעקב מרגי: ואם זה בתכנית שלי, אם אני לוקח את זה בשאיפות שלי, אם אני מעורר לו את החשק והוא לוקח את זה כשאיפה, אני יודע שיש לי תמרוץ ויש לי תמריצים, אני אקח את זה עד הסוף.

יעקב מרגי: אמרת את זה וצדק.

יעקב מרגי: תגיד לי, מה אתה חושב שאפשר לתלות יהבנו רק ביחידה 8200?

יעקב מרגי: שזה מה שימשוך אותי ללמוד ערבית?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אליעזר שלוסברג: טוב, אני חושב שחלק מהדברים שאני אומר כבר אינם רלבנטיים, אבל - - -

יעקב מרגי: אני מצטער, אבל זה מה ש - - -

<אליעזר שלוסברג: לא, אבל איש איננו שואל למה צריך מוטיבציה לתלמיד כדי ללמוד מחשבים.

<אליעזר שלוסברג: התשובה היא מנכ"ל הייטק.

<אליעזר שלוסברג: אף אחד לא שואל למה המוטיבציה למתמטיקה.

<אליעזר שלוסברג: אומר שר החינוך, אתה תבנה את כיתת הברזל הבאה.

<אליעזר שלוסברג: לו אתה היית מבטיח לבוגר 5 יחידות ערבית משכורת גדולה, מכונית ארוכה ועוד טובות הנאה, לא היינו מקיימים את הדיון הזה לגבי מוטיבציה.

יעקב מרגי: תגיד לי, ובונוסים אני יכול להבטיח לו?

<אליעזר שלוסברג: זה סיפור אחר.

יעקב מרגי: סליחה, לא, לא, זה גם סיפור.

יעקב מרגי: אני לא מבודד.

יעקב מרגי: אני יכול לתת בונוסים?

יעקב מרגי: אני יכול לתת לו פטורים אחרים, כי זה חשוב לי כחברה?

יעקב מרגי: תגיד לי, למה אתה מלמד אותי ספרות?

יעקב מרגי: למה אתה מלמד אותי במערכת החינוך ספרות?

איל בן ראובן: אבל אפשר שבמקומות הציבוריים תהיה יתירות לדוברי ערבית, ככאלה שצריכים לתת שירות ל-20% מתושבי מדינת ישראל.

יעקב מרגי: נכון, יפה.

איל בן ראובן: זה צריך להיות.

יעקב מרגי: אני שואל אותך למה מלמדים אותי ספרות?

יעקב מרגי: יש לזה ערך מוסף?

<אליעזר שלוסברג: זה לא משרד החינוך נותן.

איל בן ראובן: אנחנו מדברים פה בכנסת ישראל.

יעקב מרגי: אני עונה לך, למה מלמדים ספרות במערכת החינוך?

יעקב מרגי: כמה משתמשים בזה?

יעקב מרגי: סליחה, שלא יישמע שאני נגד.

יעקב מרגי: כמה?

יעקב מרגי: כן, זה חשוב.

יעקב מרגי: זה תורם לתרבות, תורם להשכלה כללית.

יעקב מרגי: זה תורם.

יעקב מרגי: פה זה לא רק תורם להשכלה הכללית, זה תורם לקיום שלנו כחברה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים כל כך הרבה על לכידות, על חברה מכילה, על חברה מאחדת ולא מדירה.

יעקב מרגי: איך אפשר להגיע לזה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<אליעזר שלוסברג: אני מוכן להתייחס.

יעקב מרגי: כן, בבקשה, אבל בקצרה ואני לא אפריע לך כי ברבע אני סוגר את הדיון.

יעקב מרגי: אני באיחור של רבע שעה.

<אליעזר שלוסברג: בקצרה.

<אליעזר שלוסברג: דובר כאן על פריצת דרך.

<אליעזר שלוסברג: אז אם מישהו מצפה שמחר בבוקר ראש אגף שפות ושר החינוך יכנסו מסיבת עיתונאים ויודיעו שיש כוכב חדש שהתגלה ושם נמצא צ'יפ שאפשר להשתיל לתלמידים.

<אליעזר שלוסברג: לא יקרה.

<אליעזר שלוסברג: פריצת הדרך היחידה שאני מכיר, מושגת על ידי עבודה קשה ועל ידי שינוי ועל ידי רענון ואותן מילים שיושב הראש הזכיר כאן.

<אליעזר שלוסברג: לשם כך בשנים האחרונות אנחנו עשינו דברים.

<אליעזר שלוסברג: רעננו תכניות.

<אליעזר שלוסברג: כן, ואני לא מזלזל בזה – עדכנו תכניות לימודים, עדכנו רשימות סיפורים לבגרות, עידכנו רשימות מילים.

<אליעזר שלוסברג: הכנו תכנית לימודים חדשה, שלראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל - ועם כל הכבוד לתכנית יא סאלם - היא יוצרת רצף בין היסודי לבין חטיבת הביניים ואחר כך החטיבה העליונה.

<אליעזר שלוסברג: הוזכרו כאן המורים.

<אליעזר שלוסברג: לראשונה נערך בוועדת המקצוע דיון מעמיק בנושא של מי יכול להיות מורה לערבית במדינת ישראל.

<אליעזר שלוסברג: מה הוא ילמד באוניברסיטאות ובבתי הספר להכשרת מורים.

<אליעזר שלוסברג: איזה השתלמויות הוא יעבור כאשר הוא מגיע לבית הספר.

<אליעזר שלוסברג: איך אנחנו דואגים שהוא לא ייפול מהמערכת וכדומה.

<אליעזר שלוסברג: הוזכרו כאן עשרות אלפי אנשים שילמדו ערבית, מוריך לערבית.

<אליעזר שלוסברג: המדיניות שאני רוצה להוביל היא שונה.

<אליעזר שלוסברג: כשם שאני לא אומר – כל מי שהוא יהודי ולמד עברית בבית ספר תיכון הוא יהפוך להיות מורה ללשון עברית בבתי הספר, המדיניות שאני מבקש להוביל – מי שראוי ילמד.

<אליעזר שלוסברג: יהודי, ערבי, רוסי, סיני.

<אליעזר שלוסברג: אם הוא מורה טובה – הוא ילמד.

יעקב מרגי: בוא נעשה סדר.

יעקב מרגי: כשיהיה לך מבחר גדול של תלמידים ומבחר גדול של מורים לערבית, תתפנק על השאיפה הזו.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו לא שם.

<אליעזר שלוסברג: אנחנו לא - - -

יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה תעשה בשאיפה הזו כשאתה תביא אותה קודם, לפני שאתה מעודד בכלל את השפה הזאת, אתה תבין שגם אלה שמלמדים היום ערבית, לא יוכלו ללמד ב - - -

מרדכי יוגב: אדוני יושב הראש, אני לא אוהב לחלוק עליך, אבל יש עוד כמה - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך, אבל אני רוצה לסכם.

יעקב מרגי: תודה אדוני.

<אליעזר שלוסברג: רק עוד נקודה אחת.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

<אליעזר שלוסברג: נקודה אחת בלבד.

<אליעזר שלוסברג: הוזכר כאן מודיעין, 8200 וכדומה.

<אליעזר שלוסברג: משרד החינוך איננו קבלן משנה של משרד הביטחון - - -

יעקב מרגי: צודק.

<אליעזר שלוסברג: ואיננו מכשיר אנשים למערכת המודיעין.

<אליעזר שלוסברג: זו לא המוטיבציה, זו לא הכוונה ואף לא במילה אחת.

יעקב מרגי: זה יוצא בדיעבד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קודם כל אני מודה לכל חברי הכנסת על הנוכחות המוגברת.

אבי דיכטר: בעיקר אלה שנשארו לאורך כל הדיון, שבמקרה לגמרי הם כולם חברי כנסת יהודים – אתה שם לב?

יעקב מרגי: כן, כן.

יעקב מרגי: אנחנו רגילים - - -

אבי דיכטר: לא, אבל אני אומר את זה לאור האמירה של - - -

יעקב מרגי: לא, אבל אני חייב ללמד זכות, כי זה יום שלהם והם נעים מוועדה לוועדה.

אבי דיכטר: כן, אבל לאור האמירה של אחמד טיבי, שאין נציגות של משרד החינוך מהמגזר הערבי - - -

יעקב מרגי: מותר לך.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: קודם כל אני מודה לכל חברי הכנסת, וודאי לאלה שנשארו עד תום הדיון ולכל מי שנכח ותרם לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את משרד החינוך על התכנית החדשה שמתגבשת ללימוד השפה הערבית.

יעקב מרגי: הוועדה הגיעה למסקנה בהעדר יחידה רביעית בבגרות, מצב שיוצר מציאות של העדר מוטיבציה להשקיע בחמש יחידות, ואז אנשים מדלגים על הרצון להמשיך במסלול.

יעקב מרגי: צריך לבחון זאת.

יעקב מרגי: אני לא קובע שזו הסיבה, אבל צריך לבחון את הנקודה הזאת.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לנקוט בצעדים של הגברת המוטיבציה בקרב תלמידים ללימוד השפה הערבית, כולל לשקול את סוגיית נקודות הבונוס בבגרות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד להגביר את שעות ההוראה לבתי הספר להוראת השפה ולצמצם את מספר הפטורים הניתנים לבתי הספר בלימוד השפה הערבית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לקדם את הצעות החוק המונחות בוועדת החינוך ללימוד השפה הערבית, לקראת קריאה ראשונה, שנייה ושלישית.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.