הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 74, 2016-03-23 09:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: הנשוא היום – פערים בטיפול במסורבות גט בבתי הדין בארץ לבין בתי הדין בחו"ל.

עאידה תומא סלימאן: כמו הרבה מאזרחי המדינה, באם אם יהודים או לא, באם הם ערבים או יהודים, שמענו על התופעה של מסורבות גט ונשים עגונות.

עאידה תומא סלימאן: לא שאני יכולה לדבר יותר מדי על התופעה ובטוח שלא להסביר אותה, כי למען האמת אף פעם לא הבנתי אותה וכנראה אף פעם לא אבין אותה.

עאידה תומא סלימאן: אבין במובן לקבל, אבין במובן לסלוח, על זה שיש נשים שצריכות לחיות במצב כזה – כלואות בכלא דמיוני.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שפיזית הן לא כלואות, אבל נפשית וביכולות שלהן להתפתח בחיים שלהן ולבחור את צורת החיים שהן רוצות לבחור בה – אין כלואות.

עאידה תומא סלימאן: והן לא מקבלות את הזכות הבסיסית להחליט על עתידן ועל המשך חייהן.

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי גם אתמול, תוך כדי ניסיון ללמוד, שגם אישה יכולה לסרב לקבל גט.

עאידה תומא סלימאן: זה דבר שלא ידעתי מקודם.

עאידה תומא סלימאן: אבל כמובן, כנראה הרבה מהזכויות שלנו כנשים, ולא חשוב באיזו דת ולא חשוב באיזה לאום, הופכות לכלי שאי אפשר להשתמש בו בחברה פטריארכאלית ואני מבינה שאין הרבה עגונים.

עאידה תומא סלימאן: לא?

<קריאה: יש.

עאידה תומא סלימאן: יש?

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תיכף נשמע.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להודות לחברת הכנסת עליזה לביא, שניגשה וביקשה לקיים את הדיון הזה ואני תיכף נותנת לך להתייחס.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לחברי הכנסת דב חנין ורחל עזריה שהגיעו להשתתף בדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה גברתי, יושבת הראש.

עליזה לביא: האמת שמרגש שאת יושבת בראש הוועדה כשמתקיים דיון כזה.

עליזה לביא: לי זה מזכיר ספרות שקראתי במאות קודמות, במיוחד במדינות צפון אפריקה, שבהן במקרים קשים של עגינות, ידעו מנהיגי הקהילות ורבנים להיעזר גם בקאדי כדי לייצר פתרונות הלכתיים, על אומץ הלכתי ועל שיתוף - - -

דב חנין: אפשר להיעזר גם בקאדים בארץ.

עאידה תומא סלימאן: במקרה הזה קאדית.

עליזה לביא: ועל שיתוף פעולה פורץ דרך שהיה, הוא כתוב בספרות ההלכה, בספרות השאלות והתשובות, מלמד על שיתוף פעולה שהיה קיים.

עליזה לביא: הוא לא מתאפשר היום לא בגלל שאין קאדי/קאדית.

עליזה לביא: הוא לא מתאפשר היום בין השאר משום שצריך אומץ הלכתי.

עליזה לביא: אנחנו מתכנסים זאת השנה השלישית כאן בכנסת ישראל, מנהג שהבאתי אותו אל הבית הזה ממש מהימים הראשונים להיותי חברת כנסת, שהבית הזה צריך למצוא את הפתרון.

עליזה לביא: בין השאר המציאות העגומה של מסורבות גט ושל עגונות, נובעת הרבה מהבירוקרטיה הדתית.

עליזה לביא: מאז קום מדינת ישראל והצמיחה של הבירוקרטיה הדתית, המקרים של העגונות ושל מסורבות הגט ושל אי מתן פתרונות, הלכו וגדלו, אם אנחנו משווים את זה לתקופה שלפני שקמה מדינת ישראל.

עליזה לביא: צריך להבין שהמציאות הקהילתית שהייתה בפזורה היהודית, אפשרה בין השאר להכיר את הנפשות הפועלות.

עליזה לביא: כשמכירים, אז גם מוצאים פתרונות.

עליזה לביא: כשאישה במקרה, זה לא תיק עם מספר, אלא זה פנים וזיכרון של אותה נערה שצמחה בקהילה, של הנישואים שהיו, של הילדים שנולדו, אז גם ההתגייסות היא אחרת.

עליזה לביא: וכשהצמיחה היא בעולם בירוקראטי, שמובל על ידי אנשים שאולי עסוקים בעשייה ואולי פחות ממקום של רגישות או חמלה או מחוסר הכרה, או ממציאות של בירוקרטיה בתוך מערכת של מדינה, והיום הזה, יום תענית אסתר, שנבחר להיות יום העגונה הבינלאומי, משום שצריך להבין שהמקרים של העגינות ושל מסורבות הגט זה לא מקרה ישראלי פרטי.

עליזה לביא: זאת בעיה כלל עולמית יהודית, ודרכי הפתרון שיימצאו כאן, במדינת ישראל, יקרינו על העולם היהודי בגולה, בגלות, וגם אל תוך מדינות שבהן אין אפשרות לבוא ולסייע.

עליזה לביא: בכנסת הקודמת, ונמצא כאן מנכ"ל בתי הדין – עורך הדין יעקבי – שביחד אנחנו מנסים לקדם הצעת חוק שצמחה ובאה מתוך מצוקה גדולה שנמצאות בה נשים ברוסיה.

עליזה לביא: ההצעה הזאת הגיעה אלינו על ידי הרב פנחס גולדשמידט, נשיא הוועידה ואב בית הדין במוסקבה, שמבקשת להגמיש את תנאי הסמכות של בית הדין הרבני בישראל, כדי שיוכל להטיל סנקציות גם על גברים מעגנים, שלא גרים כאן בישראל.

עליזה לביא: כלומר, לבוא ולייצר פתרונות.

עליזה לביא: מעין ערבות הדדית, אם נרצה לקרוא לזה אחריות יהודית, על מקרים של נשים יהודיות בעולם.

עליזה לביא: אז יום העגונה, כמו שאמרנו, מצוין בכל שנה בתענית אסתר ובמגילה, אני אסביר לך רק בכמה מילים למה זה בתענית אסתר.

עליזה לביא: אז מסופר שכאשר מרדכי מבקש מאסתר לגשת אל המלך, לבקש את הגזרה של השמדת העם היהודי, עונה לו אסתר המלכה – לפני שאני אלך ואני אבקש לעשות מעשה, מבלי שקראו לי, אני דורשת את שיתוף הפעולה של כולם.

עליזה לביא: אני דורשת שתצומו שלושה ימים.

עליזה לביא: ואז מתפתח – לפי הפרשנים – ויכוח הלכתי בין אסתר המלכה, שצומחת ממלכת יופי למנהיגה, לבין מרדכי היהודי.

עליזה לביא: ויכוח הלכתי שמלמד אותנו על הידענות של אסתר המלכה.

עליזה לביא: כי מספרים שבעצם הימים היו ימים של פסח, ליל הסדר.

עליזה לביא: שלושה ימים לצום זה לבטל את ליל הסדר.

עליזה לביא: אומר מרדכי היהודי לאסתר – איך נבטל את ליל הסדר?

עליזה לביא: אסור.

עליזה לביא: זאת מצווה.

עליזה לביא: אומרת לו – כדי שנחגוג יותר לילות סדר וימשיך העתיד היהודי, נבטל.

עליזה לביא: ומהמקום הזה, מהמקום הזה שהיא מסכימה, על אף הסכנה שצפויה לה, היא מבקשת את הסיוע, את העזרה.

עליזה לביא: והבחירה לציין אם יום העגונה בתענית אסתר היא לא מקרית.

עליזה לביא: אסתר שמפגינה גבורה, אצילות ומצילה את העם ואת עצמה מגורל של השמדה, היא מודל של חיקוי עבור נשים בכלל ועבור הידיעה הוודאית, חסרת הקשר לזמן, אלא היא על זמנית, שיש פתרונות, צריך לאמץ אותם וצריך לראות איך מתקדמים הלאה ואיך מונעים את המשך האפשרות הזאת שקיימת.

עליזה לביא: הפתרונות קיימים.

עליזה לביא: דרוש אומץ הלכתי ואני שמחה מאד שאני רואה כאן הרבה מאד שותפות ושותפים לדרך.

עליזה לביא: הרבה מאד יש לעשות והרבה מאד נעשה, אבל ההזדמנות והיחד הזה מאפשר לנו באמת לבוא ולראות איך אנחנו ממשיכים הלאה.

עליזה לביא: תודה גברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: ברוכה הבאה.

דב חנין: האם אפשר להגיד שתי מילים?

עאידה תומא סלימאן: כן, בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה גברתי.

דב חנין: אני הגעתי לכאן במין מרוץ בין כל מיני ועדות, קודם כל כדי לברך אותך ואותך גברתי, על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: להביע את תמיכתי במאבק, להביע את תסכולי על חוסר ההתקדמות, נוכח העובדה שקיימים פתרונות.

דב חנין: אני מבחינת הגישה העקרונית שלי, ואתם מכירים את גישתי, אני מאלה שבכלל תומכים בקיומם של נישואים אזרחיים בישראל.

דב חנין: אבל אני לא רוצה לדחות פתרון של בעיות אנושיות עד שיהיו שינויים גדולים, שאני הייתי מעדיף לראות אותם.

דב חנין: הפתרונות קיימים.

דב חנין: הם קיימים גם במסגרת ההלכתית.

דב חנין: אני אומר את זה כמי שבעקבות חברת הכנסת לביא וחברי כנסת נוספים, מנסה להתעמק בנושא ולהכיר אותו.

דב חנין: ישנם פתרונות.

דב חנין: הפתרונות אפילו אינם מסובכים ואנחנו חייבים ללכת בדרך הזו.

דב חנין: זו לדעתי לא רק מצווה אנושית, זו גם מצווה יהודית.

דב חנין: זה פשוט מתבקש מכל ההבנה שלנו איך אנחנו רוצים לראות את עולם החיים שלנו ואת עולם החיים של גברים ונשים במציאות של החיים שלנו.

דב חנין: אז אני מאחל לך, גברתי יושבת, בעקבות הדיון הזה, שבאמת נוכל להתקדם לפתרונות במהרה בימינו.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני גם כן מקווה שנגיע לפתרונות שיקלו את הסבל, במיוחד כשאני גם כן שותפה לך בהרבה דברים פוליטיים, אבל גם בנושא של נישואים אזרחיים.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי גם רוצה להגיע למצב שבמדינה הזו יתקיימו נישואים אזרחיים.

עאידה תומא סלימאן: כנראה הדרך שלנו עדיין ארוכה.

עאידה תומא סלימאן: ובינתיים, אפילו אם יהיו נישואים אזרחיים, יהיה עוד חלק מהציבור שירצה ללכת לפי הדת ולהתחתן לפי הדת וגם להתגרש לפי הדת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו חייבים והתפקיד שלנו הוא לעשות את זה בצורה שמקלה על הציבור ועל הנשים ועל האזרחיות ולאו דווקא לעשות להן יותר קשה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין אסנת שרון מיד לאישה, בבקשה גברתי.

<אסנת שרון: תודה.

<אסנת שרון: בוקר טוב לכולם.

<אסנת שרון: ביום תענית אסתר שנקבע כיום העגונה, אני אמשיך את דבריה של ד"ר עליזה לביא, למה באמת לדעתי צרפו וחיברו את יום העגונה לתענית אסתר.

<אסנת שרון: אני חשבתי שבפורים נעשתה ישועה גדולה לעם ישראל.

<אסנת שרון: המן קיבל את עונשו, מרדכי עלה לגדולה, נהיה המשנה למלך אחשוורוש, ואילו אסתר, אסתר שעל שמה נקראת המגילה, אסתר שעשתה ופעלה – נשארה עגונה מבחירה בארמונו של המלך אחשוורוש, עד אחרית ימיה.

<אסנת שרון: הגמרא במסכת מגילה, דף י"ד עמוד א' שואלת, ואני אומר את זה בעברית ובקיצור רב – מדוע לא אומרים הלל בפורים?

<אסנת שרון: הרי במצרים, בפסח, כשיצאנו מעבדות לחירות, אומרים שירה, אומרים הלל.

<אסנת שרון: אז בפורים, שניצלנו ממיתה לחיים, לא כל שכן?

<אסנת שרון: הגמרא עונה שבפורים בעצם עם ישראל נשארו עבדיו של המלך אחשוורוש, הם נשארו בגלות.

<אסנת שרון: וכאן עניין הגלות מקשר אותנו לנושא של היום.

<אסנת שרון: בתי הדין שבארץ ישראל, שבמדינת ישראל – לעומת בתי הדין שבחוץ לארץ.

<אסנת שרון: ביד לאישה נתקלנו במשך השנים במקרים רבים שמשיקים עם בתי דין בחו"ל, אבל בשנה האחרונה נתקלנו בשני מקרים שאפשר לומר קורעי לב.

<אסנת שרון: אלה שניים מהתיקים הקשים ביותר שהגיעו ליד לאישה.

<אסנת שרון: שתיהן, לאחר מסע של תלאות וייסורים - ואני לא מגזימה - שנמשכו בבתי הדין הרבניים בארץ.

<אסנת שרון: באיזה שהוא שלב הם הוצרכו להגיע לבית דין בחו"ל.

<אסנת שרון: אחת נזקקה לחליצה – לצערי היא לא פה היום.

<אסנת שרון: בעלה נפטר כשהם היו זוג צעיר ואחי בעלה סחט אותה במאות אלפי שקלים במשך שנים על מנת שהיא תוכל לקבל ממנו חליצה.

<אסנת שרון: ועם כל הצער שיש לי בדבר, אני חייבת לציין שבית הדין הרבני נתן יד לסחטנות הזאת במשך שנים ארוכות.

<אסנת שרון: היא כבר התייאשה, בנתה את חייה מחדש ללא נישואין ועדיין היא הרגישה שנשמתו של בעלה, עדיין יש לה משהו שקושר אותה והיא רצתה חליצה.

<אסנת שרון: בסופו של דבר החליצה הייתה בבית דין בקנדה והיא מספרת על משהו אחר לגמרי.

<אסנת שרון: המקרה השני הוא מקרה של עגונה קלאסית, שבעלה ברח לחוץ לארץ והשאיר אותה עגונה עם 10 ילדים.

<אסנת שרון: שתיהן כאחת – ואורית פה והיא תספר לנו את סיפורה בקצרה – חזרו מחו"ל מוארות.

<אסנת שרון: הן סיפרו על חוויה אחרת לגמרי בבית הדין הרבני בחו"ל.

<אסנת שרון: הן קיבלו מענה אנושי, הבנה לטרגדיה של חייהן.

<אסנת שרון: הן הרגישו כי פועלים כנגד הבעל או היבם, הסרבן, במקצועיות ובהחלטיות.

<אסנת שרון: והדיונים הניבו תוצאות שבזכותן שתיהן חופשיות היום.

<אסנת שרון: הפגישה עם בית הדין בחו"ל הייתה כמזור לפצעיה של העגונה, כאשר היא הבינה שאפשר גם אחרת.

<אסנת שרון: אני באופן אישי לא ייצגתי בבתי דין בחו"ל, אבל בחודשים האחרונים שמעתי עדויות של נשים רבות, עורכי דין וטוענים רבניים, שייצגו בבתי דין בחו"ל.

<אסנת שרון: מקרים אלה הביאו אותנו לבדוק לעומק מה קורה שם בבתי הדין בחו"ל ולמה זה כל כך שונה מבתי הדין בארץ.

<אסנת שרון: בקצרה.

<אסנת שרון: יש פה עורכי דין, פרופסורים, אנשים חשובים שיוכלו לדבר על הדברים יותר טוב ממני.

<אסנת שרון: אני רק אומר בקצרה, אני אדבר בקצרה על מקור הסמכות של בתי הדין הרבניים בארץ לעומת אלה של חו"ל.

<אסנת שרון: מקור הסמכות של בתי הדין בארץ, כולם יודעים, הוא בחוק.

<אסנת שרון: המקור הקדום הוא דבר המלך במועצתו - אני זוכרת את הרב יעקבי שלימד אותנו בזמנו - בסעיף 51, שקובע שהשיפוט יהיה בכל עדה דתית לפי הדין האישי.

<אסנת שרון: זה נמשך גם אחרי קום מדינת ישראל, ההלכה הזאת נמשכה עד שנת 1953, כשאז חוקק חוק שיפוט בתי דין רבניים, שקובע בסעיף 1 שענייני נישואים וגירושים של יהודים – יסלחו לי מי שלא יהודי פה – בישראל, אזרחי המדינה או תושביה יהיו בשיפוטם הייחודי של בתי דין רבניים; וסעיף 2, שמקביל לדבר המלך - - -

עאידה תומא סלימאן: על מה לסלוח?

עאידה תומא סלימאן: גם אותנו שלחו לשם.

עאידה תומא סלימאן: יש בתי דין שרעיים ויש בתי דין כנסייתיים, אל תדאגי.

<אסנת שרון: יש, יש.

<אסנת שרון: בנושא שאני מדברת אני מכירה רק את בתי הדין.

<אסנת שרון: הבעיה היא אותה בעיה, אני חייבת לומר.

עליזה לביא: בגלל זה יש שיתופי פעולה נשים מהדתות השונות.

<אסנת שרון: בהחלט.

רחל עזריה: למדנו גם אנחנו לשתף פעולה.

<אסנת שרון: הנישואים והגירושים, סעיף 2 שקובע שנישואים וגירושים של יהודים יערכו בישראל על פי דין תורה.

<אסנת שרון: כאמור, בתי הדין הרבניים עובדים מכוח חוק.

<אסנת שרון: המשמעות היא שפסק דין או החלטה של בית דין רבני ניתנת לאכיפה כמו הוצאה לפועל, רשויות פיננסיות וכו'.

<אסנת שרון: בחוץ לארץ זה וולונטרי לחלוטין – מי שרוצה בא, מי שלא רוצה לא בא.

<אסנת שרון: באירופה ובארצות הברית יש הפרדה מוחלטת בין דת ומדינה ולכן אי אפשר לכפות חוקית על מישהו להתדיין בבית דין רבני.

<אסנת שרון: אני חייבת לציין כאן שבמדינת ניו-יורק המצב שונה, יהיו שיספרו על כך.

<אסנת שרון: יש חוק שאומר שמי שתובע גירושים אזרחיים לא יוכל לקבל סעד, אלא אם כן הוא הסיר את המכשול הדתי שקיים, כלומר שייתן גט קודם.

<אסנת שרון: החוק הזה לא סותם לגמרי את הפרצה של סרבנות גט בחו"ל, כי מה קורה אם האישה היא התובעת?

<אסנת שרון: החוק במקרה הזה לא מועיל.

<אסנת שרון: לכן במקרים רבים בתי הדין בחו"ל שולחים אנשים שיש להם בעיה של מסורבות גט, שולחים נשים שמגיעות אלינו לתבוע גירושים בארץ, כיוון שבארץ לבתי הדין הרבניים יש שיניים לטפל במסורבות גט.

<אסנת שרון: כאן אני חייבת להוסיף ולהעיר על מקרה שהגיע אלינו, אל יד לאישה, שהוא מטופל ועלה לתקשורת בשבועות האחרונים – של סרבנות גט קשה, שבית הדין הרבני נתן פסק דין שמכניס לכלא את האבא של הבעל הסרבן.

עליזה לביא: כן, אבל הבוקר כבר ראינו ש - - -

<אסנת שרון: בבוקר ראינו שמשהים את זה.

<אסנת שרון: עוד לא נאמרה המילה האחרונה, כי עוד לא היה ערעור.

<קריאה: זה לא חוקי.

<אסנת שרון: אני רק חייבת לומר שבמקום הזה, כאן בית הדין הרבני נחלץ לעזרתה בכל הכוח.

עליזה לביא: זאת דוגמא שאני רוצה שנקבל פה הבהרות לגבי מה שקרה עם המקרה הזה, כי אני מבינה שבג"ץ עכשיו מעכב את זה.

<אסנת שרון: הוא מעכב את זה.

<דב פרימר: זה לא בג"ץ, זה הנשיאה.

עליזה לביא: הנשיאה מעכבת את זה?

עליזה לביא: אז אני אשמח להתעדכן.

<אסנת שרון: בכל אופן, זה נכון שזה כרגע מעוכב, אבל ברור שבית הדין הרבני כאן נחלץ לעזרתה של אותה אישה, כי זו הערכאה האחרונה.

<אסנת שרון: מבחינתנו אם בארץ היא לא תקבל גט ובית הדין הרבני לא ידאג שהיא תקבל גט, אז היא נשארת עגונה לכל חייה, מה שהייתה עד עכשיו במשך 10 שנים.

<אסנת שרון: אז לכן המקרה הזה הוא כל כך קריטי וכל כך משמעותי.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, קודם כל אנחנו חייבים להתקדם, אם אפשר לקצר.

עאידה תומא סלימאן: בנוסף הייתי רוצה לשאול, דיברתם בהתחלה על פתרונות הליכתיים.

עאידה תומא סלימאן: הלכתיים, תסלחו לי.

עאידה תומא סלימאן: משום מה להיות ערביה במקרה הזה נותן לי הרבה פריבילגיות.

עאידה תומא סלימאן: אני יכולה לטעות.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לשאול.

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שאת מתייחסת למקור הסמכות ולאפשרות שגם בתי הדין הרבניים יתחילו להכיל כל מיני צעדים שיפעילו לחצים, אבל האם קיימות אפשרויות של פתרונות הלכתיים שלא השתמשו בהם עד היום, או לא משתמשים בהם?

עאידה תומא סלימאן: יש סמכות לעשות משהו מעבר להכניס את האבא לבית הסוהר?

<אסנת שרון: יש סמכות ענקית, עצומה.

עליזה לביא: יש כלים.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נדבר על זה.

עאידה תומא סלימאן: בואו נתחיל בזה.

רויטל סויד: את יכולה לפרט אותם?

<אסנת שרון: מהפקעת קידושין להסכמי טרום נישואים, הסכמי ממון.

<אסנת שרון: הפקעת קידושין, יש כל מיני הצעות הלכתיות.

<אסנת שרון: היה פסק דין של בית הדין הרבני בצפת של הרב לביא, של גט זיכוי.

<אסנת שרון: אני חושבת שההלכה הצרופה יכולה להכיל לפחות 95% מהמקרים, רק לצערנו בתי הדין נמנעים מאד מאד מאד להשתמש בהם ומשתמשים בכלים שהם כלים שגם בכלים האלה שהם בעצמם מכריזים עליהם בכל במה, הם עצמם כמעט ולא משתמשים בהם.

עליזה לביא: מהתיאור שלך של המילה הלכתיים, ההלכה הולכת קדימה, אבל במקרה הזה מה שאנחנו טוענות, זה שלאורך ההיסטוריה היהודית הוצבו כלים, כלים שהיו בשימוש.

עליזה לביא: מאז שקמה מדינת ישראל הפחד והשיתוק תקפו את בתי הדין.

רחל עזריה: זה לא רק פחד ושיתוק.

עליזה לביא: יש חוסר אומץ הלכתי וחוסר שימוש בכלים והכלים האלה קיימים וזה מה שאנחנו באות ומעוררות.

עליזה לביא: ולא לחינם אנחנו מעוררות את זה, משום שהיום עאידה, יש הרבה יותר נשים שמבינות הלכה.

עליזה לביא: והמקום של המצוקה והכאב, וזה לא בכדי.

עליזה לביא: הציבור הגדול והרב והנפלא שנמצא פה, הגיע לכאן הבוקר באמת מתוך הבנה וידיעה שהפתרונות קיימים.

עליזה לביא: הנושא הזה של עגונות ומסורבות גט מובל על ידי נשים במדינת ישראל, הרבה מאד נשים.

עליזה לביא: את יודעת למה?

עליזה לביא: כי מי שכואב לו הוא זה שקם וצועק.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה ש - - -

<אסנת שרון: עוד משהו קצר בקשר לפתרונות.

עאידה תומא סלימאן: לא, שנייה, אני צריכה לסיים את המשפט שלי קודם.

<אסנת שרון: סליחה, בוודאי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שמנכ"ל בתי הדין נמצא איתנו.

עאידה תומא סלימאן: באיזה שהוא שלב, אדוני, אני ארצה שתתייחס דווקא לסוגיה הזו – למה לא משתמשים בכלים שנמצאים ואפשר להשתמש בהם ומשתמשים בכלים שנכון, תופסים כותרות ומשנים תדמית מסוימת, אבל בעצם הם בקצה שבקצה ומבחינתי, אני לא רואה למה אבא צריך לשלם מחיר על משהו שעושה הבן, אם להגיד את האמת.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד כשיש דברים שלא השתמשתם בהם עד עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: בגלל שאתה פעם ראשונה אצלי בוועדה, אני אומר שבדרך כלל אני מעלה ומציפה את השאלות ואחר כך אני ארצה את התשובות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שסיימת, גברתי.

<אסנת שרון: עוד משפט אחד קטן.

עאידה תומא סלימאן: משפט.

<אסנת שרון: רציתי לדבר על ההשקה של בתי הדין הרבניים בארץ ובתי הדין בחו"ל.

<אסנת שרון: אני רוצה להגיד שבבתי הדין בחו"ל, אמנם יש יחס מאד מאד טוב, אבל גם הם מתקדמים.

<אסנת שרון: יש בתי דין שמאד מתקדמים, שמשתמשים בפתרונות הלכתיים יצירתיים והרבה פעמים, כאשר מגיעים לבית דין רבני בארץ עם פסק דין מבית הדין בחו"ל, לא תמיד הם מכילים אותו.

<אסנת שרון: כלומר, מתחילים את הכל מהתחלה, למרות שיש כלל הלכתי שאומר – בית דין אחר בית דין לא מדייק.

<אסנת שרון: כלומר, מקבל את מה שבית הדין הקודם אומר.

<אסנת שרון: בתי הדין בארץ משתמשים בבתי הדין בחו"ל בעיקר לצורך סידורי גיטין.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: זה היה משפט ארוך.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: אני רוצה לספר קצת באופן אישי.

רחל עזריה: אני גדלתי בבית של יהדות של שמחה ואהבה מאד גדולה ואני תמיד שמעתי שיש מקומות שבהם היהדות היא מאד קשוחה ויש הרבה כאב ולא הכרתי אותם.

רחל עזריה: רגע לפני יום הולדת 27 התחלתי לנהל את ארגון מבוי סתום – ארגון מסורבות הגט, והמפגש הבלתי נתפס בין הפער בין היהדות בפועל, בחיים שלנו, לבין מה שקורה בבית הדין הרבני – הוא היה בלתי נתפס.

רחל עזריה: מקום שבו יכולה להגיע אישה עם ילדה, שנאנסה על ידי האבא, האבא כבר ישב בכלא על המעשה הזה והיא לא מצליחה לקבל חיוב גט.

רחל עזריה: זאת אומרת הרבנים בבית הדין הרבני אומרים לה שזה עניין של הילדה עם האבא, זה לא קשור לזה שהיא רוצה להתגרש מהאבא ולכן אי אפשר לתת חיוב גט.

רחל עזריה: או במקרים שבהם מגיע זוג והגבר אומר אני מוכן לתת גט, לי אין בעיה, מקסים.

רחל עזריה: אני רק דורש שהיא תשלם כסף, שמענו את הסיפור של החליצה.

רחל עזריה: ומשום מה בבתי הדין הרבניים בישראל החליטו ללכת על פסיקה יחידאית של המהר"ש דן, תזכרו את השם הזה – לא למדתם עליו בשום מקום.

רחל עזריה: פה הוא הפך להיות פוסק הדור.

רחל עזריה: הגורף בכל מקום.

רחל עזריה: מה שהמהר"ש דן אומר שעד שאישה לא נותנת בעצם את כל מה שדורשים, הגבר לא צריך לתת את הגט.

<גלית שאול: ואז יקראו לה סרבנית, שכחנו.

<גלית שאול: יש סרבניות, נאמר קודם.

רחל עזריה: היא תהפוך להיות הסרבנית, כי היא לא מוכנה לשלם כסף בשביל הגט שלה.

רחל עזריה: זו סחיטה, כי היא לא מוכנה לוותר על הדירה והיא לא מוכנה לוותר על המזונות והיא לא מוכנה לוותר על העתיד של הילדים שלה, אז היא לא בסדר.

רחל עזריה: אף פעם בהיסטוריה היהודית לא היה דבר כזה.

רחל עזריה: הגענו למדינת ישראל, סליחה - אני ציונית דתית - ראשית צמיחת גאולתנו.

רחל עזריה: המקום שבו הדברים האלה לא היו אמורים לקרות - - -

עאידה תומא סלימאן: זה רק בגלל שהוספתם את הדמוקרטיה.

רחל עזריה: והיום זה קרה ופה זה קורה.

רחל עזריה: אני רוצה לומר, אני הגעתי לכנסת כשאני החלטתי שאני הולכת לעסוק בארבעה דברים ואני אגיד אותם לא לפי סדר חשיבות.

רחל עזריה: אחד מהם הוא הוספת ימי חופשה במשק.

רחל עזריה: עשיתי.

רחל עזריה: החוק עבר.

רחל עזריה: הולכים להיות עוד יומיים חופש במשק, כולם אמרו לי – לא תצליחי, לא תצליחי.

רחל עזריה: התעשיינים לא יתנו לך, המעסיקים.

רחל עזריה: הצלחתי.

רחל עזריה: הדבר השני – מזון בריא בגני הילדים.

רחל עזריה: החוק מתקדם.

רחל עזריה: הולך להיות מזון בריא בכל גני הילדים בישראל.

רחל עזריה: אמרו לי – לא תצליחי, לא תצליחי.

רחל עזריה: אפשר.

רחל עזריה: שינויים בנושא של עבודת נשים – כל הזמן אומרים לי אי אפשר.

רחל עזריה: הכל מצליח.

רחל עזריה: מסורבות גט?

רחל עזריה: זה כולם אומרים אי אפשר, ואתם יודעים מה, באמת אי אפשר.

רחל עזריה: לא בגלל שזה מכביד עלינו מבחינה כללית לעומת ה-OECD.

רחל עזריה: שום דבר.

רחל עזריה: רק כי לא רוצים.

רחל עזריה: הבאתי הצעת מחליטים לממשלה, אמרתי – הבנתי – חקיקה זה מסובך, רוצים שהכל ייעשה בטוב, אין בעיה.

רחל עזריה: הבאתי הצעת מחליטים.

רחל עזריה: כל מה שביקשתי היו שני דברים.

רחל עזריה: אחד, שבבתי הדין הרבניים, כיוון שזה יושב גם על שבר דתי, נכון, גם על עניינים של דת ומדינה וגם על עניין מגדרי.

רחל עזריה: מגיעה אישה לבית הדין הרבני, כולם גברים.

רחל עזריה: עכשיו, מה לעשות שבישראל לטוב או לרע, לא משנה – מתגרשים גברים מנשים, ולכן, ברגע שהגברים מגיעים, יש להם עדיפות מאד משמעותית בבית הדין הרבני לעומת האישה.

רחל עזריה: מה ביקשתי?

רחל עזריה: שתהיינה יועצת משפטיות בבית הדין הרבני.

רחל עזריה: אין בזה שום עניין הלכתי.

רחל עזריה: זה לגמרי לגיטימי, הכל בסדר.

רחל עזריה: אמרו – צריך כסף.

רחל עזריה: באתי לשר האוצר, אמרתי לו – תקשיב, השר כחלון – הוא יו"ר המפלגה שלי – זה נורא, נורא חשוב, אני ממש מבקשת תקנים, שיהיה כסף לתהליך הזה.

רחל עזריה: הוא אמר לי – אני מבין שזה בנשמתך ואני מבין שזה חשוב ואני מבין שזה נוגע לכלל נשות ישראל, אני אתן לך מה שצריך.

רחל עזריה: חזרתי עם זה, אמרתי מה שצריך.

רחל עזריה: אחד – אמרנו יועצות משפטיות והדבר השני, שתהיה איזו שהיא מערכת מחשוב בבתי הדין הרבניים, שתגרום לכך שכשהאישה לא מקבלת את הגט ועובר הזמן שנתנו לגבר, זה יקפוץ במחשב ויידעו שצריך לטפל בתיק ולא שהאישה תצטרך לחזור לבית הדין הרבני ולבקש שוב ושוב דיון.

<הדס גרוסמן: ואז יסגרו לה גם את התיק, כי עבר הזמן.

רחל עזריה: כי עבר הזמן שלה.

רחל עזריה: שני הדברים מאד מאד לא מורכבים הלכתית.

רחל עזריה: זה אפילו לא פתרונות הלכתיים, זה ממש פתרונות ברמה הטכנית.

רחל עזריה: הבאתי את הכסף, הבאתי את התקנים, משכו אותי באף עוד פעם ועוד פעם.

רחל עזריה: קודם כל אמרו – הנושא הזה של - - -

עאידה תומא סלימאן: מה המסקנה, רחל?

רחל עזריה: שנייה.

רחל עזריה: הנושא של היועצת המשפטיות – זה אי אפשר.

רחל עזריה: למה אי אפשר?

רחל עזריה: אי אפשר.

רחל עזריה: משכו אותי.

רחל עזריה: הבאתי תקנים.

רחל עזריה: הבאתי את הכסף ואת זה כבר הורידו.

רחל עזריה: לגבי העניין של המחשוב – שוב הבאתי את הכסף.

רחל עזריה: רצו עוד תקנים ועוד תקנים ועוד תקנים, וברגע האחרון מהצעת המחליטים הוציאו בכלל את החלק שהם צריכים לעשות את העניין המחשובי.

רחל עזריה: רק ביקשו את הכסף.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, רחל - - -

רחל עזריה: לא, שנייה אחת, אני מבקשת, זה חשוב.

רחל עזריה: מה שאנחנו רואים ועזבו, אני אפילו לא מדברת על פתרונות הלכתיים, שעושים בחו"ל.

רחל עזריה: עזבו.

רחל עזריה: זה כאילו ארבעה צעדים קדימה.

רחל עזריה: אני מדברת על דברים טכניים.

רחל עזריה: טכניים.

רחל עזריה: אף אחד לא רוצה לפתור את בעיית סרבנות הגט.

רחל עזריה: זה הסיפור.

רחל עזריה: זו השורה התחתונה.

רחל עזריה: אם זה היה מעניין מישהו - - -

עאידה תומא סלימאן: איך את מסבירה את זה?

רחל עזריה: איך אני מסבירה את זה?

רחל עזריה: כי זה יושב על מקומות של כסף וכוח ושליטה ועניין מגדרי ועניין של דת ומדינה, ויש פה אנשים סביב השולחן, יושב פה מנכ"ל בתי הדין הרבניים, ואתה יודע – אני ישבתי איתך באין ספור דיונים.

רחל עזריה: אתה לא רצית את היועצות המשפטיות, למרות שאתה יודע בדיוק כמוני שאין שום בעיה עם זה.

רחל עזריה: ואתה לא רצית לעשות את המהלך הזה, שרק יגרום לזה שזה יקפוץ במחשב ויקל על נשים מסורבות גט לקבל את הגט.

רחל עזריה: אתה לא רצית את זה.

רחל עזריה: אני לא יודעת למה הם לא רוצים.

רחל עזריה: זו שאלה שתמיד שאלו אותי - למה - - -

עליזה לביא: את לא יודעת?

רחל עזריה: רגע, שנייה.

רחל עזריה: למה הדיינים לא פוסקים ככה ואני יכולה לתת אלף תירוצים, אבל בסוף, בסוף, לא משנה מה התשובה – הם לא מעוניינים לפתור את הבעיה.

רחל עזריה: ולכן אני חושבת שצריך לחדד את הדיון, כבוד יושבת הראש, באהבה גדולה ובהערכה ענקית – אני חושבת שצריך לחדד את הדיון.

רחל עזריה: זה לא רק זה שיש פתרונות ועכשיו יסבירו לנו למה הלכתית זה נורא מורכב פה.

רחל עזריה: שפשוט יגידו מה הם עושים כדי לפתור את הבעיה של סרבנות הגט, ואיך זה שהצעת מחליטים כל כך פשוטה, כל כך מדויקת, כל כך הגיונית, שנוסחה אגב עם מכון רקמן – משהו כל כך נכון, הם הצליחו לשמוט את הקרקע.

רחל עזריה: שנה שלמה למשוך אותי באף, כשהבאתי כסף, תקנים – כל מה שהם ביקשו – ובעצם הם לא רוצים לפתור את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עליזה לביא: רק בואו נזכיר שבקדנציה הזאת בתי הדין עברו ממשרד המשפטים למשרד הדתות וזה המחיר שהל ההסכם הקואליציוני בכנסת הזאת.

עליזה לביא: אז אנחנו לא הולכים קדימה, אנחנו הולכים אחורה.

עליזה לביא: כי ברגע שבתי הדין שייכים למשרד הדתות – ואני רוצה לתת לך דוגמא.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה - - -

עליזה לביא: רק ברשותך, דוגמא.

עליזה לביא: לפני כמה חודשים אני מקבלת טלפון באמצע היום על התדיינות בבית הדין הרבני.

עליזה לביא: אחרי 4 שנים מגיעה עגונה לבית הדין והדיין מסרב לגרש אותה – את יודעת למה?

עליזה לביא: משום שזה היה ראש חודש.

עליזה לביא: אני בטוחה שנמצאת פה אותה אישה שייצגה אותה.

עליזה לביא: היא מתקשרת ואומרת אבל אני נמצאת פה.

עליזה לביא: הבאנו את הגבר, 4 שנים לקח להביא אותו.

עליזה לביא: התערבנו.

עליזה לביא: פנו אלי ולמזלי מנכ"לית בתי הדין הזמנית הייתה מנכ"לית משרד המשפטים והיא נתנה פיתרון ומזור.

עליזה לביא: הפתרון הזה היום לא קיים, כי בתי הדין כפופים היום למשרד הדתות.

עליזה לביא: אז אנחנו הולכות אחורה ולא הולכות קדימה וזה בקואליציה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב אנחנו הולכים אחורה בהרבה דברים שקשורים לנשים במיוחד, אבל גם כן באופן כללי במדינה ואני מאד שמחה לראות שדווקא בנושא הזה יש לנו כנראה הסכמה גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מצטערת להגיד שכשביקשנו שיהיה גם נציג של משרד שירותי דת, הם ראו לנכון לא להגיע - - -

<הרב שמעון יעקבי: אני באתי גם בשם המשרד.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אם היית מחכה, זה בדיוק המשפט הבא שהייתי אומרת.

עאידה תומא סלימאן: הם אמרו שכבודו ייצג גם את המשרד, למרות שאני חושבת שהיה מן הראוי בכל זאת שמישהו יגיע גם ממשרד שירותי הדת, כדי לא רק לייצג את בתי הדין, אלא שאני אשמע גם כן מהמשרד שאמון על השירות הזה – מה המדיניות של ואיך הוא הולך לטפל בעניין שבנדון היום, שהוא עניין העגונות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת - - -

רויטל סויד: עאידה, אני חייבת ללכת לוועדת חוקה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: תודה רבה על הגמישות, אני חייבת ללכת לוועדת חוקה.

רויטל סויד: בוקר טוב ותודה לך על הדיון הזה ועל היום המיוחד הזה.

רויטל סויד: אני רציתי לומר לפני שחבר הכנסת אלעזר שטרן נכנס, שכמה מצער שכולנו פה נשים ואז הוא נכנס.

עאידה תומא סלימאן: היה גם דב חנין.

רויטל סויד: ואז אני רוצה להראות משהו.

רויטל סויד: אני בדרך כלל לא נוהגת לעשות את זה, אבל ארבעת חברי הכנסת שיושבים פה – וכל אחד ממפלגה אחרת לחלוטין – כולנו מרקע דתי, שומרי מסורת ודתיים וזה לא - - -

עאידה תומא סלימאן: את כללת אותי גם?

רויטל סויד: וזה לא סתם.

רויטל סויד: זו אמירה.

רויטל סויד: זו אמירה מאד מאד משמעותית.

רויטל סויד: זו אמירה מאד מאד משמעותית מכיוון שזה כואב לנו מהמקום שאנחנו מכירים ויודעים שאפשר לפתור.

רויטל סויד: לא ממקום שהוא נגד הלכה, לא ממקום שהוא נגד דת, לא ממקום שהוא נגד הממסד הדתי, ממקום שמכבד את הדת, מכבד את ההלכה, מכבד את הממסד הדתי ואומר אפשר לפתור.

רויטל סויד: לא אפשר לפתור – חייבים לפתור.

רויטל סויד: נושא העגונות במדינת ישראל – אין לי מילה אחרת לתאר אותו – מאשר התעמרות והתעללות בנשים.

רויטל סויד: וזה דבר שאנחנו לא יכולים להמשיך ולאפשר אותו.

רויטל סויד: רק תסתכלו על שני המקרים האחרונים שעלו לכותרות.

רויטל סויד: גם עודד גז, סרבן הגט, שבית הדין החליט בהחלטה מאד חשובה לעשות לו ביוש חברתי במקום שהוא גר בו.

רויטל סויד: לא יעלה על הדוכן, לא יתפלל, לא יאמרו לו שלום, לא יזמינו אותו הביתה.

רויטל סויד: ותראו איזו אמירה משמעותית.

רויטל סויד: וכמובן את זה שבית הדין החליט לקנוס את האב.

<קריאה: ואין גט.

רויטל סויד: איפה היינו כל עשרות השנים האחרונות?

רויטל סויד: למה הדבר הזה לא נעשה?

רויטל סויד: למה לא מרימים את נס הדגל ומחליטים - לא תהיה אישה יותר במדינת ישראל שתבכה לילה אחד בגלל שיש גבר שממשיך להחזיק אותה.

רויטל סויד: גבר שנקרא בעלה אבל הוא בעצם שונא אותה, אבל הוא בעצם לא רוצה את טובתה, הוא רוצה להמשיך להתעלל בה.

רויטל סויד: ואני פונה אלי, הרב יעקבי, מנכ"ל בתי הדין.

רויטל סויד: אני מכירה אותך.

רויטל סויד: אתה איש מאד נאור ומתקדם לא רק בתפיסת עולמך אלא גם בהיכרות שלך לא רק עם ההלכה, אלא גם עם המשפט, אתה גם עורך דין.

רויטל סויד: וזה בידיים שלך וזה במשמרת שלך.

רויטל סויד: ואתה יכול לשנות.

רויטל סויד: בתי המשפט לעתים יודעים שיש מכת מדינה והם מחמירים ענישה או מקבלים החלטות להפסיק תופעה.

רויטל סויד: לא יהיה יותר סחר בנשים.

רויטל סויד: לא יהיה יותר עבירות של גניבת רכב לדוגמא, והם מצליחים.

רויטל סויד: ואתה יכול לקבל את ההחלטה הזאת.

רויטל סויד: אתה.

רויטל סויד: ואתה יכול – ואני לא חס וחלילה מטילה את האחריות עליך – אני אומרת שיש לך את הכוח ואפשר לקבל את ההחלטה שלא תהיינה יותר נשים עגונות במדינת ישראל ולהחליט עכשיו שזה נושא שמתמודדים איתו, בין אם זה בהפקעת נישואין – ואני מדברת על העבר.

רויטל סויד: על העתיד – בוודאי.

רויטל סויד: יש את הסכמי קדם הנישואין ונמצאים פה גם רבנים שמוליכים את זה.

רויטל סויד: זה סיפור אחר, אבל אני מדברת אחורה, כתפיסת עולם שלא תהיה יותר.

רויטל סויד: וזה דבר שהוא אפשרי וצריך לעשות את זה עכשיו.

רויטל סויד: צריכה לצאת פה אמירה מאד ברורה מהדיון הזה.

רויטל סויד: חברת הכנסת עאידה תומא, יושבת ראש הוועדה - שאת עושה דברים מדהימים, וחברת הכנסת עליזה לביא, יושבת ראש הוועדה הקודמת שגם מוליכה את הנושא הזה, ובוודאי חברת הכנסת עזריה.

רויטל סויד: צריכה לצאת פה אמירה היום שמופנית כלפיכם – תקבלו את ההחלטה שזה לא יהיה.

רויטל סויד: יש אחד שצריכים לשלוח אותו לכלא ויש אחד שצריך לעשות לו ביוש חברתי במקום שהוא גר בו, בחברה הדתית, הדתיים הציוניים, ששם זה מאד חזק וזו פשוט צריכה להיות החלטה, זה הכל.

רויטל סויד: לא תהיה יותר התעמרות והתעללות בשם ההלכה.

רויטל סויד: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: גברת אורית אלעד.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאת נותנת עדות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

<אורית רייך-אלעד: הסיפור שלי זה בדיוק על מה שמתדיינים פה היום.

<אורית רייך-אלעד: אני הייתי מסורבת גט 7.5 שנים.

<אורית רייך-אלעד: בעלי ברח לחו"ל ובכל ניסיון לבוא איתו באיזה שהוא משא ומתן או הידברות – הוא סירב בתוקף.

<אורית רייך-אלעד: מה שהיה זה שלקח 4 שנים עד שבכלל חייבו אותו בגט.

<אורית רייך-אלעד: 4 שנים עד שחייבו אותו בגט.

<אורית רייך-אלעד: זה דבר ראשון.

<אורית רייך-אלעד: דבר שני, באחד הדיונים הראשונים שלי - אני החלפתי כמה הרכבים בבתי הדין – הדיין, ראש בית הדין של ההרכב הזה, האשים אותי – אמר לי את אשמה, למה התחלת עם זה?

<אורית רייך-אלעד: את הזמנת לו משטרה, למה עשית את זה?

<אורית רייך-אלעד: אז את אשמה.

<אורית רייך-אלעד: זאת אומרת להפוך אותי מהקורבן לזאת שעושה בעיות.

<אורית רייך-אלעד: אחרי ארבע שנים עברנו.

<אורית רייך-אלעד: ראינו שאי אפשר להסתדר עם בית הדין הזה.

<אורית רייך-אלעד: הם פשוט שולחים אותי הלוך וחזור, הלוך וחזור ולא מחליטים שום דבר.

<אורית רייך-אלעד: כל פעם סיפור אחר וכל פעם צריך לספר את הסיפור מחדש, כי הם בכלל לא זוכרים את המקרה.

<אורית רייך-אלעד: הם בכלל לא אוחזים ראש, הם עוד לא פתחו בכלל את התיק שלי.

<אורית רייך-אלעד: אז כל פעם מחדש צריך לספר את המקרה.

<אורית רייך-אלעד: זו השפלה מאד מאד גדולה לאישה לעמוד בפני הדבר הזה, בפני שלושה דיינים והתחושה היא שהם גם מזלזלים.

<אורית רייך-אלעד: זה כמו איזה תור לקופת חולים, יאללה, סיימת, ממשיכים הלאה.

<אורית רייך-אלעד: זה היה מאד מאד מאד קשה.

<אורית רייך-אלעד: מישהי שהייתה שם לפני כן אמרה לי – תחזיקי חזק באמונה, כי שם זה המקום הראשון שאפשר לאבד אותה.

<אורית רייך-אלעד: ולא האמנתי לה, לא הבנתי על מה היא מדברת, עד שהגעתי למקום הזה וזה ממש ככה.

<אורית רייך-אלעד: אחרי 4.5 שנים חייבו אותתו בגט מפה, מהארץ, ואז ממש בנס ניסים הייתה לפני שנה תכנית בערוץ 2 על מסורבות גט ובסוף התכנית ביקשו מאנשים לעזור למצוא סרבני גט, ומישהו בארצות הברית ראה את התכנית הזאת וראה את התמונה של בעלי ואמר אני יודע, אני מכיר אותו ויצר קשר עם הרב של הקהילה שבה הוא חי, ואף אחד שם לא ידע.

<אורית רייך-אלעד: הם הבינו שהסיפור מוזר, כי הוא חי עם אישה אחרת, אבל לא ידעו מה הסיפור.

<אורית רייך-אלעד: ואז הרב הזה פנה אלינו, פה להנהלת בתי הדין, למחלקת עגונות ומשם זה התגלגל שהרב ארגן שאני אסע לחו"ל, לארצות הברית ויהיה דיון בבית הדין בשיקגו.

<אורית רייך-אלעד: חשבתי מה הולך להיות שם, אם זה הולך להיות לי כמו שהולך להיות פה.

<אורית רייך-אלעד: פשוט הייתי בהתרוממות הרוח מלראות מה קורה שם.

<אורית רייך-אלעד: אלף כל הם ביקשו ממני את כל המסמכים לפני כן.

<אורית רייך-אלעד: הם ביקשו מבעלי – על מה הוא רוצה להתדיין.

<אורית רייך-אלעד: הם ביקשו ממנו מראש – תשלח על מה אתה רוצה להתדיין ועל זה היה הדיון.

<אורית רייך-אלעד: הצורה הזאת שכל דבר שהוא אמר, כל דבר שהוא הביא – לא משנה שזה היה מופרך – הם ענו לו הלכתית ובצורה מאד מכבדת ואסרטיבית ושמו אותו במקום, שהוא לא יכול היה להגיד כלום.

<אורית רייך-אלעד: גם ההתייחסות אלי הייתה התייחסות שהייתה ברצינות ובכובד ראש והתחושה הזאת, שאני נראית, אני מישהו, אני לא עוד איזה שהיא, רק להעביר אותה בסדר היום וללכת הביתה.

<אורית רייך-אלעד: הבנתי שאפשר אחרת.

<אורית רייך-אלעד: אפשר אחרת.

<אורית רייך-אלעד: גם פסק בית הדין אחר כך, הוא פושט היה מדהים, איך שהם לא השאירו שום דבר למניפולציה שלו.

<אורית רייך-אלעד: לא סחיטות.

<אורית רייך-אלעד: הם סגרו את כל הפינות.

<אורית רייך-אלעד: זהו.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, קודם על זה שבאתם ושיתפת אותנו.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מודה לך.

עאידה תומא סלימאן: ומעבר לזה, שנתת תקווה שיש אפשרות למשהו אחר.

עאידה תומא סלימאן: יש אפשרות להליך שנראה שונה ומשפיע בצורה אחרת.

<אורית רייך-אלעד: הבעיה שהמנויים פה בישראל זה מנויים פוליטיים.

<אורית רייך-אלעד: זה שמור לי ואשמור לך.

<אורית רייך-אלעד: זה לא שהרבנים ראויים, כי שם גם האנשים היו רחבי אופקים מכל הבחינות.

<אורית רייך-אלעד: ועדיין, הלכתיים ותורניים כמו שאני רוצה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה עכשיו?

אלעזר שטרן: אני אשמח.

אלעזר שטרן: אני צריך לצאת.

<הרב שמעון יעקבי: חברת הכנסת עזריה, את לא רוצה לשמוע את התשובה?

רחל עזריה: אני שמעתי אותך כל כך הרבה פעמים, אני אשמח אם יש לך חידוש כי אני חייבת לחזור לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: כולנו נשמע, למרות שגם אני אצטרך באיזה שהוא שלב לצאת.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שאני אהיה פה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת עאידה תודה לך ועליזה תודה גם לך.

אלעזר שטרן: אני מכיר את המחויבות שנים, עוד מהכנסת הקודמת.

אלעזר שטרן: אורית, הצבת לנו אתגר.

אלעזר שטרן: לנו, ליהדות במדינת ישראל, לצערי הרב, או לממסד הדתי במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: תראו, אנחנו דנים פה על עגונות, אבל האמת היא שהמספרים המדידים עושים שקר עם המציאות האמיתית.

אלעזר שטרן: לצערי הרב, וכך זה נתפס ובצדק, אני הייתי מתחיל לספור עגונות בערך שנה אחרי שהתחיל הדיון בבית הדין, בגלל שזאת האמת.

אלעזר שטרן: כיוון שבהתייחסות של בתי הדין הרבניים – ואני לא רוצה להכליל פה ויש בתי דין שמתייחסים כמו בשיקגו – אבל הדימוי הציבורי שקנו אותו ביושר לאורך הרבה שנים, הוא שלאישה לא כדאי להתקרב לבית דין רבני.

אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו עדים לדבר הזה, שיש לו הרי גם השלכות אחורה.

אלעזר שטרן: זאת אומרת אנשים גם לא רוצים להתחתן בגלל שהם חושבים בטעות, בדרך כלל, שהם לא יצטרכו להתגרש בבית דין רבני, אז הם גם לא מתחתנים עם רבנים.

אלעזר שטרן: ואז ממילא גם חושבים שהמשפחה זה לא בעלי ואשתי זה בן זוגי ולא משנה מה.

אלעזר שטרן: וגם כל המוסד, כל היהדות מתערערת דרך העניין הזה של יחס בתי הדין לגירושים.

אלעזר שטרן: אני חושב שאם היינו סופרים את הנשים, כמו שאמרתי קודם, אחרי שנה שהתחיל דיון והבעל כבר יכו לחיות עם מישהי, יכול לחיות עם מישהי אפילו בחדר המיטות שלו - - -

עאידה תומא סלימאן: אף פעם לא הבנתי את הקטע הזה.

עאידה תומא סלימאן: הסבירו לי את זה אתמול, שהגבר יכול להמשיך בחיים שלו, הוא יכול להיות עם עוד אישה - - -

עליזה לביא: וללדת ילדים.

עאידה תומא סלימאן: ואם ייוולדו לו ילדים הם לא יקבלו את הסטאטוס של ממזר.

אלעזר שטרן: אני מתנדב להרבה דברים והתנדבתי בחיים.

אלעזר שטרן: לצערי הרב אני לא יכול להתנדב להסביר לך את זה כל השאלה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: טוב.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לסיים ולהגיד מה האתגר הגדול של הדיון הזה.

אלעזר שטרן: ועאידה, תסתכלי עלינו מהצד בהקשרים האלה, שפניה של היהדות במדינת ישראל והרצון להשתייך - למי שנולד יהודי ואין ספק ביהדותו - לדבר הזה שנקרא יהדות, פעם שאלה הפנים שלה, האפקט הוא על הכל.

אלעזר שטרן: אני אמרתי קודם, האפקט הוא על נישואים מראש והאפקט הוא על הרבה מאד מנהגים או על ההפסד של הדת – גם פה תסלחי לי עאידה – הכי יפה בעולם – על היהדות.

אלעזר שטרן: ומה שאנחנו בעצם עושים בהצגה הזאת, אנחנו מרחיקים אנשים וזה עוד נדבך ואת התוצרים שלו תלכו לראות לפי מי שנוסע לקפריסין ולפארג ולבורגס ולאן שאתם רוצים.

אלעזר שטרן: שוב, אני מברך אתכם ואני מקווה שהשדולות האלה, למרות שאנחנו אופוזיציה - - -

עליזה לביא: זה דיון ועדה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא שדולה, זה ועדה.

אלעזר שטרן: סליחה, סליחה, טעיתי.

אלעזר שטרן: למרות שאנחנו אופוזיציה.

אלעזר שטרן: גם כן, לפחות שואלים אותנו מה אנחנו עושים, לפחות מחזיקים תקווה שפעם יהיה פה יותר טוב, גם בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך, חבר הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לפרופסור אביעד הכהן.

<אביעד הכהן: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

<אביעד הכהן: אני רוצה ראשית להודות לך, לחברת הכנסת ד"ר עליזה לביא, לחבר הכנסת שטרן ולכל החברים שהשתתפו פה בדיון החשוב הזה.

<אביעד הכהן: אחרי הדברים הנרגשים ששמענו פה, אני חושב שקודם כל צריך להגיד תודה.

<אביעד הכהן: יושבות ויושבים פה הרבה מאד אנשים שעוסקים בפעילות הזאת יום יום.

<אביעד הכהן: אני חושב שבתור מישהו מהציבור, כולנו חייבים להם תודה רבה, כל אחד כמובן מסגנונו ומכיוונו.

<אביעד הכהן: לגוף העניין.

<אביעד הכהן: לפני הרבה מאד שני, לפני כחצי יובל שנים כבר, כתבתי איזה שהוא מאמר שהכותרת שלו הייתה – אם תרצו אין זו עגונה.

<אביעד הכהן: והדבר הזה, אני חושב, מתקשר לדברים שלך – כבוד יושבת הראש.

<אביעד הכהן: פתרונות יש, ושאלת מה נעשה בשטח.

<אביעד הכהן: אז ראשית אני רוצה לומר, למרות כל הכמיהה שלנו לשיקגו ולניו יורק, אני חושב שלמדינת ישראל יש מקום אחר, מן הסיבה הפשוטה שבתי הדין בחו"ל הם בתי דין פרטיים, שיש בהם בתי דין טובים ויש בתי דין פחות טובים, ומדינת ישראל היא המדינה היחידה בעולם – צריך לומר את זה – המדינה היחידה בעולם שבה המדינה נתנה פתרונות למקרים של סרבנות גט באמצעות כמה חוקים.

<אביעד הכהן: הבעיה המרכזית – ופה אני רוצה בשני משפטים אחד להפנות לבתי הדין ואחד למקום הזה שאנחנו יושבים פה, לכנסת ישראל.

<אביעד הכהן: לגבי בתי הדין, בתי הדין יש בהם שעושים דברים, ושמענו רק מקודם על בתי דין שעושים עבודה נפלאה, גם ביחס שלהם וגם בפתרונות שהם מציעים, ושמענו פה כמה מקרים.

<אביעד הכהן: הבעיה הגדולה, ופה אני רוצה להביא את הנתונים – אתמול פרסם מנכ"ל בתי הדין, הנהלת בתי הדין פרסמה את הסיכום שלה לשנת 2015.

<אביעד הכהן: מתוך כ-7,500 תביעות גירושין שמוגשת בשנה, וכמובן לא כולן צריכות לעשות שימוש בסנקציות, מספר פסקי הדין שבהם הושתו סנקציות – 165 – הם על הנקודה החשובה שמדובר רק ב-47 תיקים.

<אביעד הכהן: כלומר גם אם יש 200 או 300 תיקים של סרבנות גט, ואני אומר את זה בלשון המעטה, מכיוון שארגוני הנשים מדברים על אלפי תיקים, אבל גם אם נגיד מדובר בכמה מאות, רק ב-47 תיקי סרבנים הושתו נגדם סנקציות שהחוק מאפשר להם וההלכה מאפשרת להם.

<אביעד הכהן: זה מה שקורים בהלכה הרחקות דה-רבנו תם.

<אביעד הכהן: ההלכה נתנה בידי בית הדין את האפשרות הזאת, ורק ב-23 מקרים הושתו צווי מאסר על סרבני גט.

<אביעד הכהן: שוב, סנקציה שהיא לא תמיד יעילה, צריך לומר את זה ,כל מקרה לגופו, אבל בהרבה מאד מקרים הדבר הזה אחרי יום - ברגע שסרבן גט יושב בכלא – אחרי יום הוא נותן את הגט לא פעם ולא פעמיים.

<אביעד הכהן: ב-23 מקרים לעומת 8,000 מקרים, לעומת 500 מקרים, אני חושב שהנתון הזה אומר הכל.

<אביעד הכהן: אז זה כלפי בתי הדין.

<אביעד הכהן: לצד זה, כמו שאמרתי, צריך לשבח את אותם דיינים ויש כאלה, שעושים באמת מלאכת קודש והמקרים ששמענו עליהם.

<אביעד הכהן: לגבי הכנסת, ופה אני חושב שלכנסת יש בשלושה מישורים תפקיד אחד.

<אביעד הכהן: שמענו פה על מינוי הדיינים.

<אביעד הכהן: בסופו של דבר בתי הדין לא חיים בחלל ריק.

<אביעד הכהן: מי שנותן את פסקי הדין זה הדיינים.

<אביעד הכהן: יושבים נציגים של הכנסת.

<אביעד הכהן: ישבה חברת הכנסת רויטל סויד.

<אביעד הכהן: היא יושבת בוועדת המינוי לדיינים.

<אביעד הכהן: ממש בימים אלה הולכים למנות שבעה מתוך תשעה דיינים של בית הדין הגדול, מתוך 11.

<אביעד הכהן: כלומר, 7 דיינים זה רובו של בית הדין – בידי המקום הזה.

<אביעד הכהן: בידי חברת הכנסת היכולת לבחור את אותם דיינים, שבאמת יעשו את המלאכה, שצריכים לעשות, שחייבים לעשות מבחינת ההלכה.

עליזה לביא: זה גם שינוי היסטורי.

עליזה לביא: אתה יודע שנשים מעורבות זה שינוי היסטורי.

עליזה לביא: 4 נשים בוועדה למינוי דיינים.

<אביעד הכהן: בהחלט, ובין השאר תודות לך ולכל אותם אנשים חשובים שפעלו בעניין.

<אביעד הכהן: אז זה דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: נחכה ונראה איך תצבענה הנשים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא בהכרח שהן תצבענה - - -

<אביעד הכהן: הנקודה השנייה זה הנושא של החקיקה.

<אביעד הכהן: בסך הכל החקיקה במדינת ישראל היא מצוינת בנושא הזה.

<אביעד הכהן: הבעיה היא כמו תמיד היא בעיה של אכיפה.

<אביעד הכהן: ופה שוב, לכנסת יש תפקיד גם כפיקוח על בתי הדין, כדי לאכוף את השימוש בסנקציות.

<אביעד הכהן: דובר בזמנו שיהיה דיווח כל כמה חודשים לוועדת הכנסת, לוועדה הזאת או לוועדה אחרת, שיהיה דיווח תלת חודשי שידברו על הסנקציות.

<אביעד הכהן: הדבר האחרון, דיברו פה על האתגרים ובזה אני רוצה לסיים.

<אביעד הכהן: האתגר הזה של הפתרון שדיברתי קודם הוא אתגר כפול.

<אביעד הכהן: גברתי דיברה פה על מדינה דמוקרטית.

<אביעד הכהן: צריך לזכור שמקרה של סרבנות גט הוא שלילית חירות של אישה, פגיעה בכבוד שלה.

<אביעד הכהן: מאסר עולם בעצם.

<אביעד הכהן: אני כבר לא מדברת על הזכות להורות ולחיי משפחה בהיבט הדמוקרטי.

<אביעד הכהן: האתגר השני הוא האתגר של מדינה יהודית.

<אביעד הכהן: תורת ישראל היא תורת חיים, וכל עוד שיש עגונה אחת בעולם ולכל עגונה – כמו שלכל איש יש שם – לכל עגונה יש שם וקול ופנים – כל עוד שיש עגונה, אפילו אחת, לא בא שלום לעולם.

<אביעד הכהן: ולכן אני חושב שכולנו צריכים מצד אחד לחזק, לא רק לדבר על השלילה, אלא לחזק את כל ידי אלה שעושים במלאכה.

<אביעד הכהן: מצד שני, להמשיך במאבק הזה עד שלא יהיה מקרה אחד שנוכל לבוא ולומר שאנחנו יכולים לשבת בשקט, שלא עשינו הכל כדי לפתור את הבעיה הזאת.

<אביעד הכהן: אם תרצו, אין זו עגונה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו מתחילה את השעה השנייה בדיון הזה והרשימה של האנשים שרוצים לדבר עוד מאד ארוכה ואני מבינה את זה, אבל אני מבקשת לנסות כמה שאפשר לקצר.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אתן לאף אחד מאלה שמתדיינים לעבור את השלוש דקות, שזה זמן שבכנסת הזו נחשב בסדר גמור כדי להעלות פה כל מיני נושאים.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאולי כדאי עכשיו להתחיל לקבל לפחות חלק מהתשובות על שאלות שעלו ואני ארצה לשמוע את הרב שמעון יעקבי, מנהל בתי הדין הרבניים.

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר, אדוני, לתת לנו גם הסבר מה בדיוק בתי הדין עושים היום בנושא הזה, איך אתם מתכוונים לפתור את הבעיה הזו ובאיזה כלים תשתמשו.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<הרב שמעון יעקבי: תודה רבה גברת יושבת הראש, חברות הכנסת, האורחים.

<הרב שמעון יעקבי: באתי לדיון על היחס שבין בתי הדין בחו"ל ובתי הדין בארץ, ואני רואה שהכיוון פונה למחוזות רחבים בהרבה מהכותרת של הדיון ואני בשלוש דקות מתבקש לתמצת תשובות - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: שלוש הדקות היו להתדיינויות.

<הרב שמעון יעקבי: כל כך הרבה טענות.

עאידה תומא סלימאן: אני אתן לך יותר זמן, בתנאי שתקבל יותר תשובות.

<הרב שמעון יעקבי: ברוך השם התמנו לאחרונה, לאחר שנים רבות, 22 דיינים חדשים ואני חושב שבחודשים האחרונים רואים בציבור תקופה שונה של עשייה בבתי הדין הרבניים.

<הרב שמעון יעקבי: העשייה הזאת עושה פירות.

<הרב שמעון יעקבי: יש התקדמות גדולה מאד בכל התחומים שבתי הדין עוסקים בהם וסוף סוף יש דיינים שיכולים להקשיב ולשמוע מצוקות של אנשים.

עאידה תומא סלימאן: אתה יכול לתת לנו כמה דוגמאות למשל מה התחומים שחלה בהם התקדמות?

<הרב שמעון יעקבי: יש לנו הרבה יותר פסקי דין.

<הרב שמעון יעקבי: יש פתרונות אד-הוק.

<הרב שמעון יעקבי: אם לא יכולנו לסדר גיטין בגלל מחסור בדיינים, היום אנחנו יכולים לסדר גיטין.

<הרב שמעון יעקבי: אבל צריכים לזכור שבמערכת בתי הדין יש סדר גודל של כ-90,000 תיקים בשנה.

<הרב שמעון יעקבי: אם אנחנו מחלקים את זה למספר הדיינים, התקנים, מבחינת עומס שיש על דיין, זה סדר גודל של 1000-1,200 תיקים בשנה שדיין צריך להתמודד איתם.

<הרב שמעון יעקבי: שמענו על היחס הכל כך טוב שיש בבתי דין בחו"ל לבעלות דין ושמענו את הדברים המרגשים של הגברת שעניינה גם היה בחו"ל, אבל כמה שעות יכלו להקדיש אותם דיינים עבור הנשים שמופיעות בפניהם בצורה וולונטרית.

<הרב שמעון יעקבי: הם בתי דין פרטיים.

<הרב שמעון יעקבי: אנחנו מדברים פה על עומסים בלתי נתפסים שיש על הדיינים.

<אסנת שרון: שהדיונים יהיו עד שלוש אחר הצהריים ולא עד שתיים עשרה וחצי.

<קריאה: שיגיעו בזמן.

<הרב שמעון יעקבי: דיונים צריכים להיות במשך שעות שעת המשפטים וגם צריכים לכתוב פסקי דין.

<הרב שמעון יעקבי: הדיינים - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, רק כדי להבין.

עאידה תומא סלימאן: בתי הדין ומתקיימים ועובדים רק עד השעה שתים עשרה?

<הרב שמעון יעקבי: לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: דיונים?

<הרב שמעון יעקבי: לא, לא.

<קריאה: כן.

<קריאה: זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לשמוע תשובה?

<הדס גרוסמן: מה קורה בתוך הזמן שהם - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו קיימנו את הדיון בצורה מסודרת.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש לשמור על הסדר הזה.

<הרב שמעון יעקבי: יש שעות שמיעת משפטים בבתי הדין הרבניים, בבתי המשפט.

<הרב שמעון יעקבי: שופט ודיין יושב בדין במשך כחמש שעות ביום שבהן הוא שומע משפטים.

<הרב שמעון יעקבי: בשאר השעות הוא כותב החלטות ופסקי דין.

<הרב שמעון יעקבי: היום כל המערכת היא מערכת ממוחשבת ואנחנו רואים את השעות המרובות שדיינים יושבים וכותבים החלטות.

<הרב שמעון יעקבי: המערכת שקופה.

<הרב שמעון יעקבי: בפני היא שקופה.

<הרב שמעון יעקבי: הדיינים חותמים על החלטות גם חמש דקות לפני כניסת שבת וגם במוצאי שבת וגם בשעות הקטנות של הלילה.

עאידה תומא סלימאן: כמה שעות יושבים שופטים בבתי דין אחרים?

<הרב שמעון יעקבי: אותו דבר.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני שואלת.

עליזה לביא: לא, את שואלת ובצדק, כי הרחש שעלה כאן נובע – אתה יודע את זה – מהמקום שדיינים מאחרים ומקצרים ויוצאים, ואנחנו אין לנו כלים להתמודד.

עליזה לביא: ויושבות פה רבות - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

<הרב שמעון יעקבי: חברת הכנסת לביא - - -

עליזה לביא: היה ניסיון - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

<הרב שמעון יעקבי: אנא, אנא, בואו לא ניצמד לסטיגמות שיש וקיימות – אני לא מתעלם מהן – שהן היו נכונות לפני כמה שנים.

<הרב שמעון יעקבי: היום בבית הדין בחיפה, שדיינים מגיעים ממקומות רחוקים, הדיינים נמצאים במקום בשעה רבע לתשע, גם כשהם מגיעים מרחוק, וכך גם מהמקומות האחרים.

<הרב שמעון יעקבי: אני ערכתי ביקורת בבית הדין בירושלים בשבוע שעבר.

<הרב שמעון יעקבי: השר לשירותי דת ערך ביקורת פתע בבית הדין בפתח תקווה בשבוע שעבר.

<הרב שמעון יעקבי: רבותי וגברותי, הדברים הללו מטופלים.

<הרב שמעון יעקבי: אבל זו לא הסוגיה העיקרית והמרכזית.

<הרב שמעון יעקבי: באנו לדבר גם כן - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רק מציעה לכבודו, אם הרבה מהקהל הנמצא, שנמצא בבתי משפט, שהולך ומקבל את השירות שם מבתי הדין, בעצם מעיר על הנושא הזה, מן הראוי להמשיך את הבדיקה ולבדוק עד הסוף את הטענות שמועלות, כי אני בטוחה שהם לא מעלים אותן בגלל שעברו איזו שהיא חוויה מסוימת לפני 10 שנים.

<קריאה: מאתמול יש לי דוגמא.

<הרב שמעון יעקבי: אז הדברים נעשים, אבל תרשי לי להתקדם הלאה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, תתקדם.

<הרב שמעון יעקבי: יש לנו 11,000 גירושים בשנה, זה סדר הגודל.

<הרב שמעון יעקבי: וכפי שאתן רואות פה, יש 7,500 תיקים שנפתחו, תביעות גירושין, ו-9,000 הסכמי גירושין.

<הרב שמעון יעקבי: זה אומר שבמהלך השנה, סדר גודל עצום של תיקים הפכו מתביעות גירושין להסכמי גירושין וכך זה נעשה.

<הרב שמעון יעקבי: אנחנו לא מתגאים בריבוי צווי ההגבלה שנעשו וגם לא בעובדה שכיום יש שבעה סרבני גט שנמצאים בכלא.

<הרב שמעון יעקבי: מבחינתנו זה כישלון.

<הרב שמעון יעקבי: היינו מעדיפים להביא אותם להסכמה.

<הרב שמעון יעקבי: העובדה שיש בידינו את הכוח להשית צווי הגבלה, זה עצמו משמעותי, זה עצמו חשוב וזה עצמו עושה פירות.

<הרב שמעון יעקבי: ובתי הדין עושים שימוש בכלים האלה.

<הרב שמעון יעקבי: אני מתכוון, בעזרת השם, אנחנו מתקרבים לקראת חג החירות, חג הפסח, וקיימות נשים שנמצאות בכלא, מכוח העובדה שהן מחכות לגט שלא ניתן והבעלים שלהו גם נמצאים בכלא.

<הרב שמעון יעקבי: אני מתכוון, בעזרת השם, לבקר בכל בתי הכלא שבהם נמצאים בעלים, כדי לנסות לשכנע אותם לתת את הגט.

<הרב שמעון יעקבי: אינני יודע.

<הרב שמעון יעקבי: זאת פעם ראשונה שמנהל בתי דין עושה את הפעילות הזאת.

<הרב שמעון יעקבי: אני מקווה שאני אצליח לשכנע כמה לנסות לברר מדוע כך הם הדברים, אבל לא זה בלבד מה שאנחנו עושים.

<הרב שמעון יעקבי: כשיושבים ושומעים תיקים ושומעים את התיקים בצורה רצופה ואפשר להקדיש להם הרבה שעות, אז גם כן אפשר לתת פתרונות ואפשר לתת פסקי דין.

<הרב שמעון יעקבי: כשבית הדין נותן פסק דין, יש פה גם אלמנט של כישלון שהוא לא הצליח להביא את הצדדים להסכם.

<הרב שמעון יעקבי: אבל פסקי הדין שאנחנו מפרסמים בחודשים האחרונים, מעידים כמאה עדים על העשייה הגדולה, על תשומת הלב, על הרגישות שיש.

<הרב שמעון יעקבי: פסקי הדין מנומקים.

<הרב שמעון יעקבי: יש בהם אמירה, אמירה מאד טובה והדברים האלה מעידים על שינוי והשינוי הזה קיים.

<הרב שמעון יעקבי: אמרה חברת הכנסת עזריה שהיא השיגה לנו תקציבים והשיגה לנו תקנים.

<הרב שמעון יעקבי: ובכן, בכל מה שקשור למערכת המחשוב שחברת הכנסת עזריה ציינה, הדבר הזה נמצא כרגע בתהליך של פיתוח.

<הרב שמעון יעקבי: אבל כשדיברנו על תקנים ודיברנו שיהיו מבקרי אכיפה או מרכזי אכיפה על יישום פסקי דין לגירושין, התחלנו לדבר על כך שצריך תקן לכל בית דין אזורי, תקן של מפקח כזה ושני תקנים לבתי דין גדולים.

<הרב שמעון יעקבי: כלומר, דיברנו על סדר גודל של 15 עד 17, צריך עוד איזה שהוא מנהל מחלקה בהנהלת בתי הדין שיעבוד על כך.

<הרב שמעון יעקבי: קיבלנו הסכמה, לפחות מהגברת עזריה וגם מהשרה גילה גמליאל, שגם הייתה מעורבת בעניין.

<הרב שמעון יעקבי: אבל בשלב השני כשהתחילו מגעים עם האוצר, אז פתאום זה פחת ל-12 ולאחר מכן זה פחת לשישה, ובשלב המאוחר זה הפך להיות ל-3-4, ואי אפשר לעשות את הדבר הזה עם כוח האדם הזה.

<הרב שמעון יעקבי: אני רוצה להסביר.

<הרב שמעון יעקבי: חברת הכנסת עזריה אמרה שההצעה שלה נוסחה עם מרכז רקמן.

<הרב שמעון יעקבי: היא צודקת.

<הרב שמעון יעקבי: הייתה הצעת חוק שנידונה בשנת 2011 על הגברת הפיקוח על אכיפת פסקי דין והצעת החוק הזאת נתקלה בהתנגדות מוחלטת של האוצר, בגלל הצורך להוסיף תקני דיינים ותקני כוח אדם.

<הרב שמעון יעקבי: הצעת החוק הזאת צומצמה בוועדה.

<הרב שמעון יעקבי: זאת הייתה הצעת חוק של חבר הכנסת אורלב וחבר הכנסת שנלר, והיא צומצמה מהצעה כזאת גדולה להצעה כזאת קטנה, בגלל ההתנגדות התקציבית של האוצר.

<הרב שמעון יעקבי: אמרה חברת הכנסת עזריה מבחינתה שהנושא בוער בעצמותיה ואני שותף לאותו רצון לעזור למסורבות הגט.

<הרב שמעון יעקבי: היא מביאה לנו את כל מה שלא נכנס בהצעת החוק דרך הצעת מחליטים של הממשלה, בדרך שאנחנו לא יכולים לפתור אותה.

<הרב שמעון יעקבי: איך אפשר לפתור בעיות, כל כך הרבה בעיות בכל כך קצת זמן?

<הרב שמעון יעקבי: אנא.

<הרב שמעון יעקבי: תבן אין ניתן לעבדיך ולבנים אומרים לנו עשו.

עליזה לביא: תראה, בכל מה שקשור לתקציב, אנחנו ניקח את זה.

עליזה לביא: אני גם מזכירה לכולנו שיש החלטת ממשלה בנושא הזה, שבעצם נקבעה ב-5 ביולי 2015 לגבי העברת סמכויות ונקבע שם שבתוך 14 תוגש לממשלה, על ידי השרה לאזרחים ותיקים, ביחד עם השר לשירותי דת, הצעה לשיפור הטיפול במקרים של מסורבות גט.

עליזה לביא: עד היום - - -

<הרב שמעון יעקבי: זאת ההחלטה שאנחנו מדברים עליה.

עליזה לביא: כן, אבל אתה אמרת בשנת 2011.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על 2015.

<הרב שמעון יעקבי: זאת ההצעה שיזמה חברת הכנסת עזריה והיא נתקעה בגלל חוסר תקציב וחוסר תקנים.

עליזה לביא: אבל רגע אדוני, חוסר התקציב זה באשר לצעדים שבאמת יאפשרו יותר, אבל את התלונות שחוזרות ונאמרות, אי אפשר לתלות אותן רק בתקציב.

עליזה לביא: על חלק מהדברים, ראית, לא הגבתי, בסדר.

עליזה לביא: יש כסף.

עליזה לביא: צריך לשים אותו בבסיס התקציב ולא בכל מיני דרכים עקומות למיניהן.

עליזה לביא: צריך לעשות את זה, וזו הביקורת שלי גם כחברת אופוזיציה.

עליזה לביא: אבל באשר לדברים ולביקורת שנשמעת, ואני יודעת שאתה שותף לרצון לקדם את בתי הדין ולתת מזור לכל מסורבת גט ועגונה.

עליזה לביא: יש לכם יכולת.

עליזה לביא: יש לכם כלים.

עליזה לביא: תקיימו את - - -

<הרב שמעון יעקבי: ברור, אז - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מתנצלת.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לצאת לכמה דקות.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש מחברת הכנסת עליזה לביא לשאול את השאלות אם יש צורך.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה שהיא מובילה את זה, ובינתיים לקחת בחשבון שיש אנשים שנרשמו.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת, כי אנחנו נצטרך לסיים בשעה 11.

עליזה לביא: תודה גברתי.

עאידה תומא סלימאן: אני מתנצלת, זה עניין דחוף.

עאידה תומא סלימאן: (היו"ר עליזה לביא)

<הרב שמעון יעקבי: תרשי לי?

עליזה לביא: כן, בבקשה.

<הרב שמעון יעקבי: זה לא רק הנושא התקציבי, את אומרת?

עליזה לביא: לא.

<הרב שמעון יעקבי: אני חושב שהנושא התקציבי וכוח האדם הוא הנושא המרכזי.

<הרב שמעון יעקבי: הרי דיברו כאן על ההשוואה בין בתי הדין בחו"ל לבתי הדין בארץ.

<הרב שמעון יעקבי: אני לא שמעתי שהנשים הללו, שכל כך מתפעלות מהיחס של בתי הדין בחו"ל, ואני מקבל את זה - כלומר ההתפעלות היא התפעלות אמיתית – הם לא ביקשו פסקי דין מבתי הדין בחו"ל והסתפקו בפסקי הדין בחו"ל ואמרו אוקיי, זה בסדר, לא צריך את בתי הדין בארץ.

<הרב שמעון יעקבי: אני שומע שמחו"ל באים לארץ כדי לקבל פתרון לבעיות שלהם.

<הרב שמעון יעקבי: תראו, בתי הדין בישראל הם המיינסטרים של הפסיקה ההלכתית בכל העולם.

<הרב שמעון יעקבי: מי שרוצה פסקי דין אזוטריים מבתי דין שלא נמצאים במרכז, ילך ויקבל אותם.

<הרב שמעון יעקבי: מי שרוצה הפקעת קידושין בדרך שאיננה מקובלת על הפסיקה האורתודוכסית, המסורה לנו מדורי דורות, אז אנחנו לא הכתובת.

<הרב שמעון יעקבי: אם גברתי מצפה שאני אשנה את הגישה ההלכתית של בתי הדין הרבניים, אני לא שם.

<הרב שמעון יעקבי: התפקיד שלי הוא תפקיד מנהלי.

<הרב שמעון יעקבי: התפקיד שלי הוא אדמיניסטרטיבי ואני מחפש את הפתרונות שבתי הדין יהיו יעילים, כדי לאפשר יעילות לבתי הדין ולאפשר שמיעה של האנשים.

<הרב שמעון יעקבי: השמוע בין אחיכם – בשביל זה צריך דיינים שיישבו וישמעו.

<הרב שמעון יעקבי: אי אפשר שכשדיינים שומעים תיק, אז אנשים צובאים מאחורי הדלת ודופקים בחוסר סבלנות ומצפים לתיק הבא.

<הרב שמעון יעקבי: כל הזמן אנחנו נמצאים במרוץ של החלטות פנימיות – עוד החלטות ועוד החלטות ועוד החלטות.

<הרב שמעון יעקבי: את הדבר הזה צריך להרפות.

<הרב שמעון יעקבי: צריך לאפשר את זה באמצעות הוספת תקנים של דיינים.

<הרב שמעון יעקבי: ואני מזכיר, אני אמרתי את זה בחודשים האחרונים כמה פעמים.

<הרב שמעון יעקבי: היו 63 דיינים במדינת ישראל בשנת 1960.

<הרב שמעון יעקבי: היו אז 123 שופטים.

<הרב שמעון יעקבי: מערכת המשפט גדלה פי חמישה, אנחנו גדלנו פי 1.42.

<הרב שמעון יעקבי: איך 2,000 גיטין, שהיו בשנת 1960, היום יש 11,000 גיטין בשנה, איך אפשר לתת - - -

<גלית שאול: אולי יעשו רק את הגיטין.

<גלית שאול: כל הימים הכרוכים לגיטין לא יהיו שם ואז אולי יהיה יותר - - -

עליזה לביא: בסדר, את יודעת שלגבי הסמכויות גם בכנסת הקודמת וגם בכנסת הזאת שמתי - - -

<גלית שאול: פעם ממונות היו חייבים להיות שם ועכשיו גם את זה מכניסים לשם, אז זה בסדר - - -

עליזה לביא: עורכת הדין גלית שאול, אני אתן לך רשות הדיבור.

<הרב שמעון יעקבי: נדמה לי שגם כאן הדברים משתנים.

<הרב שמעון יעקבי: אנחנו שומעים שלא הכל ירוק במערכת בתי המשפט לענייני משפחה.

עליזה לביא: לא, אדוני, תראה, בנושא הזה של התקציב אנחנו איתך ואני חושבת שאין פה באמת עניין של קואליציה ואופוזיציה וצריך להגדיל.

עליזה לביא: אבל גם צריך לראות דרכי פתרון יישומיות.

עליזה לביא: רק לא מזמן אתה ביקשת להוסיף אליכם את כל הנושא הזה של ממונות.

עליזה לביא: אז איך אפשר שאתה יכול לבקש שאנחנו נסייע לך בזה, כשאתה מתאר כזאת מצוקה בבתי הדין?

עליזה לביא: אז בואו רגע נבוא ונתרכז - - -

<הרב שמעון יעקבי: סוגיית הממונות היא סוגיה נפרדת.

עליזה לביא: לא נפתח את זה עכשיו.

עליזה לביא: זו סוגיה נפרדת, אבל קודם כל - - -

<הרב שמעון יעקבי: אז למה להעלות את זה פה?

עליזה לביא: כי אתה בא ומצר על התנאים הקיימים, כשאני אומרת לך – בטח שצריך לבוא ולסייע, אבל אני מדברת איתך בראש ובראשונה על כלים שעומדים לרשות בתי הדין והם לא משתמשים בהם.

עליזה לביא: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לעורכת הדין רחל לבמור שתענה לך - - -

<הרב שמעון יעקבי: אולי תרשי לי שני משפטים?

עליזה לביא: אני אתן לך את שני המשפטים, אבל אני רוצה שהיא כן תענה לך, דווקא על זה שאתה בא ואומר מה את רוצה, שאני אשנה את ההלכה?

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: אני רוצה שנדע כולנו איך אפשר לעשות את זה.

עליזה לביא: בבקשה, גברתי.

<רחל לבמור: תודה רבה ליושבת הראש.

<רחל לבמור: המשפט האחרון של הרב יעקבי הוא באמת נכון, שאנחנו באים בישיבות ומבקשים תשובות מהרב יעקבי ואין לו שום השפעה על החלטות בית הדין.

<רחל לבמור: הוא עושה את התפקיד האדמיניסטרטיבי שלו, ושם, מתוך כלים אדמיניסטרטיביים, בהחלט אפשר להקל ולעזור אבל זה לא הפתרון הכוללני.

<רחל לבמור: הפתרון הכוללני זה השיטות הפסיקתיות של בתי הדין הרבניים.

<רחל לבמור: אם אנחנו באנו להשוות בין בתי דין בחוץ לארץ ובין בתי דין בארץ, ואני לא משווה לבתי דין פרטיים מאד בחוץ לארץ, קטנים, אני משווה לבתי דין מרכזיים כגון בית הדין בשיקגו - - -, בתי דין גדולים ומרכזיים בארצות הברית, או אפילו בתי הדין שהרבנות הראשית שלנו מכירה בהם, שהם בתי דין נחשבים ולא קיקיונים.

<רחל לבמור: אני פשוט שמתי לב למשהו מאד מעניין.

<רחל לבמור: כבר דובר כאן על הסמכויות שמדינת ישראל העניקה לבתי הדין הרבניים שלנו, שזה צעד היסטורי וזו הגשמת החלום הציוני דתי, וזה נכון שזה יקרה במדינת ישראל, שלבתי הדין שלנו יש סמכויות מרחיקות לכת, שהעניק להם החוק האזרחי, שזה מעניין ביחד.

<רחל לבמור: אז מה שאני שמתי לב, שבהשוואה לחוץ לארץ, ככל שכוח בית הדין גדול יותר, הכוח, החומרה של הפסיקה שלו יורדים, ומי שאין לו כוח, חומרת הפסיקה שלו עולה.

<רחל לבמור: זאת אומרת שפסק הדין שווה הערך לחיוב גט אצלנו, בחוץ לארץ נקרא סירוב.

<רחל לבמור: בתי הדין בחוץ לארץ – המרכזיים – המיינסטרים – אם נשתמש במילה שהרב יעקבי השתמש בהם.

יעל כהן-פארן: לא אזוטריים.

<רחל לבמור: כן.

<רחל לבמור: הם עוסקים בכך שאדם צריך לתת גט לאשתו ברגע שיש גירושין אזרחיים, מה שאין אצלנו.

<רחל לבמור: ואם הוא לא, אז הם מוציאים נגדו סירוב גט.

<רחל לבמור: הם מתנהגים בצורה כה מכובדת, ונכון, אני הייתי עדה לגיטין בחוץ לארץ.

<רחל לבמור: בהשוואה לסידור גט שם לסידור גט כאן, אני פשוט הייתי נדהמת עד כמה שזה מכובד ויפה ומקדש שם שמיים, איך שמסדרים גט בחוץ לארץ בהשוואה לאיך שמסדרים גט כאן, שאין השוואה.

<רחל לבמור: אז בכל אופן, הם עושים את זה מפני שהם לא רק צריכים לקנות את אמון הציבור.

<רחל לבמור: כשאנחנו מבקשים מבית הדין כאן לקנות את אמון הציבור, הם צריכים לקנות את הציבור, מפני שהציבור לא יגיע והוא לא תחת סמכותו.

<רחל לבמור: אז כאן, כיוון שבבתי הדין הרבניים, בוודאי עד לעת האחרונה, אין כל כך מספיק ניסיון עם הדיינים החדשים, כדי לראות באיזו עוצמה תהיה ההשפעה שלהם – אם הם ישנו את מה שקרה במשך השנים האחרונות.

<רחל לבמור: אבל כאן, כיוון שיש לבית הדין סמכות בלעדית על המעמד האישי של כל יהודי – אזרח או תושב מדינת ישראל – גם גברים וגם נשים – יש להם את הסמכות הבלעדית ומהכוח הזה יש שתי תוצאות.

<רחל לבמור: פסקי הדין הם נסחבים ולא מקבלים פסקי דין חדים וחלקים כמו חיוב גט בזמן סביר או בתיקים שמתאימים לכך.

<רחל לבמור: והדבר השני, שהגישה ומה שהגברת אורית הרגישה על בשרה, זה נכון.

<רחל לבמור: לא מרגישים בן אדם בפניהם, בגלל שיש להם את הכוח ואי אפשר לברוח למקום אחר.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: חברת הכנסת יעל פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: טוב, אני מתנצלת כי פשוט יש דיון אחר שאני חייבת לחזור אליו, ככה זה בשבוע האחרון של הכנסת.

עליזה לביא: תודה שבאת.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשאול שאלה ואני שוב מתנצלת שאני לא אהיה כאן אם יהיו כאן תשובות.

יעל כהן-פארן: אני יודעת שבתחילת הדיון עלה קצת הנושא של הפקעת קידושין ונאמר כאן על ידי הרב יעקבי שזה לא מקובל על פוסקי ההלכה בדורות האורתודוכסיים, אבל אני מכירה מקרה אחר, שקרה בשנות ה-20 במצרים ויכול להיות שהדוגמא הזאת ידועה כאן ויתכן שלא, אבל שהתקבל פסק הלכה על הפקעת קידושין, בגלל שרבו שם המקרים של איומים וסחיטות למעשה, איומי עגינות וסחיטות כספיות.

יעל כהן-פארן: ולכן התקבלה החלטה על ידי הרב הראשי בשנות ה-20 של המאה הקודמת, שזה לא כל כך הרבה זמן, כן לבצע הפקעת גירושין.

יעל כהן-פארן: ובעצם הפקעת גירושין, כשחושבים על זה, היא יותר האיום, יותר להוות המקל.

יעל כהן-פארן: זאת אומרת זה בעצם יהווה איזה שהוא מימד מרתיע.

יעל כהן-פארן: אני בטוחה שאם זה יאושר ואם זה יקרה פעם אחת, זו תהיה הפעם היחידה והאחרונה, כי פשוט לא יהיו יותר סירובי גט, כי הם ידעו שיש כלי בידי הרבנים ובתי הדין הרבניים יכולים לעשות את ההפקעה הזאת.

יעל כהן-פארן: היום הסירוב שלכם לעשות זאת, לא ברור לי עד הסוף המניע.

יעל כהן-פארן: האם זה בגלל שאתם חושבים שאין לכם את הסמכות לעשות הפקעה ממונית, או האם זה עקרוני?

יעל כהן-פארן: כי היו החלטות, שוב, כמו שציינתי, במצרים בעבר, שכן הפקיעו קידושין.

יעל כהן-פארן: זהו.

יעל כהן-פארן: אני בכך אסיים.

יעל כהן-פארן: תודה.

עליזה לביא: אז חכי, כי אני אעביר את רשות הדיבור חזרה אליך.

עליזה לביא: ביקשת גם שני משפיטים וגם כדי שחברת הכנסת פארן תוכל לשמוע את התשובה.

<הרב שמעון יעקבי: צר לי על הדברים שד"ר לבמור אמרה.

<הרב שמעון יעקבי: אני חושב שעם כל הכבוד הראוי, הדברים נאמרים על סמך ניסיון של לפני שנים רבות.

<הרב שמעון יעקבי: בתי הדין, הדיינים כולם היום רגישים מאד, או רגישים ככלל ונאלצים לפעול בסד של המציאות שנמצאת בפניהם, בריצה המטורפת הזאת שיש מתיק לתיק.

<הרב שמעון יעקבי: המציאות היא שכיום יש 131 גברים שהם סרבני גט לאחר פסק דין לגירושין, ויש לנו 120 נשים שהן סרבניות גט לאחר פסקי דין לגירושין.

<הרב שמעון יעקבי: יש דבר נוסף שאני נותן עליו את הדעת בחודשים האחרונים ואני מתכוון לפעול בו, וזה לבדוק את התיקים שנמשכים מעבר לשנתיים ושלוש שנים.

עליזה לביא: מה להערכתך מספר התיקים?

<הרב שמעון יעקבי: אינני יכול לומר.

<הרב שמעון יעקבי: אני משער שיש כמה אלפים של תיקים כאלה ובכוונתי לבדוק מדוע הם נסחבים.

<הרב שמעון יעקבי: יש כמה אפשרויות.

<הרב שמעון יעקבי: יש אפשרויות של ענייני רכוש שלא הסתיימו, יש ענייני ילדים, יש תיקים שהוזנחו, אבל בכוונתי לבדוק את הדברים האלה ולצמצם - - -

עליזה לביא: ואז מה תכנית הפעולה שלך?

<הרב שמעון יעקבי: ואם, אם אנחנו נוכל לבחון ולדעת מדוע הדברים האלה נסחבים מעבר, נוכל לפלח את זה ונוכל לצמצם את הזמנים.

<הרב שמעון יעקבי: כיום יש דגש מיוחד שהדיינים בעצמם רואים זאת לנכון, לצמצם את זמן הטיפול בתיקים ולסיים תיקים.

<הרב שמעון יעקבי: לא להחזיק סתם מלאי של תיקים.

<הרב שמעון יעקבי: אני מקווה שזה גם כן ייתן את פתרונו, אבל צריך לזכור שבכל תיק של גירושין יש שני צדדים והדרך הנכונה כדי לפתור בעיה, זה לא רק באמצעות פסקי דין.

<הרב שמעון יעקבי: אמרתי שפסקי דין עדיין לא מסיימים את פרשת העגינות, אלא גם צריך את הגט עצמו.

<הרב שמעון יעקבי: ולכן יש אנשים שנמצאים בכלא הרבה זמן.

<הרב שמעון יעקבי: נאמר פה שיום אחד יישב בכל – הוא כבר ייתן את הגט.

<הרב שמעון יעקבי: במקרים רבים זה נכון, אבל יש כמה מקרים שזה לא נכון.

עליזה לביא: תתייחס לשאלה של חברת הכנסת.

<הרב שמעון יעקבי: אוקיי.

<הרב שמעון יעקבי: לפני 4-5 שנים, כשהתחילו לדבר על הנושא הזה של הפקעת קידושין, בין היתר הסתמכו על פסיקות של הרב עובדיה יוסף.

<הרב שמעון יעקבי: ואז אמרנו למציעים, פרופסור ברכיהו ליפשיץ, אמרנו לו תראה, הרב עובדיה יוסף חי וקיים - הוא גם היה אז ברוך השם בריא - מדוע לא תכנסו אליו ותנסו לשכנע אותו.

<הרב שמעון יעקבי: הסיפור הזה של הפקעת קידושין הוא אשליה.

יעל כהן-פארן: אבל זה בוצע לפני 100 שנה.

<הרב שמעון יעקבי: מה שבוצע, צריך לבדוק את המקרה הקונקרטי.

<הרב שמעון יעקבי: יש נסיבות מאד מסוימות - - -

יעל כהן-פארן: האם בדקתם?

יעל כהן-פארן: אני יכולה לשלוח לך את פסק הדין.

<הרב שמעון יעקבי: כמובן.

<הרב שמעון יעקבי: לא, אבל תבינו, אתן מדברות על הפקעת קידושין, כאשר פוסקי ההלכה במקרים של עגינות – בעל שנעלם – היו מוצאים כל מיני פתרונות הלכתיים כדי לסייע לנשים העגונות.

<הרב שמעון יעקבי: אם היה אפשר מבחינה הלכתית להשתמש בכלי הזה של הפקעת קידושין, לא היו משתמשים בו האחרונים, הראשונים, בתקופת הגאונים.

<הרב שמעון יעקבי: בתקופת התלמוד, תמיד כשהשתמשו בכלי הזה של הפקעת קידושין, תמיד נצמד לזה עצם הגט עצמו.

<הרב שמעון יעקבי: הגט עצמו היה קיים, אבל הגט היה בעייתי.

<הרב שמעון יעקבי: היו לו בעיות הלכתיות.

<הרב שמעון יעקבי: צרפו את מתן הגט יחד עם הנושא הזה של הפקעת הקידושין באותם מקרים קונקרטיים.

עליזה לביא: בלי שניכנס לעניינים האלה.

עליזה לביא: משפט אחרון.

<הרב שמעון יעקבי: הפקעת הקידושין, כאיזה שהוא פטנט שבית הדין יכריז שהכסף מופקע והקידושין בטלים, הוא לא קיים, הוא לא שייך.

<הרב שמעון יעקבי: חבל לנטוע את האשליה הזאת.

<הרב שמעון יעקבי: כשמדברים על כך שיש כלים ויש כלים ויש כלים, אז זה לא כך.

<הרב שמעון יעקבי: הארסנל של הפיתוח נמצא בתוך ההלכה.

<הרב שמעון יעקבי: אי אפשר על ידי חקיקה חיצונית לבוא ולומר תעשו כך ותעשו אחרת.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: פרופסור דב פרימר.

<דב פרימר: חלק גדול מהדברים אשר רציתי להגיד, כבר נאמרו, אז אני לא אחזור על הדברים.

<דב פרימר: אני רק רוצה לציין שני דברים.

<דב פרימר: דבר ראשון, בחוץ לארץ יש בתי דין ויש בתי דין.

<דב פרימר: אני אכן אישית עובד בצורה מאד מאד קרובה, אם זה בבית דין של אמריקה בניו יורק ואם זה בבית הדין בשיקגו.

<דב פרימר: אבל יש לי המון תיקים, לא רק אחד או שניים, המון תיקים שהם לא משני בתי הדין האלה.

<דב פרימר: ודווקא ניו יורק ושיקגו שייכים לאותו ארגון, אז אי אפשר להשתמש בהם כדוגמא, בגלל שאין בתי דין ואין שיטה של הכרה של בתי דין בחוץ לארץ והם בתי דין פרטיים, כפי שנאמר כאן עם תקציבים פרטיים.

<דב פרימר: אבל בחוגים אחרים, בחוגים החרדים, במקומות אחרים, אלה שלא שייכים לאורתודוכסיה המודרנית מהסגנון של ה - - - קונסול אוף אמריקה, זה עולם אחר לחלוטין, והם פונים אלי למצוא להם את הפתרון דווקא בארץ.

<דב פרימר: המצב של בתי הדין בארץ עולה פי כמה וכמה – גם מבחינה משפטית וגם מבחינה מעשית, על מה שקורה בחוץ לארץ.

<דב פרימר: אתם פשוט לא יכולים לתאר לעצמכם כמה קשה המצב של בתי הדין בחוץ לארץ.

<דב פרימר: להשתמש בבתי הדין בשיקגו כדוגמא, זה פשוט לא הוגן כלפי בתי הדין בארץ.

<דב פרימר: זו נקודה אחת שפשוט רציתי להדגיש.

<דב פרימר: נקודה שנייה זה שהדברים אשר אמר הרב עורך הדין יעקבי, מבחינת התפתחות באשר למה שקורה בבתי הדין בארץ לעומת מה שהיה לפני 10 שנים, הוא נכון.

<דב פרימר: הוא פשוט נכון.

<דב פרימר: אין מה להשוות.

<דב פרימר: פשוט אין מה להשוות.

<דב פרימר: הדיינים באים בזמן, הם נותנים פסקי דין, הם נותנים החלטות, הם מאד מאד יעילים ומעורבים בתיק.

<דב פרימר: יש הבדל בין הדורות וכאן פשוט הזמן עושה את זה שלו.

<דב פרימר: והרב יעקבי וכל המערכת שלו מאד רגישים לנושא הזה.

עליזה לביא: תודה.

<דב פרימר: אז לכן אלו שתי הנקודות שפשוט רציתי לתת.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: ד"ר גלית שאול, מנכ"לית מרכז רקמן, בבקשה.

<גלית שאול: אני מקווה שאני אצליח בזמן הקצר להכניס את התגובות לכל הדברים.

<גלית שאול: אני אומר ככה, בשבוע שעבר התארחנו – פרופסור רות הלפרין קדרי, ראשת המרכז ואני – בלונדון, ואנחנו פגשנו שם מספר ארגונים, נפגשנו עם ג'ופו, נפגשנו עם נשים שעובדות ונמצאות בבית הדין הרבני שם, וזה נכון שהתמונה היא לא מושלמת גם בחו"ל.

<גלית שאול: ולנו פה בארץ יש – ואפשר לראות את הקושי המאד גדול שנמצא בין בית דין לבית דין ויש מדינות שזה ככה ויש מדינות שזה אחרת.

<גלית שאול: לנו פה בארץ יש יתרון אחד גדול, וזה באמת היתרון שמדינת ישראל יש לה את הכוח לאכוף, לפקח, לתת, וזה היתרון שיש לנו.

<גלית שאול: וכשבאים אלי הרבה אנשים ואומרים לי נו, אז בואי נמצא פתרונות אחרים – נקים בתי דין כאלה, נעשה ככה, נעשה ככה, אני אומרת לא, אנחנו הקמנו פה מדינה מסיבה אחת, והסיבה הזאת שאנחנו רוצים לעשות את מה שניתן במסגרת המדינה.

<גלית שאול: אנחנו רוצים שיהיה כוח למי שצריך לעשות את מה שצריך ומה שנכון ומה שראוי.

<גלית שאול: ובדיוק מהסיבה הזאת, הצעת מחליטים כמו זו שהביאה חברת הכנסת רחל עזריה ביחד עם השרה גמליאל, היא חשובה - - -

עליזה לביא: לא, זה לא.

עליזה לביא: זו הצעת מחליטים שמזכיר המדינה, אביחי מנדלבליט, בתום ישיבת ממשלה שהייתה ב-5 ביולי 2015.

<גלית שאול: זה היה בקיץ שעבר.

עליזה לביא: כן.

<גלית שאול: הצעת המחליטים הזו קרתה מספר חודשים אחרי שהוחלט שבתי הדין יעברו, ואנחנו ביקשנו במיוחד את הרעיונות שהיו שם מסיבה אחת, מתוך דאגה אמיתית לכך שנשים ייפגעו כשבתי הדין יעברו ממשרד המשפטים למשרד הדתות.

<גלית שאול: רצינו בהזדמנות הזאת להגיד אוקיי, אנחנו לא רוצים לפגוע בנשים, אנחנו רוצים לעזור להן.

<גלית שאול: בואו ניקח כל מה שאפשר והייתה שם רשימה ארוכה מאד של פתרונות - רחל עזריה הזכירה רק שניים מהם - רשימה ארוכה של פתרונות.

<הרב שמעון יעקבי: אנחנו מרימים את הכפפה.

<גלית שאול: אבל כל הפתרונות האלה הם פתרונות קיימים.

<גלית שאול: הם פתרונות שיכולים לשפר במעט את מצבן של הנשים, הם כמובן לא הפתרונות המוחלטים ואני מסכימה לזה שהפתרון האמיתי הוא באמת בפסיקת הדיינים.

<גלית שאול: זאת אומרת שאם ימשיכו לבחור דיינים – ואני באמת מברכת על הבחירות האחרונות ואני חושבת שזה לא בכדי שלא נבחרו דיינים בכל השנים האחרונות.

<גלית שאול: זה לא קרה כי המערכת לא רצתה, זה כי לא היו הסכמות על האנשים האלה שיהיו שם.

עליזה לביא: הסכמות פוליטיות.

<גלית שאול: נכון.

עליזה לביא: בואו נקרא לילד בשמו.

עליזה לביא: הסכמות פוליטיות עיכבו את מינוי הדיינים ואנחנו רואים גם את כל מה שקרה לקראת המינוי של הדיינים הבאים בבית הדין הגבוה.

<גלית שאול: נכון מאד, אני איתך בהקשר הזה.

<גלית שאול: ולכן כל הפתרונות שאנחנו מנסים לשים מסביב ולעזור ולפקח ולדחוף ולקדם, הם רק איזה שהוא סוג של עזר, הם לא מוחלטים והם לעולם לא יתנו את הפתרון.

<גלית שאול: הפתרון הראוי הוא באמת דיינים שיש להם כוונה לעשות את זה.

<גלית שאול: דיינים שרוצים לפתור ומבינים את הבעיה של העגונות וישנם כאלה.

<גלית שאול: צריך באמת לומר שיש כאלה - - -

עליזה לביא: צריך לומר שיש דיינים שכן עושים.

עליזה לביא: יש הרבה מאד דיינים שעושים עבודת קודש.

<גלית שאול: אז עכשיו, אולי ניקח את היום הזה ואנחנו נשב כאן ונגיד – יום העגונה זה דבר חשוב וראוי וצריך לציין אותו, אבל אנשים שנלחמים כל השנה סביב הסיפור הזה ושמייצגים נשים כל השנה בסיפורים האלה, צריכים לשאוף לכך שעכשיו שבעת הדיינים בבית הדין הרבני הגדול שימונו, יהיו אנשים ראויים.

<גלית שאול: אנחנו לצערי הרב רואים שדווקא האנשים שנתנו פסיקות טובות ומקדמות נשים - - -

עליזה לביא: ורגישות.

<גלית שאול: ורגישות, לא נבחרים ומשלמים בקריירה האישית שלהם.

<גלית שאול: אז כשדיין צריך לקבל החלטה אמיצה, הוא עושה את החשבון הזה והוא אומר לעצמו – האם שווה לי לשלם במחיר הקריירה שלי?

עליזה לביא: מה שאת אומרת שמי שבעצם קשוב ורגיש, משלם במחיר ולא מתקדים?

<גלית שאול: בדיוק, בדיוק.

עליזה לביא: זה מה שאת אומרת.

<גלית שאול: במילים אחרות, כן, כן.

<גלית שאול: אני חושבת שכולם יסכימו פה באולם הזה, כל הנשים שיושבת כאן.

<גלית שאול: אין פה עניין, ואני באמת בהקשר הזה חושבת שבתי הדין - - -

עליזה לביא: לא, אבל פה זה לא העניין של מר יעקבי, זה עניין של הוועדה שבעצם יש פה בירוקרטיה פוליטית - - -

<גלית שאול: זה בדיוק מה שאני מנסה לומר, נכון.

<גלית שאול: איזה אחריות יש למדינת ישראל - - -

עליזה לביא: שדיברנו על זה, שמאז שקמה מדינת לישראל – הנה, זאת התוצאה של הבירוקרטיה.

<גלית שאול: בדיוק, נכון.

<גלית שאול: זה מה שהייתי רוצה.

<גלית שאול: לכן חבל לי שאין נציג של משרד הדתות, מכיוון שאנחנו יכולים לשפר ולעשות מה שאפשר מבחינה בירוקרטית את הכל, אבל אנחנו לא נוכל לדאוג שיהיו הדיינים הראויים שישבו בדין, שהם אלה ש - - -

<הרב שמעון יעקבי: השר לשירותי דת לא קשור לוועדה בכלל.

<גלית שאול: אבל יש לו השפעה.

<גלית שאול: יש לו השפעה ואנחנו יודעים שיש לו השפעה.

<גלית שאול: אי אפשר להתעלם מזה.

<הרב שמעון יעקבי: הוא לא חבר בוועדה.

עליזה לביא: הוא לא חבר בוועדה, אבל הוא יודע מי הרבנים שחברים בוועדה.

עליזה לביא: חלק מההתנגדות שהייתה נגד החוק שלי, של ארבע נשים בוועדה למינוי דיינים הגיע בדיוק מהסיבה הזאת, ולא בכדי הגדלתי אותו ל-11 במקום 10, ועם טוענת אחת רבנית, שאם חלילה, חלילה יום אחד לא תהיה אישה בכנסת או בממשלה, תמיד תהיה טוענת רבנית.

עליזה לביא: עורכת הדין הדס גרוסמן, ארגון מבוי סתום.

<הדס גרוסמן: טוב, אז אני אתייחס פה באמת לכמה עניינים.

<הדס גרוסמן: קודם כל באמת לעניין של מספר מסורבות הגט שנקט בו עורך הדין יעקבי.

<הדס גרוסמן: הבעיה הגדולה מתחילה בעצם מתי אנחנו סופרים את האישה כמסורבת ולבוא ולהתייחס לספירה רק מיום חיוב הגט זו אחת הבעיות הגדולות שלנו, כי אם אני אתן דוגמא של מקרה שאנחנו מייצגות, דוגמא הכי קלאסית של אישה ששמונה שנים כבר נמצאת בהליך, הבעל חי עם אישה אחרת, הביא איתה שני ילדים והיא לא יכולה להמשיך בחיים שלה.

<הדס גרוסמן: כשהגענו לבית הדין לדיוני הוכחות, בית הדין הודיע שהוא לא קובע פה חיוב גט ולא נקבע לה חיוב גט, למרות שהבעל כבר עם שני ילדים וכו', ולכן היא לא נחשבת מסורבת בעיני בית הדין, למרות שזה תיק שמתנהל כבר קרוב ל-10 שנים.

<הדס גרוסמן: אז כמובן שאני חולקת פה על הנתונים האלה והספירה לדעתי ולדעת כלל ארגוני הנשים, צריכה להיות אחרת.

<הדס גרוסמן: לעניין הדיון שלשמו התכנסנו כאן - - -

<גלית שאול: לכן גם נדרשה המערכת הזאת שביקשנו אותה, פשוט כדי להראות שאחרי שנה או - - -

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: חברים, יש לנו מליאה באחת עשרה ואני רוצה לאפשר לכולם.

<הדס גרוסמן: רק עוד נקודה אחת, שדווקא הכאב הגדול הוא מאחר שלבית הדין בארץ, לבית הדין במדינת ישראל – יש את השיניים ויש לו את הכלים לפעול כדי למנוע בעיית סרבנות ועגינות, מה שאין לבתי הדין בחו"ל, כי אין להם את השיניים האלה.

<הדס גרוסמן: אנחנו באמת רואים שבחלק מהמקרים, כשגם למבוי סתום מגיעים כל חודש כמה מקרים של נשים מחו"ל, שבאמת לא מצליחות לפעול שם ורוצות לפעול בארץ.

<הדס גרוסמן: ודווקא במקרים כאלה אנחנו רואים הרבה פעמים שדווקא כן בית הדין פועל במלוא העוצמה והמרץ ואותו הרכב שלא פועל במקרים שנידונים בארץ, במקרים שהוא רואה שזה מקרה שהגיע מחו"ל, פועל בעוצמה ובחזקה ויכול להכניס ולעכב בארץ ולעצור, כולל מעצר לילה.

<הדס גרוסמן: היה לנו מקרה שככה השגנו גט, עצרנו.

<הדס גרוסמן: השתמשו בפייסבוק כדרך המצאה וממש עשו הכל, שהם לא עושים את זה במקרים שנדונים בארץ, בגלל שהם יודעים ששם אין שיניים ויש להם פה איזה שהוא חלון הזדמנויות לפעול.

<הדס גרוסמן: ואם הם היו פועלים במקרים האלה כמו שהם פועלים בחו"ל במקרים בארץ – בכזו יעילות ומהירות – יכול להיות שלא היה צורך בדיון הזה.

<הדס גרוסמן: אנחנו לא מדברים כרגע מה יהיה בעתיד, על כספים.

<הדס גרוסמן: אנחנו מדברים מה קורה בפועל, כשאנחנו מגיעים לדיון, איך בית הדין מתייחס, איך בית הדין מתנהל.

<הדס גרוסמן: אני יכולה לתת רק דוגמא מאתמול בבוקר.

<הדס גרוסמן: יום לחוץ - כל האימהות פה יודעות – לחפש ילדים, תחפושות וכו'.

<הדס גרוסמן: עזבתי הכל באמצע, רצתי לדיון בתשע בבוקר, בבית הדין בירושלים.

<הדס גרוסמן: בשעה עשר רק הכניסו אותנו.

<הדס גרוסמן: ישב דיין אחד, שניים אחרים לא הגיעו ולא היה לנו הרכב, ואף אחד לא טרח להודיע לנו.

<הדס גרוסמן: זה לא המקרה הראשון וזה לא מקרה יחיד.

<הדס גרוסמן: זה קורה כל הזמן.

<הדס גרוסמן: אנחנו מבלים שעות על גבי שעות מחוץ לדלתות בית הדין, אפילו לא יוצאים להגיד לנו מה קורה.

<הדס גרוסמן: אז ברור שידפקו בחוץ על הדלת וברור שיצעקו, כי אנשים שם מכלים את ימיהם - ועורכי הדין פה יודעים להגיד את זה.

<הדס גרוסמן: שעות על גבי שעות אנחנו מעבירים במסדרונות בית הדין.

<הדס גרוסמן: ואם דיין לא מגיע, ולמרות שהוא יודע שהוא לא יגיע, אף אחד לא יתקשר לעדכן אותנו.

<הדס גרוסמן: מעולם לא התקשרו להגיד לי שמחר לא יהיה הרכב, וזה זלזול מאד גדול.

עליזה לביא: תודה רבה.

<הרב שמעון יעקבי: למה - - -

עליזה לביא: אדוני, אני אתן לך להגיב, אני פשוט רוצה לאסוף - - -

<הדס גרוסמן: זה מקרים כל כך רבים.

עליזה לביא: הנה, דוגמא מיום אתמול.

עליזה לביא: תרשום, תבדוק.

<הדס גרוסמן: זו המציאות.

<הדס גרוסמן: אתמול בבוקר.

<אודליה חן: אז למה לא פנו?

<הדס גרוסמן: לאן אני אפנה?

עליזה לביא: רגע, רגע, סליחה - - -

<הדס גרוסמן: אנחנו יודעים שיש הרכבים שככה מתנהלים קבוע.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אדוני, אני מציעה שתרשום.

עליזה לביא: תבדוק את המקרה הזה.

עליזה לביא: אני אשמח מאד לקבל תשובה פה לוועדה.

<הדס גרוסמן: אני אתן את הפרטים.

<הדס גרוסמן: זה לא חד פעמי.

עליזה לביא: חברים, אני רוצה לתת את רשות הדיבור לרב ירמי שטרן מארגון אורה, בבקשה.

<ירמיהו שטרן: תודה רבה על ההזדמנות לדבר פה.

<ירמיהו שטרן: אני מנכ"ל ארגון אורה, הארגון למען התרת עגונות בניו יורק.

<ירמיהו שטרן: אנחנו מדברים על תיקים של סרבנות גט, במיוחד בחוץ לארץ וגם במקרים שמגשרים בין הארץ וחוץ לארץ.

<ירמיהו שטרן: אני רוצה להציע שני דברים קטנים.

<ירמיהו שטרן: אחד זה לגבי בית הדין באמריקה וגם לגבי בית הדין של לונדון.

<ירמיהו שטרן: בתוך ההנהלה של בתי הדין יש אישה שהיא בתוך ההנהלה של בתי הדין וחלק מהאחריות שלה זה להיות נציבת תלונות, במיוחד בתיקים של גיטין, במיוחד בתיקים של עגונות.

<ירמיהו שטרן: הצעה ראשונה.

<ירמיהו שטרן: הצעה שנייה זה לגבי הגיטין של אמריקה במיוחד, שיש להם את הסכם קדם הנישואין.

<ירמיהו שטרן: ההערכה שלי היא שבתוך 10 שנים, 20 שנה אולי, זאת אומרת שבתוך 10 שנים לא יהיו מקרים, כמעט לא יהיו מקרים של עגונות בקהילת האורתודוכסים המודרניים בחוץ לארץ, בגלל הסכם קדם נישואין וזה בגלל שבית הדין של אמריקה במיוחד תומך בהסכם כזה ואני חושב שגם כן בארץ פשוט לא יהיו לנו עוד תיקים בקהילה האורתודוכסית המודרנית.

<ירמיהו שטרן: אם נצליח להפיץ את הסכמי קדם הנישואין שיש כאן בארץ, זה בעזרת השם גם כן יפתור את הבעיה כאן.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: יעל יחיאלי מישראל חופשית.

<יעל יחיאלי: אני רק רוצה להגיד שרוב הציבור בארץ הוא איננו ציבור דתי ולכן פתרונות הלכתיים לא מעניינים אותו.

<יעל יחיאלי: אנחנו פוגשים במהלך העבודה שלנו עשרות זוגות שהפתרון שלהם זה להתחתן בחו"ל והם גם נוסעים לקפריסין.

<יעל יחיאלי: ואז אני שואלת אותם – ומה תעשו אם חס וחלילה תרצו להתגרש?

<יעל יחיאלי: מה הפתרון?

<יעל יחיאלי: קפריסין לא תקבל אותם, כי זה לא מעניין אותם, כי זה גם לא כזה כייף לנסוע להתגרש.

<הדס גרוסמן: היא תקבל אותם כגט אזרחי, זה לא יעזור להם מבחינת - - -

<יעל יחיאלי: כן, אין להם פתרון.

<יעל יחיאלי: לכן, אותם הזוגות שאומרים – הדרך שלנו להתחתן זה להצביע בטבעת ולהתחתן בחוץ לארץ, אין להם פתרון ברגע שהם רוצים להתגרש.

<יעל יחיאלי: עכשיו, למה הם התחתנו בחו"ל?

<יעל יחיאלי: כי הם לא רוצים להיכנס למסלול ההלכתי.

<יעל יחיאלי: יש כאן הרבה מאד אנשים - - -

עליזה לביא: את יודעת שבמציאות הישראלית גם מי שמתחתן בחו"ל בנישואין אזרחיים, צריך - - -

<יעל יחיאלי: אני בטח יודעת את זה.

<יעל יחיאלי: אני יכולה להגיד על עצמי.

<יעל יחיאלי: התחתנתי לפני כמה שנים.

<יעל יחיאלי: לא רציתי חתונה יהודית.

עליזה לביא: לא רצית קשר עם הבירוקרטיה הזאת.

<יעל יחיאלי: רק שנייה.

<יעל יחיאלי: אני רוצה חתונה יהודית לפי ההגדרה שלי, לא רוצה חתונה הלכתית.

<יעל יחיאלי: למה?

<יעל יחיאלי: כי אם חס וחלילה אני ארצה להתגרש, חס וחלילה, אני שבויה של בן הזוג שלי ואני לא רוצה להיות שבויה שלו.

<יעל יחיאלי: לא רוצה.

<יעל יחיאלי: יותר מזה, הוא לא רוצה שאני אהיה שבויה שלו.

<יעל יחיאלי: ולכן אין לנו פתרון.

<יעל יחיאלי: עכשיו, מי שמעניין אותו פתרונות הלכתיים – ראינו שיש – חבל מאד שבית הדין הרבני לא עושה עם זה שום דבר, אבל מה יעשו מאות אלפי זוגות שלא רוצים פתרון הלכתי?

<יעל יחיאלי: רוצים פתרון אזרחי.

<יעל יחיאלי: יעשו הסכם.

עליזה לביא: כמו שאת יודעת, הנחתי את הסכם ברית הזוגות ונקווה - - -

<יעל יחיאלי: וככל שיותר זוגות יתחתנו בצורה אזרחית, זאת אומרת לא יתחתנו במדינת ישראל, ולכן אני רשומה כרווקה - - -

עליזה לביא: זו סוגיה, אבל היא לא מקרינה על המתח שאנחנו מצויים בו, ואני חושבת שבאמת ראוי להמשיך את הדיון הזה, אבל הדיון כאן הוא - - -

<גלית שאול: כמו שאמר חבר הכנסת שטרן.

<גלית שאול: הוא אמר – אנשים מתרחקים מהיהדות וזה זה שחשוב לכולנו.

עליזה לביא: לגמרי וזאת הדוגמא, אבל יש לנו רבע שעה ויש לנו פה עוד רשימה.

עליזה לביא: אני מבטיחה לך שאנחנו נעשה דיונים ונמשיך לעשות דיונים בנושא הזה.

עליזה לביא: עורכת הדין ניצן כספי שילוני, מרכז צדק לנשים, בבקשה.

<ניצן כספי שילוני: תודה רבה לחברת הכנסת לביא.

<ניצן כספי שילוני: קודם כל הערה בהמשך לדברים של הדס גרוסמן.

<ניצן כספי שילוני: גם אצלנו במרכז צדק לנשים אין לנו בכלל מסורבות גט ואני חושבת שגם ביד לאישה אין מסורבות לגט ובמבוי סתום, וצריך לסגור את כל הארגונים האלה, כיוון שאין לנו כמעט נשים שבאמת מוגדרות על ידי בית הדין כמסורבת גט.

<ניצן כספי שילוני: הערה נוספת לגבי האמירה של הרב יעקבי, שבתי הדין הם המיין סטרים של הפסיקה האורתודוכסית.

<ניצן כספי שילוני: אז אני רוצה רק טיפה לספר על המקרה שחברת הכנסת לביא הזכירה מקודם.

<ניצן כספי שילוני: בראש חודש אייר בשנה שעברה הגעתי לבית הדין עם אישה שמסורבת גט כבר 4 שנים.

<ניצן כספי שילוני: באופן שמאד הפתיע אותנו, הבעל פתאום הסכים לתת גט ברגע אחד ואז הדיין אמר – אני לא מסדר לכם גט.

<ניצן כספי שילוני: היום ראש חודש ובראש חודש אני לא מסדר גט.

<ניצן כספי שילוני: ויש באמת איזה שהוא עניין הלכתי מאד שולי שכבר הרמ"א אמר שבמקרה של חשש לעגינות לא חוששים לו לגבי מתן גט בראש חודש.

<ניצן כספי שילוני: ופשוט לא ידענו מה לעשות.

<ניצן כספי שילוני: היינו בבית הדין.

<ניצן כספי שילוני: אני ממש פחדתי.

<ניצן כספי שילוני: עמדתי ופחדתי שהבעל יברח פתאום.

<ניצן כספי שילוני: ניסיתי לנהל את כל הסיפור הזה, כל הזמן ליצור קשר עם הבעל שלא יברח והיו לי - - -

<הרב שמעון יעקבי: ניתן גט?

<ניצן כספי שילוני: ניתן גט אחרי לחץ.

עליזה לביא: כן, אבל רק אחרי התערבות ולחץ מאד גדול.

<ניצן כספי שילוני: אחרי לחץ ציבורי מאד מאד גדול שהצלחנו - - -

עליזה לביא: בהתערבות של מנכ"לית משרד המשפטים, שהייתה אז אחראית גם על בתי הדין.

<ניצן כספי שילוני: אני לא חושבת שזה המיינסטרים.

עליזה לביא: אבל איך יכול להיות שדיין שמחמיר על עצמו רוצה להביא את ההחמרות שלו גם על מקרה כזה?

עליזה לביא: כלומר, יש פה משהו שהוא - - -

<קריאה: איך אפשר לדבר על מיינסטרים הלכתי?

<הרב שמעון יעקבי: כשם שאין בעוצמותיהם שווים - - - שווים, כך גם - - -

<ניצן כספי שילוני: אבל אף אחד מדייני בית הדין האזורי בירושלים לא הסכים לסדר גט.

<ניצן כספי שילוני: אף אחד.

<ניצן כספי שילוני: אני לא מדברת על דיין אחד.

<ניצן כספי שילוני: לא היה דיין אחד בבית הדין האזורי בירושלים שהסכים לסדר גט.

<הרב שמעון יעקבי: ראש חודש - - -

<ניצן כספי שילוני: בראש חודש אייר.

<קריאה: יותר קל לבטל ראש חודש.

<הרב שמעון יעקבי: ראש חודש, בכל אופן, זה לא הגיע האוט אוף דה בלו.

<הרב שמעון יעקבי: החשש הזה, המניעה הזאת כתובה בהלכה.

<הרב שמעון יעקבי: נכון שיש מקום לשיקול דעת, כאשר - - -

עליזה לביא: ראש חודש חגן של נשים, אתם יודעים את זה.

<ניצן כספי שילוני: זה היה דיין ספרדי.

<הרב שמעון יעקבי: אשר מדובר בנסיבות כפי שאת מתארת את זה, אבל נדמה לי שזה היה בתקופה עוד לפני שאושרו עוד דיינים והייתה מצוקה - - -

עליזה לביא: נכון, הייתה מצוקה.

<ניצן כספי שילוני: לא הייתה שם מצוקה.

<ניצן כספי שילוני: היו שם כמה הרכבים שבאותו יום דנו.

<ניצן כספי שילוני: זו לא הנקודה.

<ניצן כספי שילוני: כל הזמן - - -

<הרב שמעון יעקבי: ובכל הרכב היה סדר יום והתיקים שלו ועכשיו אותו דיין - - -

<ניצן כספי שילוני: אבל זו לא הייתה הבעיה.

<ניצן כספי שילוני: זה לא שהם אמרו אין לנו זמן.

<ניצן כספי שילוני: הם אמרו אנחנו לא מוכנים לסדר גט בראש חודש.

<הרב שמעון יעקבי: המקרה הזה נפתר.

<ניצן כספי שילוני: נפתר, כמו כל - - -

<קריאה: אבל על כל מקרה צריך להילחם.

<ניצן כספי שילוני: זה לא המיינסטרים ההלכתי, לחלוטין, ואתם קיבלתם סמכות ממדינת ישראל כדי - - -

<הרב שמעון יעקבי: אם הרמ"א כותב את זה בשולחן הערוך, אז זה מיינסטרים הלכתי.

<הרב שמעון יעקבי: אלא מה?

<הרב שמעון יעקבי: שכשיש נסיבות מיוחדות, צריכים למצוא פתרון ומצאו פתרון.

<ניצן כספי שילוני: לא.

<ניצן כספי שילוני: אתם קיבלתם מנדט ממדינת ישראל לדון בכל נשות וכל אנשי מדינת ישראל ואתם לא יכולים לנקוט בחומרות הפרטיות של כל דיין.

<ניצן כספי שילוני: צריך למצוא לזה פתרון.

<ניצן כספי שילוני: אני רוצה עכשיו לעבור למשהו אחר.

<ניצן כספי שילוני: אני רוצה לספר על דיון אחר שאני ייצגתי לפני כמה זמן.

<ניצן כספי שילוני: אישה שביקשה גט כבר שנתיים וחצי, שזה לא הרבה בסדר גודל שאנחנו נתקלים בו.

<ניצן כספי שילוני: האישה הזאת הסכימה לוותר על מחצית מהזכויות שמגיעות לה בבית המגורים, ותוך כדי הדיון הבעל דרש שהיא תוותר על עוד ועוד ועוד, כמובן בגיבוי הדיינים, ואז רגע לפני שהגענו להסכמות בבית הדין, הבעל ביקש להעלות טענה נוספת.

<ניצן כספי שילוני: הוא אמר – אשתי עזבה לפני שנתיים וחצי את חדר השינה המשותף, היא עברה לישון בחדר האורחים, ולכן היא מורדת ואני מבקש שהיא תחזיר לי – הם היו נשואים כבר 27 שנה – אני מבקש שהיא תחזיר לי את הפמוטים שנתתי לה במתנה לפני 27 שנה, והיא מורדת ולפי ההלכה צריך להחזיר את מתנות החתונה.

<ניצן כספי שילוני: בית הדין גיבה אותו ואמר – נכון.

<ניצן כספי שילוני: זאת אומרת נתן החלטה שהיא צריכה להחזיר את הפמוטים.

<ניצן כספי שילוני: זה סיפור נורא נורא קטן, ולאישה הזאת ממש כבר לא היה איכפת לוותר על הפמוטים האלה, אחרי שהיא ויתרה על הרבה דברים, אבל אני רוצה להגיד שכל אישה שנכנסת לבית הדין יכולה לחוות השפלה כזאת.

<ניצן כספי שילוני: זו פשוט הייתה השפלה.

<ניצן כספי שילוני: הסיפור הקטן הזה הוא סיפור גדול של כל אישה שנכנסת לבית הדין.

<הרב שמעון יעקבי: כשאת אומרת גיבוי, המילה הזאת היא לא נכונה.

<הרב שמעון יעקבי: בית הדין מבקש לשמוע עמדה של הצד השני.

<הרב שמעון יעקבי: אם את רוצה שבית הדין יפסוק, אז בית הדין יפסוק.

<הרב שמעון יעקבי: אבל אי אפשר - - -

עליזה לביא: לא, אנחנו לא נפתח פה דיאלוג.

עליזה לביא: אני רוצה משפט סיום.

<ניצן כספי שילוני: אני רוצה רק משפט אחד להגיד, שבעצם כניסה של כל אישה לבית הדין זה פגיעה בכבוד שלה, רק בכך שזה מוסד שיפוטי של המדינה, שבו נשים לא מיוצגות.

<ניצן כספי שילוני: לכן העמדה שלנו היא שאישה צריכה כמה שפחות להיכנס לבית הדין.

<ניצן כספי שילוני: העמדה שלנו היא שצריך לבטל את הסמכויות - - -

עליזה לביא: בקואליציה הזאת, כמו שאת יודעת, אין סיכוי לקדם כל נושא של דת ומדינה.

עליזה לביא: מרוץ הסמכויות – אני הגשתי בכנסת הקודמת, אני מעלה בכנסת הזאת.

עליזה לביא: את ברית הזוגיות אנחנו מעלים בכנסת הזאת ואת יודעת בדיוק מה התשובה.

עליזה לביא: כן, גברתי, אני רואה שאת עומדת ואת כבר לא יכולה לחכות.

עליזה לביא: תציגי את עצמך.

<דבורה בריסק: שמי דבורה בריסק, אני טוענת רבנית, עובדת יד לאישה מעל 15 שנים.

<דבורה בריסק: אני רוצה לספר על מקרה שקרה בשנה שעברה ואני דווקא חושבת שהרב יעקבי ירשום את זה לעצמו ויברר בתוך המערכת.

<דבורה בריסק: פנתה אלינו אישה לאחר עגינות קשה מאד, של בעל שברח לחו"ל.

<דבורה בריסק: בדרך לא דרך הצלחנו בדרכי עורמה להביא אותו לארץ, לפרק זמן מאד מאד קצר, כשהיה מאד ברור שהוא כבר כבר נוסע חזרה.

<דבורה בריסק: היא בעצם סחבה אותו חזרה מתוך הבטחה שהיא אולי תנסה לעשות שלום בית.

<דבורה בריסק: הוא הגיע לארץ, הוצאנו נגדו צו עיכוב יציאה, הגענו לבית הדין בתל אביב.

<דבורה בריסק: ישב דיין.

<דבורה בריסק: הגענו להסכם גירושין של ויתורים מרחיקי לכת, העיקר שייתן גט עכשיו ומיד, למרות שצו עיכוב היציאה היה.

<דבורה בריסק: הבעל הסכים לתת את הגט, השנה הייתה שתיים בצהריים והדיין אמר לא, אני לא מסדר גט ואני גם מסיר את צו עיכוב היציאה, זה כתוב בהחלטה - - -

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: מה הייתה הסיבה?

<דבורה בריסק: והבעל ייסע חזרה לאיפה שהוא צריך שם בתור משגיח של ה-OU באיזה שהוא מקום - - -

<הרב שמעון יעקבי: השעה שתיים גרמה להסרת עיכוב היציאה?

<הרב שמעון יעקבי: נו, באמת.

<דבורה בריסק: כן, השעה שתיים.

<דבורה בריסק: הוא לא הסכים לסדר גט, כי השעה הייתה שתיים.

<דבורה בריסק: אני הפעלתי את כל - - -

משה יעלון: אולי הוא חשב שמבחינה הלכתית אין מקום לעשות את זה?

<דבורה בריסק: לא, לא, לא.

<דבורה בריסק: הוא כתב מפורשות - - -

<הרב שמעון יעקבי: מה זה לא?

<דבורה בריסק: לא, כי בהחלטה הוא כתב - - -

עליזה לביא: איך אפשר להגיד - - -

<דבורה בריסק: כי הסכם היה, - - - לקניין וההסכם אושר וכולם חתמו על ההסכם, ורק - - -

עליזה לביא: רק שנייה.

<דבורה בריסק: אני רק רוצה לסיים ולומר.

<דבורה בריסק: זה היה יום חמישי בצהריים.

<דבורה בריסק: אני הפעלתי את חצי בית הדין וזה לא עזר לי.

<דבורה בריסק: צו עיכוב היציאה הוסר.

<דבורה בריסק: אני פניתי מיד לבית הדין הגדול, באותו יום.

<דבורה בריסק: ביום שישי בצהריים נתן לי דיין מבית הדין הגדול החלטה להחזיר את צו עיכוב היציאה מיידית ולסדר גט מיידית ביום ראשון או בבית הדין האזורי או בבית הדין הגדול, ולא הוא לא ייצא מהארץ.

<דבורה בריסק: והגט סודר ביום ראשון.

עליזה לביא: תודה גברתי, תודה.

עליזה לביא: אני הבטחתי את רשות הדיבור לחברת הכנסת שולי מועלם שצריכה לחזור, היא רצה פה בין הוועדות.

עליזה לביא: אבל אדוני, תראה, אני מציעה שתרשום את הדברים, כי זה דפוסים.

עליזה לביא: מה שמטריד אותנו זה הדפוסים שחוזרים ועולים.

עליזה לביא: אני באמת יודעת את העבודה החשובה שנעשית ואת ההתקדמות, אבל - - - סליחה, אני לא אתן לך את רשות הדיבור.

עליזה לביא: פשוט יש פה מקרים שלא אירעו לפני הרבה זמן.

<הרב שמעון יעקבי: חברת הכנסת לביא, עם כל הכבוד, אני לא נזכר במקרה שסיפרה הטוענת הרבנית.

עליזה לביא: הישיבה מיד מסתיימת - - -

<הרב שמעון יעקבי: אבל לבוא ולומר שבגלל השעה שתיים דיין ביטל את עיכוב היציאה מן הארץ, זה כל כך מופרך - - -

עליזה לביא: אדוני, אני מציעה לך לבדוק את המקרה.

עליזה לביא: יש פה בית דין - - -

<קריאה: זה כל כך לא מופרך.

<קריאה: זה כל כך לא מופרך.

עליזה לביא: בית דין שלא נותן ובית דין עליון שכן נותן.

עליזה לביא: אז תרשום את הדברים ותבדוק ותיתן תשובה לגברת או לוועדה.

עליזה לביא: הבטחתי את רשות הדיבור לחברת הכנסת מועלם, בבקשה גברתי.

<אודליה חן: נורא חשוב שגם אנחנו נדבר, בגלל שאנחנו מהשטח.

עליזה לביא: יש פה יושבת ראש של הוועדה.

עליזה לביא: הגיעה חברת כנסת - - -

<אודליה חן: זה חשוב שישמעו אותנו.

<הדס גרוסמן: כולנו מהשטח.

<הדס גרוסמן: מי פה לא מהשטח?

<הרב שמעון יעקבי: לא, אולי יש עוד דעות אחרות.

<הרב שמעון יעקבי: (היו"ר עאידה תומא סלימאן)

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, שנייה, סליחה.

<אודליה חן: אפשר בכל זאת?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו סופגת את מה שלא היה - - -

<אודליה חן: מאד בקצרה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, קודם זכות הדיבור לחברת הכנסת שולי מועלם ואחר כך אני אתן לגברתי.

<אודליה חן: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: למרות שהגעתי הרגע.

שולי מועלם-רפאלי: שלום, אני מתנצלת על הפרפור.

שולי מועלם-רפאלי: כיושבת ראש סיעת הבית היהודי הייתי חייבת להיות בקוורום של יושבי ראש סיעות על שני חוקים אחרים שאי אפשר היה לצאת, חוץ מכמה דקות שאישרו לי קודם ואז קראו לי מיד, אז אני מתנצלת.

שולי מועלם-רפאלי: אני אגיד אמירה עקרונית, שהיא אמירה ידועה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת להגיד שאפילו אני מופתעת כל פעם מזה שהמציאות עולה על כל דמיון, חברי בהנהגת בתי הדין הרבניים.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, אני רואה ומברכת ושומעת את השינוי שכולנו חווים, את השינוי הברוך בשימוש באמירות הברורות.

שולי מועלם-רפאלי: עמדתי ידועה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שבתי הדין הרבניים, ראוי היה להם להישאר במשרד המשפטים, להיות חלק מהמערך המשפטי במדינת ישראל, אבל משעברו למשרד לשירותי דת, אני חושבת שהם רק יעלו אולי את התפיסה במשרד לשירותי דת, להיות משרד שמסתכל על המציאות בעיניים מפוקחות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שדיינים חייבים-חייבים לעשות הכל כדי שלא תהיה אף אישה או איש, אבל ברשותכם - המספרים מדברים בעד עצמם בדרך כלל - שהם מעוגנים, מסורבים בכל רמה שהיא.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו מכירים את הסיפור הפרטי שלנו, שהוא בעצם הסיפור הכללי של כל מסורבות הגט והעגונות.

שולי מועלם-רפאלי: במציאות שבה אנחנו נמצאים, שבית הדין הגדול עובד בחסר מטורף של דיינים, אחד הדברים שאני ניסיתי בכנסת הקודמת ומנסה בכנסת הזאת שוב, ביחד עם השר הרלבנטי, זה לדבר מחדש על התקנון של בתי הדין הרבניים.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שזאת מלחמה שהיא משותפת לכולנו.

שולי מועלם-רפאלי: ברור לנו לגמרי שהמציאות שבה המספרים לא עלו בערך מלפני 30 שנה, היא מציאות עגומה ביותר.

שולי מועלם-רפאלי: היא לא מצדיקה שום התנהלות לא תקינה של אף דיין, רשם, מזכיר או מזכירה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל זאת מציאות שהיא המלחמה שאנחנו חייבות להתגייס אליה, לדבר על תקנון מחדש של בתי הדין הרבניים.

שולי מועלם-רפאלי: לדבר מחדש על איך נראים פיזית בתי הדין הרבניים.

שולי מועלם-רפאלי: לדבר הזה יש משמעות גדולה.

שולי מועלם-רפאלי: על כניסה ביתר שאת של בתי הדין הרבניים לתוך המאה ה-21 בכל הכוח ולא במקטעים, אבל בעיקר-בעיקר אני חושבת שבתי הדין הרבניים - ובזה אני אסיים - חייבים לראות כל מי שבא בשעריהם כעולם מלא.

שולי מועלם-רפאלי: זו מחויבות של כל אדם שהחליט שעיקר חייו הוא בעיסוק בבתי הדין הרבניים.

שולי מועלם-רפאלי: הוא לא יכול לבחור שלא לראות בכל אישה שנכנסת לבית הדין הרבני עולם מלא, ובעולם המלא להביא לפתרון המהיר ביותר והנכון ביותר לכל אחת.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<גלית שאול: אולי נכניס נשים לשם.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

שולי מועלם-רפאלי: עמדתי בעניין הזה ידועה וכי שהציגה את הצעת החוק הזאת בפעם הקודמת - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, חברת הכנסת שולי, אני חייבת להגיד קודם כל שאנחנו בשידור ישיר, אז אני רק אגיד שהדיון הזה יימשך עוד 10 דקות, למרות שאני מבקשת דקה לפני הזמן לבקש אישור.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא אמורים להמשיך את הדיון מעבר לשעה 11.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם יאשרו לי או לא, להמשיך את הדיון, אבל בכל מקרה, הדיון הזה לא מסתיים היום.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, הועלו פה הרבה נקודות שקשורות לבתי הדין ואני מבקשת לקבל עליהן תשובות.

עאידה תומא סלימאן: גם על הטענות של הארגונים וגם של הנשים, אני מבקשת שהוועדה תקבל דיווח ותשובות על השאלות שהועלו, כדי שנוכל להמשיך את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אחרי הפגרה אנחנו נתכנס שוב ונמשיך את הדיון הזה, כי אני מרגישה שלא ניתנה הזדמנות מלאה לכלל הטענות והאפשרויות ואני לא מרגישה שיצאנו עם הצעות קונקרטיות מה אפשר לעשות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לעורך הדין נוח קורמן, מבת מלך, לדבר, כי אני יודעת שיש לך גם כן מה להגיד באופן ספציפי, אז בבקשה.

<נח קורמן: גברתי יושבת הראש, תודה רבה.

<נח קורמן: אני דבר ראשון רוצה לברך אותך על ניהול הדיון החשוב הזה.

<נח קורמן: זה מאד מכבד אותנו.

<נח קורמן: אנחנו מכירים אותך שנים רבות כלוחמת למען נשים מוכות, כמקימת המקלט לנשים מוכות ערביות, ואנחנו בצד השנים – מקלט לנשים דתיות – בהחלט מכבד.

<נח קורמן: תודה רבה גם לחברת הכנסת שולי מועלם, שעומדת ביום יום לצד נשים ומהווה כתובת ואוזן קשבת.

<נח קורמן: גם חברת הכנסת לביא, שיצאה.

<נח קורמן: אנחנו רוצים לומר דבר מאד מאד ברור וחד.

<נח קורמן: סרבנות גט זו אלימות, ואלימים מקומם בכלא.

<נח קורמן: לא שיימינג, לא דיון אחר דיון אחר דיון אחר דיון.

<נח קורמן: שיכניסו אותם לכלא.

<נח קורמן: עכשיו תגידו גם הסרבניות בכלא – ממש לא.

<נח קורמן: המילה הזאת סרבניות לא נכונה.

<נח קורמן: אפשר לתת היתר נישואים לכל בעל שאשתו מסרבת גט.

<נח קורמן: אפשר לעשות את ההליך הזה - - -

<קריאה: וילדיו לא יהיו ממזרים.

<נח קורמן: אבל אי אפשר לעשות הדדיות לצד השני.

<נח קורמן: לנשים אין אפשרות לתת היתר.

<נח קורמן: זה אחד.

<נח קורמן: שניים, דיברו פה על משך הסרבנות ואני בהחלט מסכים.

<נח קורמן: אני מצאתי את עצמי קיצוני יותר.

<נח קורמן: בדיון הראשון שהגיעו בני הזוג לבית הדין ויצאו משם בלי גט – זו סרבנות גט.

<נח קורמן: חוסר הסכמה של הצד השני – זו סרבנות.

<נח קורמן: אני רוצה גם לומר - - -

<הרב שמעון יעקבי: האם אדוני מציע לשנות את ההלכה?

<נח קורמן: לא, חס וחלילה.

<נח קורמן: אני אציע.

<נח קורמן: אני חושב שהבעל - - -

<הרב שמעון יעקבי: לשנות את ההלכה?

<הרב שמעון יעקבי: באמת.

<הרב שמעון יעקבי: איך אפשר לומר דברים כאלה?

<נח קורמן: אז אני אגיד מה אני מציע.

<נח קורמן: אני מציע הצעה פשוטה.

<נח קורמן: חלק גדול מהסחבת – ודיברו על זה פה – זה עניין הסמכות של בתי הדין שהיא ברוכה, ובתי הדין מחויבים בעצם בגלל הסמכות, להתעסק עם כל הנושא הממוני והילדים והכל מסביב, כדי שזה יהיה בכלל בסמכותם.

<נח קורמן: צריך לתקן את הדבר הזה.

<נח קורמן: צריך לתת לבית הדין את הסמכות לדון בעניינים הכרוכים גם לאחר הגט, אבל מנגד צריך להיות ברור שעד שאין גט, לא מתקיים שום דיון על כל העניינים האחרים.

<נח קורמן: ואם בית הדין - - -

<קריאה: זה נכון.

<נח קורמן: זה הרעיון.

<נח קורמן: אני לא יכול להרחיב בזה.

<נח קורמן: יש הרבה פתרונות.

<הרב שמעון יעקבי: אתה לא יכול להרחיב, כי הוא לא ישים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, שנייה.

<נח קורמן: אולי הוא לא מושלם, אבל הוא ישים מאד.

<נח קורמן: אפשר להגיע.

<נח קורמן: עובדה שאנחנו עושים את זה בהרבה תיקים.

<נח קורמן: כשיש הסכמה מתגרשים והדיונים על כל העניינים מתקיימים אחר כך.

<קריאה: זאת אומרת שזה קיים הלכתית.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, סליחה, סליחה.

<נח קורמן: זו לא בעיה הלכתית, זו בעיה טכנית.

<נח קורמן: זו בעיה סמכותית.

<נח קורמן: צריך לתת לבתי הדין את הסמכות הזאת ומנגד, אם בתי הדין לא יטפלו בגט בתוך זמן סביר, הסמכות תילקח מהם.

<נח קורמן: אחרת אנחנו פשוט מושכים ומושכים וכל יום הוא משמעותי, הוא קריטי.

<נח קורמן: דין פרוטה כדין מאה.

<נח קורמן: אי אפשר להגיד שנה זה זמן וחודשיים זה לא זמן.

<נח קורמן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך.

עאידה תומא סלימאן: אני לצערי הרב לא קיבלתי אישור על המשך הישיבה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אסור לנו לקיים ישיבות ועדה בזמן מליאה.

עאידה תומא סלימאן: אני אצטרך לנעול את הישיבה, אבל עד כמה שאני הבנתי - ולצערי הצטרכתי לצאת לאיזה שהוא עניין – אבל הבנתי שזה לא תם ולא נשלם.

עאידה תומא סלימאן: כלומר הדיון והויכוח עדיין קיים.

עאידה תומא סלימאן: כנראה נצטרך לעשות גם סוג של הידברות מעבר רק לישיבה שבאים ומטיחים בה את הדברים ולא תמיד מקבלים תשובות, ולנסות לקבל פתרונות.

עאידה תומא סלימאן: בשבילי, כל עוד שיש אישה אחת שסובלת – זה יותר מדי.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שהגיע הזמן וארצה לשמוע שבתי הדין יקבלו החלטה שהם לא יתנו יד לסבל הזה של הנשים והם יפעלו כדי לשחרר את כל הנשים העגונות.

<הרב שמעון יעקבי: וכך אנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נזמן עוד פגישה בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אני נועלת את הישיבה.