הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 66, 2016-03-21 14:15

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אתם כבר יודעים כמה אני שמחה שאתם כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה לפתוח את הדיון באופן רשמי, של הוועדה לזכויות הילד בנושאים שאתם בחרתם, שזה בעצם החינוך לדמוקרטיה וכל סוגית שעות אפס, רק שהיום לא אני אנהל את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: היום הבמה היא כולה שלכם ואני אעביר את רשות הדיבור ליו"ר מועצת התלמידים והנוער הארצית, כשאי אפשר לא להכתיר את הסגן, שהוא למעשה היו"ר האמיתי של היום הזה, וזה אלי חי, שהתלווה אלי במהלך כל היום.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר שיש לנו פה אורחים חשובים שהתווספו אליכם והם מגיעים מאורט סינגל ובסקי.

יפעת שאשא ביטון: ברוכים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: חוץ ממועצת התלמידים יש לנו פה גם קבוצה של תכנית ניר.

יפעת שאשא ביטון: אז גם אתם ברוכים הבאים וכמובן כל השותפים שלי ממועצת התלמידים הארצית – טובה בן ארי.

יפעת שאשא ביטון: אליאב, הבמה היא שלך.

יפעת שאשא ביטון: כל הוועדה שלך.

<אליאב בטיטו: תודה רבה.

<אליאב בטיטו: אז צהריים טובים חברים.

<אליאב בטיטו: בתחילת דברי אני מבקש להודות גם ליושב ראש הכנסת, למנכ"ל הכנסת, למירי יכין מאגף טקסים ואירועים ולכל מי שעזר וסייע ולקח חלק בבניית היום הזה, וכמובן ליושבת ראש הוועדה – חברת הכנסת ד"ר יפעת שאשא ביטון ולמנהלת הוועדה תמי, על כל הסיוע הרב מאחורי הקלעים.

<אליאב בטיטו: בשני משפטים על מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אליאב בטיטו: זה הגוף הנבחר, הרשמי והמייצג של כל בני הנוער במדינה – 750,000 בני נוער.

<אליאב בטיטו: יושבים כאן מסביב לשולחן גם חברי כנסת.

<אליאב בטיטו: חברי הכנסת שהם בעצם מייצגי הציבור במדינה ואנחנו כאן - לפחות בני הנוער שכאן - נציגי בני הנוער במדינה ואני רואה ביום הזה איזה שהוא מפגש שיא, מפגש פסגה ראוי בין נבחרי ציבור העם לנבחרי הציבור של בני הנוער.

<אליאב בטיטו: אנחנו במועצת התלמידים והנוער הארצית נבחרים במערכת בחירות שנבחריה באים מהכיתה לבית הספר, מבית הספר לעיר, עיר למחוז, מהמחוז למועצה הארצית והמועצות פועלות על פי ערכים דמוקרטיים.

<אליאב בטיטו: כל נציג במדינת ישראל של מועצות התלמידים והנוער, פועל בקוד אתי שיצרנו ביחד, הנציגים, שכולל ארבעה ערכים: ייצוגיות, אחריות, מעורבות וכבוד הדדי.

<אליאב בטיטו: מזה מספר שנים מקדמת מועצת התלמידים והנוער הארצית – וכמובן יושבת הראש יודעת את זה – יוזמה להורדת גיל הבחירה לכנסת מגיל 18 לגיל 17.

<אליאב בטיטו: אנחנו בעצם ננצל את ההזדמנות לקרוא לכל מי שיושב כאן לתמוך בהצעת החוק הזאת, כי לצערי אמש הוחלט בוועדת השרים לדחות את הדיון על הצעת החוק לאחרי הפגרה, וחשוב לי להדגיש לכל אותם המודאגים על בני הנוער בגיל 17.

<אליאב בטיטו: בני נוער בגיל 17 הם אזרחים בוגרים ואחראים.

<אליאב בטיטו: אנחנו אמנם מעט צעירים, אבל בגיל 17 יש לנו כבר רישיון נהיגה ביד, כי בגיל 16 ותשעה חודשים כבר הנפקנו רישיון נהיגה ואנחנו יכולים לעבור מיונים ליחידות קרביות וליחידות מובחרות בצה"ל ולפתוח חשבון בנק ואנחנו בעלי אחריות פלילית.

<אליאב בטיטו: ועל כן אין ספק שהמעורבות הפוליטית שלנו והאזרחית – היא בלתי נמנעת.

<אליאב בטיטו: זו היא זכותנו הטבעית להיות שותפים בבחירת נציגי הציבור במדינה.

<אליאב בטיטו: תמו הימים שבהם מבוגרים היו צריכים לתווך את המידע לבני הנוער.

<אליאב בטיטו: היום בגיל 17 אנחנו אזרחים צעירים לכל דבר, בעלי יכולות ועמדה, בדיוק או לפחות כמו של המבוגרים.

<אליאב בטיטו: בגיל זה מרבית בני הנוער נמצאים במסגרת חינוכית.

<אליאב בטיטו: בגיל 17 אנחנו לומדים את לימודי האזרחות ואין דרך טובה יותר ליישם אזרחות מאשר להצביע בבחירות לכנסת.

<אליאב בטיטו: המעבדה של שיעורי האזרחות זו ההצבעה בקלפי.

<אליאב בטיטו: תקדים לכך אנחנו יכולים לראות גם ברשויות המקומיות.

<אליאב בטיטו: כשגיל הבחירה ירד בשנת 2001 מגיל 18 לגיל 17, היו כאלה שבאו והרימו גבה ואמרו – למה לתת לבני נוער בגיל 17 לבחור?

<אליאב בטיטו: הדבר היום נראה בצורה הכי ברורה שיש, שהוא הוכיח את עצמו.

<אליאב בטיטו: כי פתאום יש מצעי חינוך, יש מצעי נוער, יש חברה צעירים שמקדמים אג'נדות פוליטיות ורעיוניות עמוקות בתוך מערכות הבחירות ברשויות המקומיות, והלוואי ותהליך דומה יקרה גם ברמה הארצית.

<אליאב בטיטו: שתי נקודות מאד מרכזיות להבנת הנושא.

<אליאב בטיטו: אחת זה שבשאר העולם, בניגוד למגמה הקיימת בשאר העולם, במדינת ישראל אחוז המצביעים בפעם הראשונה הוא כ-90% לעומת 50% של האוכלוסייה הבוגרת.

<אליאב בטיטו: זאת אומרת שיש רצון מאד מאד גדול של בני הנוער לבוא להשפיע ולהצביע.

<אליאב בטיטו: ודבר נוסף שאפשר לראות אותו, שכל העולם כרגע בתהליך של הורדת גיל הבחירה.

<אליאב בטיטו: באוסטריה גיל הבחירה ירד לגיל 16, בארצות הברית הוא ירד מ-21 לגיל 18, בכלל, אנחנו רואים בברזיל שזה בגיל 16 ובכל מדינות העולם יש תהליך של הורדה.

<אליאב בטיטו: אז אין סיבה שאנחנו לא נוביל גם כאן את הדגל.

<אליאב בטיטו: אז אני אנצל את ההזדמנות לקרוא גם לחברי הכנסת, גם לממשלה וגם לאדוני ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו ולכל מקבלי ההחלטות: אל תהיו אדישים.

<אליאב בטיטו: כבני נוער, אזרחי העתיד, אנחנו דואגים לעתיד של החברה שלנו.

<אליאב בטיטו: עזרו לנו להוביל עתיד טוב יותר.

<אליאב בטיטו: עתיד אחר.

<אליאב בטיטו: עתיד שנוכל לבוא ולהיות רגועים שיש לנו עתיד טוב.

<אליאב בטיטו: נושא זה לוקח חלק בתמונה רחבה יותר של השיח הציבורי.

<אליאב בטיטו: שיח שחייב להשתנות מתרבות הלייק והסטאטוס לתרבות העשייה מעבר למסך.

<אליאב בטיטו: על כולם לפעול לשינוי השיח הציבורי.

<אליאב בטיטו: עלינו לא לדבר רק על חשיבות ההתנדבות – דבר שברור לכולנו, אלא לבדוק ולפעול על מנת שכל נער ונערה במדינת ישראל יוכלו להתנדב, לפעול ולתרום למען החברה במדינה.

<אליאב בטיטו: לא רק לדבר, אלא לשלב את השיח עם העשייה.

<אליאב בטיטו: את הערכים עם המעשה.

<אליאב בטיטו: כפי שחוזה המדינה, מר בנימין זאב הרצל כתב בספרו: "חלום ומעשה אינם שונים כל כך, כפי שנוטים לחשוב, כי כל מעשי בני האדם בחלום יסודה וגם אחריתם.

<אליאב בטיטו: חלום היא.

<אליאב בטיטו: והיא לא.

<אליאב בטיטו: אם לא תרצו, הרי כל אשר סיפרתי להם – אגדה הוא ואגדה הוא יוסיף להיות".

<אליאב בטיטו: התלמידים במדינת ישראל רוצים להרגיש בבית הספר כבבית חינוך וחותרים לחיים ערכיים ולא מתוך מרדף אחרי הציונים.

<אליאב בטיטו: חיים בהם ישאבו ערכים שיניעו אותם לעשייה משמעותית ותרומה חברתית.

<אליאב בטיטו: הגיע הזמן שכולנו נפנים שתפקיד המורה השתנה.

<אליאב בטיטו: לא עוד לימוד ושינון חומר, אלא לימוד והטמעת ערכים.

<אליאב בטיטו: במאה ה-21, כתלמידים, יש לנו את כל המידע באמצעות הסמארטפון הוא דרך המחשב, ועל מלחמת העולם השנייה ועל גירוש ספרד אני יכול ללמוד כבר בבית.

<אליאב בטיטו: אבל את דרך המחקר, העניין וההדרכה – זה המקום לעשות, במסגרת בית הספר.

<אליאב בטיטו: תפקיד מערכת החינוך הוא לטפח אזרחים משמעותיים וערכיים.

<אליאב בטיטו: אותם ערכים חברתיים שעליהם בנויה האזרחות, זו הנשמה היתרה שעל מערכת החינוך להכניס.

<אליאב בטיטו: זו הנשמה היתרה שאותה אנו נמשיך לקדם ולהוביל.

<אליאב בטיטו: אז בדברי הפתיחה הללו, מאד היה חשוב לי שניכנס לתוך שיח שיהיה מאד מכבד, כמובן בין כל יושבי החדר הזה.

<אליאב בטיטו: יש לנו על סדר היום גם את נושא השיח הדמוקרטי בתוך מערכת החינוך, וזה נושא שהמועצה חרטה על דגלה לשנה הקרובה.

<אליאב בטיטו: כל נושא הדמוקרטיה – מחזון למעשה – אחרי 20 שנים של ועידות שהמועצה מקיימת, הגיע באמת הזמן לבוא ולראות איך אפשר ליישם את זה בפן הפרקטי; ונושא שעות האפס.

<אליאב בטיטו: אז אני מאחל לכולנו שיהיה לנו דיון מאד מוצלח ומאד משמעותי ושיהיה בהצלחה.

יפעת שאשא ביטון: מחזון למעשה זה כבר נשמע מבטיח.

<אליאב בטיטו: אני מקווה.

יפעת שאשא ביטון: אתם החזון ועכשיו נשאר רק המעשה.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לנהל?

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לבקש ממך רשות דיבור היום.

<אליאב בטיטו: את רוצה אולי לפתוח?

יפעת שאשא ביטון: כן, אני ברשותכם אקבל את רשות הדיבור ראשונה.

יפעת שאשא ביטון: לגבי סוגיית ההצבעה - יצא לי בפורום של יושבי ראש המועצות היישוביות, לדבר על הנושא ואמרתי - אני לחלוטין תומכת בהורדת גיל הבחירה, אבל זה חייב לבוא עם איזה שהוא תהליך מאד מאד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא יכול לקרות מהיום למחר, אלא חייב שיהיה תהליך אמיתי בתוך בתי הספר, בין אם זה בשיעורי אזרחות או בכל פלטפורמה אחרת שתיקבע לכך, כדי שבני הנוער יבינו את גודל האחריות, יבינו את המשמעויות, ילמדו קצת יותר לעומק את מה שבאמת קורה ברמת ההנהגה, את ההבדלים.

יפעת שאשא ביטון: איך ללמוד בעצם על ההבדלים בין המפלגות השונות.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שאתם נמצאים במקום מצוין.

יפעת שאשא ביטון: כשאני הסתובבתי במערכת הבחירות בפנלים השונים, הרבה פעמים שאלתם שאלות ענייניות יותר מאלה ששמעתי במקומות אחרים מאנשים מבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: זה היה פשוט תענוג להסתובב בבתי הספר, אבל מה לעשות, בסוף לא אתם נתתם לי את הקולות שלכם, אלא אני צריכה לחכות לקדנציה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני באמת בהחלט תומכת, אבל חשוב שגם מערכת החינוך תדע שבשביל תהליך של הורדת גיל הבחירה, צריך לעשות גם תהליך בתוך בתי הספר.

<אליאב בטיטו: זה בדיוק זה, ואני יכול להגיד שגם שר החינוך מאד בעד היוזמה והוא התחייב בפנינו, גם בפגישה שנערכה איתו.

<אליאב בטיטו: הוא לא היה אתמול בוועדת שרים, כי הוא בארגנטינה, אבל דיברנו איתו אתמול והוא התחייב להכניס שיעורי אזרחות הרבה יותר משמעותיים לתוך מסגרות החינוך, והלוואי וזה יקרה.

<אליאב בטיטו: יש כאן איזה שהוא נציג או נציגה שמעוניינים לפתוח את הדיון בכלל על החשיבות של הנושא ועל החשיבות של הדמוקרטיה בתוך בתי הספר, על החשיבות של פוליטיקה?

<תהל שטובר: אני יכולה לפתוח.

<אליאב בטיטו: אוקיי, תהל.

<תהל שטובר: טוב, אז כבר צהריים טובים.

<תהל שטובר: אני תהל שטובר מכיתה י"א בבית ספר פלך כאן בירושלים.

<תהל שטובר: אני חושבת שהחשיבות, וכולנו מבינים עד כמה חשובה היותה של המדינה שלנו דמוקרטית וגם כולנו מבינים עד כמה חשובה מערכת החינוך כמשפיעה על החיים שלנו לאחר בית הספר, כבוגרים.

<תהל שטובר: אני חושבת שעד השנים האחרונות יש פחד לדבר פוליטיקה בכיתות.

<תהל שטובר: המורים נמנעים מלהביע את דעתם, מורים נמנעים מלהתעסק בסוגיות שהן מאד מאד אקטואליות ומאד מאד מעניינות ויכולות להעשיר בצורה יוצאת דופן אותנו ואת עולם הידע שלנו, מחשש שיקרו אירועים ומחשש שיבואו ויגידו ומה יעשו.

<תהל שטובר: מחשש לפתוח דיונים לוהטים, שכן, הם לוהטים והים יכולים להימשך שעות ועדיף להישאר בגבולות החומר הנלמד שצריך לסיים לבגרות, מאשר לפתוח במשהו יותר רחב.

<תהל שטובר: אני חושבת שדווקא לנו יש את האפשרות היותר מעניינת והיותר מפתה.

<תהל שטובר: כן יש לנו את שיעורי האזרחות ועכשיו אני חושבת שאנחנו צריכים להוביל איזו שהיא יוזמה של איך להפוך את הנוכחות בשיעורי האזרחות למשהו שהוא הרבה מעבר ל-לשנן עוד כמה הגדרות.

<תהל שטובר: אני יודעת שאני ניגשת לבגרות באזרחות בקיץ והדבר שאני צריכה לעשות כדי להצליח בבגרות זה לשבת שבוע, לשנן בראש את כל ההגדרות, לדעת לפלוט הכל על דף המבחן.

<תהל שטובר: אני כנראה לא אזכור שום הגדרה בשבוע שאחרי.

<תהל שטובר: לעומת זאת, בשיעורים האלה אנחנו מתווכחים ובהם אנחנו באמת יורדים לעומק העניין.

<תהל שטובר: שיעורים שבהם משקפים לנו עד כמה הפוליטיקה היא רלבנטית לחיים שלנו, עד כמה החיים במדינה דמוקרטית הם חיים מורכבים, ועד כמה יש מקום כן ללמוד מעבר.

<תהל שטובר: דמוקרטיה זאת מילה מאד מאד גדולה ומאד מפוצצת, אבל איך זה בא לידי ביטוי בחיים שלנו?

<תהל שטובר: איך כל צעד וצעד במדינה שלנו מושפע מהעובדה שהמדינה שלנו היא דמוקרטית ועד כמה זה חשוב.

<תהל שטובר: אם לא ניתן לזה את המקום, העתיד של המדינה שלנו בסכנה.

<תהל שטובר: אני חושבת שזו בדיוק נקודת הזמן.

<תהל שטובר: אנחנו 60 שנה בנינו את המדינה.

<תהל שטובר: בנינו כאן באמת מקום יוצא דופן, מקום מדהים, עכשיו זה הזמן לבנות את החברה שלנו והחברה שלנו לא יכולה להיבנות אם אנחנו לא נרד לשורש העניין של הדברים.

<תהל שטובר: החברה שלנו לא יכולה להיבנות אם אנחנו לא נבין לעומק.

<תהל שטובר: אם נפחד לגעת בסוגיות מורכבות, אם נפחד לגעת בנושאים שהם קבועים ככה מאז ומתמיד, אנחנו נאבד כל סיכוי להישאר כאן.

<תהל שטובר: אני חושבת שזו באמת משימה שאנחנו צריכים לקחת על עצמנו – גם בני הנוער וגם בכלל.

<תהל שטובר: מערכת החינוך, הפוליטיקאים במדינה – ליצור איזה שהוא שינוי חיובי גם בשיעורי האזרחות בכלל, אבל באופן כללי בכל מערך הלימודים בבתי הספר, כן לגעת בסוגיות המסוכנות לכאורה.

<תהל שטובר: כן לגעת בסוגיות שיכולות לעורר איזה שהם דיונים, כי דווקא אלה הסוגיות שעליהן המדינה שלנו מתבססת, דווקא הן הסוגיות שיכולות להוביל את כולנו לעתיד הרבה הרבה יותר טוב.

<אליאב בטיטו: אוקיי.

<אליאב בטיטו: אתם רוצים שנעבור לנושא שעת האפס?

יפעת שאשא ביטון: לא, למה?

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם הייתי רוצה לשמוע מישהו שחושב אולי אחרת.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מישהו שחושב שלא צריך להוריד את גיל הבחירה?

<אליאב בטיטו: אנחנו במועצה עם דעה מגובשת.

<אליאב בטיטו: כבר דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: מישהו יכול להסביר או לנסות להבין מאיפה מגיעה ההתנגדות, כשהיא מגיעה ומאיפה נובעת ההתנגדות?

<דניאל זליקוביץ: בדרך כלל כשאנחנו מדברים עם אנשים על זה, הבעיה המרכזית שעולה היא הפחד מקיצוניות.

<דניאל זליקוביץ: הפחד שבני נוער מושפעים מהר מאמירות פופוליסטיות וישר נגררים לקיצוניות, וזה דווקא לא כזה מדויק.

<דניאל זליקוביץ: הנושא נבדק ובבחירות האחרונות אפילו נכנסנו לכמה שכונות מסוימות כדי לבדוק אם זה באמת המצב והמצב לא כזה.

<דניאל זליקוביץ: המצב הוא שבעצם בני הנוער, הפילוח של ההצבעה שלהם הוא כמעט זהה לגמרי לזה של המבוגרים.

<דניאל זליקוביץ: אז ההתנגדות בדרך כלל נובעת מזה בגלל שאנשים לא יודעים את המידע הזה.

יפעת שאשא ביטון: אין חשש שתהיו מושפעים מהבית, שתמחזרו בעצם את הבחירה של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: סתם, שאלה.

<אליאב בטיטו: זה יוצא די דומה, אבל זה לא ישנה את המפה הפוליטית.

<דניאל זליקוביץ: אולי, אבל גם אם זה לא בהכרח יקרה, אולי זה יקרה, אבל זה כן ייתן לנו להיות מעורבים בסוגיה הפוליטית.

<דניאל זליקוביץ: גם אם נהיה מושפעים מבית, מה שנקרא, עדיין נהיה מתעניינים ונדבר עם ההורים שלנו על זה ועם המשפחה ונהיה יותר מעורבים בנושאים האזרחיים.

<אליאב בטיטו: תציגו שם ותפקיד.

<אלי חי: אני סגן יושב ראש המועצה הארצית ממודיעין מכבים-רעות, מחוז ירושלים.

<אלי חי: חלק מהיתרונות בעצם של הורדת גיל הבחירה זה גם למעשה החשיבות האזרחית והראייה הפוליטית של בני הנוער, של ההתערבות הפוליטית, אבל גם להיפך.

<אלי חי: כלומר, גם כשהפוליטיקאים בעצם וגם כשהכנסת וגם כשהרשויות המוניציפאליות – מה שכבר קרה – יסתכלו בעצם על הנוער ויראו בו לא רק אזרחי העתיד, אלא כאזרחי העכשיו.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<דני קציר: אחת הטענות שאני שומע הרבה, זה שהנוער לא יודע או לא בקיא בפרטים.

<דני קציר: אני חושב שהדרך היחידה או אחת הדרכים הטובות ביותר לגרום לנוער להיות יותר מתעניין בפוליטיקה, יותר מתעניין בנושאים שעומדים על סדר היום, זה דווקא לתת לו את זכות הבחירה, כי ברגע שאתה מרגיש שיש לך את הכוח להשפיע, אתה גם דרך ותתעניין ותלמד, וזו הדרך.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: לפני נציגת ההורים, אני אשמח שזיו יציג גם את נושא הקפיטריות בבתי הספר.

<אליאב בטיטו: יש כמה נושאים שאני יודע שהתבקשתם ורציתם להעלות, אז נורא חשוב שנעלה אותם.

<אליאב בטיטו: כמה מילים על זה, כדי שנוכל גם לגעת בזה.

<זיו אבוטבול: טוב, זיו אבוטבול, דובר מועצת התלמידים והנוער הארצית, מנהרייה ויושב ראש מחוז צפון.

<זיו אבוטבול: יש בעיה בקפיטריות בבתי הספר ברחבי הארץ.

<זיו אבוטבול: יש שתי בעיות ליתר דיוק, אם נפרט.

<זיו אבוטבול: הראשונה זה עניין המחירים.

<זיו אבוטבול: תלמידים נשארים הרבה זמן בבתי הספר, או שהם מגיעים בלי סנדביץ' מסיבה שהם שכחו או שלא רצו להכין ובעצם מגיעים לקפיטריה והמחיר של האוכל שם הוא מאד מאד גבוה.

<זיו אבוטבול: אני לא אתחיל לפרט.

<זיו אבוטבול: בתחילת השנה אני עשיתי בשביל בית הספר שלי סוג של מיפוי, לראות בבתי ספר אחרים מה המחירים שם ומאד הופתעתי וגיליתי שבכל הארץ, כמעט בכל הארץ, במקרים שבדקתי, המחירים הם מאד גבוהים.

<זיו אבוטבול: נוסף על זה, התלמידים שבעצם משלמים על האוכל שהם קונים, הם משלמים על אוכל שהוא בדרך כלל ג'אנק – אוכל לא בריא.

<זיו אבוטבול: בחוזר מנכ"ל רשום ואני אקריא: התפריט יהיה מגוון ולא יכלול מזון מעובד, תעשייתי או מטוגן וכן לא יכלול חטיפים, ממתקים ושתייה ממותקת.

<זיו אבוטבול: זו בעיה מאד גדולה.

<זיו אבוטבול: גם משלמים יקר וגם משלמים על אוכל לא בריא, שלא מועיל לנו.

<זיו אבוטבול: אנחנו מאד קוראים לכנסת ולוועדה לזכויות הילד, לפקח על הקפיטריות, לדאוג לכך שהמחירים יוגבלו ושהמוצרים יתאימו למה שדורשים.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<אליאב בטיטו: בעצם הרעיון הוא שאם תהיה אפשרות שהוועדה לזכויות הילד תצא לצורך העניין בהנחיה – אפילו מבחינת חקיקה או בקריאה לשר החינוך בחוזר מנכ"ל, ואפילו לא ברמת ההמלצה, אלא באמת ברמת האכיפה.

<אליאב בטיטו: סוג של פיקוח על המחירים, כי הבעייתיות הגדולה היא שאנחנו צרכן שבוי.

<אליאב בטיטו: אין דרך אחרת להגדיר את זה.

<אליאב בטיטו: אין לנו דרך לצאת מבית הספר, כי זה אסור, אז אנחנו נהיה חייבים לקנות בקפיטריות שבבתי הספר והן מרשות לעצמן, לצערנו, להעלות את המחירים מעלה מעלה ואנחנו נהיה אלה שנצטרך לשלם על כך.

<אליאב בטיטו: נציגת ההורים, בבקשה.

<רויטל שמר: צהריים טובים.

<רויטל שמר: רויטל שמר מארגון ההורים הירושלמי.

<רויטל שמר: רציתי לדבר על מה שאמרה יושבת הראש הלא זמנית של הוועדה - ההצמדה של הזכות לחובה.

<רויטל שמר: כל זכות שנוער מבקש, ואני מצטרפת למברכים היום על היכולת לייצג את עצמכם ולדבר בצורה בהירה ומכבדת – כדאי שהיא תהיה מוצמדת לחובות - - -

<טובה בן ארי: החובה היא של המבוגרים כלפי הילדים.

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מתפרצים.

<רויטל שמר: החובה של החברה כלפי פרטיה ולהיפך, בכל גיל.

<רויטל שמר: שוב ותוך כדי קישור ללימוד משמעותי שכבר התחילו לדבר עליו בשנים האחרונות במשרד החינוך, אנחנו רוצים לקדם תעודת זהות או תעודת בגרות של מעורבות חברתית, תעודת זהות אישית ברמה שמשקלה יהיה לא פחות מאשר תעודת הבגרות שמכינה אותנו למבחני פיז"ה הבין לאומיים.

<טובה בן ארי: יש.

<טובה בן ארי: מחויבות חברתית זה חלק מציון בגרות.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן אחר כך להתייחס.

<רויטל שמר: כשיהיה לה את המשקל הראוי - גם מבחינת הזמנים וגם מבחינת המשמעות, אז גם תלמידים ירגישו שהם יותר מאשר מכלול של מצבורי ידע, כמו שאמרה כאן אחת הנציגות.

<רויטל שמר: שהלימוד יהיה רלבנטי לחיי היום יום, אז הוא יהיה גם רלבנטי לתחום של פוליטיקה וגם לתחומים אחרים.

<רויטל שמר: ולראות את התלמיד בתור צרכן בעל דעה ולא שבוי, אם אמרת את זה בהקשר של קפיטריות או בכל הקשר אחר, גם במישור הערכי.

<רויטל שמר: שיח כזה במשך שנים יביא להצמדה יותר טובה של הזכות, גם זכות בחירה לחובות כלפי החברה.

<רויטל שמר: הגיל הוא הרי גיל שרירותי.

<רויטל שמר: פעם בגיל 14 זה היה בניית משפחה ופרנסת המשפחה.

<רויטל שמר: עבור מאז כמה מאות ואלפי שנים ולכן התאמת ההסתכלות צריכה להיות למאה ה-21.

<רויטל שמר: תודה.

<אליאב בטיטו: טובה בן ארי.

<טובה בן ארי: אני רוצה להתייחס לדברי הגברת.

<טובה בן ארי: שמי טובה בן ארי ואני המפקחת הארצית לזכויות תלמידים במערכת החינוך בישראל.

<טובה בן ארי: גברתי היקרה, מחויבות חברתית היא חלק מהציון, חלק מתעודת הבגרות, בואי נדייק.

<טובה בן ארי: אנחנו מחנכים לאחריות חברתית, כדי שכל אחד מבני הנוער – בנות ובנים, תהיה להם לא רק אחריות, אלא גם מחויבות עמוקה לחברה הישראלית.

<טובה בן ארי: זה ברמה הראשונה.

<טובה בן ארי: הנושא השני שהגברת ציינה, זה הנושא של זכויות מול חובות.

<טובה בן ארי: נכון, המטבע הלשוני השגור זה זכויות מול חובות – זכויות לילדים וחובות למבוגרים, כשהחובות של המבוגרים ימולאו כלפי ילדים.

<טובה בן ארי: ללא ספק, התהליך החינוכי הוא תהליך לקבל אחריות, כדי שבבגרותם הם ייקחו על עצמם חובות.

<טובה בן ארי: אבל כולנו המבוגרים, אנחנו הדוגמה האישית לכל אחד ואחד מהילדים.

<טובה בן ארי: אז קודם בואו נמלא את החובות שלנו כלפי הילדים.

<טובה בן ארי: אם גברתי תרצה, אני הבאתי פה מספר דפים, אם מישהו מהקהל ירצה, של תקציר האמנה לזכויות הילד ואני מאד אשמח לשבת ולדון עם כל פורום בנושא הזה.

<טובה בן ארי: זה דבר שני.

<טובה בן ארי: דבר שלישי שאני מבקשת, זה להודות לישיבה המרתקת הזאת – אליאב – שאתה מנהל אותה, שזה מאד חשוב.

<טובה בן ארי: מאוחר יותר אני אבקש להתייחס לשעת אפס.

<טובה בן ארי: תודה.

<אליאב בטיטו: תודה רבה.

<אליאב בטיטו: עומר, לגבי נושא ההסעות.

<קריאה: רגע, יש כאן מישהי שהצביעה.

<אליאב בטיטו: אוקיי.

<אליאב בטיטו: אז תציגי ואחר כך עומר.

<דניאל פלומבו: שלום, שמי דניאל פלומבו, אני מכיתה י"א, מתיכון חדש הרצלייה.

<דניאל פלומבו: רציתי להתייחס לדברים לגבי המחויבות האישית כחלק מתכנית הלימודים, כחלק מהשגרה היומיומית של התלמידים.

<דניאל פלומבו: אני יכולה להגיד שכיום למעשה המחויבות האישית היא חלק מתעודת הבגרות שלנו, חלק אינטגראלי ממנה, ולכן - - -

<הדרה רוזנבלום: אנחנו לא קוראים לזה כבר מעורבות אישית.

<דניאל פלומבו: אז מעורבות חברתית.

<הדרה רוזנבלום: זה מעורבות אישית ומעורבות חברתית.

<דניאל פלומבו: אוקיי.

<דניאל פלומבו: המעורבות החברתית, למעשה בלעדיה לא נוכל לקבל תעודת בגרות ואני חושבת, מכל הדעות שאני שומעת בבית הספר שלי, שזה בית ספר יחסית הטרוגני, מכל השכבות בהרצלייה, תל אביב, מכל אזור השרון, אני שומעת כמה דעות.

<דניאל פלומבו: יש כאלה הגורסים שזה מעולה שבני נוער מחויבים למעשה במעורבות חברתית, אבל יש כאלה שטוענים שלמעשה שכבת י"א עמוסה בחומר לימודי, עד כדי כך שלמעשה לא ניתן לקחת באמת איזה שהוא משהו משמעותי מהמעורבות החברתית.

<דניאל פלומבו: זאת אומרת התלמידים עושים את זה כי הם חייבים, כי אחרת לא תהיה להם תעודת בגרות וזה למעשה סוג של מעמסה.

<דניאל פלומבו: אני חושבת שאם באמת ניקח את זה בפן של להוריד טיפה פחות, להוריד יותר מהפן הלימודי ויותר להעצים את המעורבות החברתית, באמת נוכל להשיג את האפקט שאנחנו רוצים, את האפקט של לגדל חברה ישראלית שהיא באמת מעורבת בחברה הישראלית.

<דניאל פלומבו: ולכן אני חושבת שזה איזה שהוא שינוי גם תדמיתי של המעורבות.

יפעת שאשא ביטון: במינונים את מתכוונת.

<דניאל פלומבו: כן, גם בתדמית של המעורבות החברתית וגם ביישום של המעורבות החברתית.

<אליאב בטיטו: אז אם יש כאן נציג של משרד החינוך שמעוניין להגיב, נראה לי שזה יהיה הכי כדאי.

<הדרה רוזנבלום: אוקיי, ברשותך, הסיפור של המאמץ של כיתות י"א - א' זה ידוע ונמצאים פה חלק מהוועדה.

<הדרה רוזנבלום: יש ועדה של כיתות י"א בראשותה של דסי בארי, שהיא המפקחת על העל יסודי, ועדה שנפגשת - - -

<קריאה: מנהלת האגף.

<הדרה רוזנבלום: ויש כאן ועדה שיושבת אחת לשבועיים בצורה מאד מאד רצינית, בהחלט עם סקרים ומיפויים ויושבים פה תהל ואלמוג וחנן.

<הדרה רוזנבלום: יש פה חבורה שלמה של אנשים שמעורבים בצורה מאד מאד רצינית, ומבין כל הנושאים שבאו בתלונות לגביהם, אולי חצי אחוז דיברו על המאמץ של המעורבות החברתית, כשלמעשה אם אתה מבין את הסיפור, אתה יכול לקחת את זה אפילו כאיזה שהוא קו המשך.

<הדרה רוזנבלום: באיזו מגמה את?

<דניאל פלומבו: אני במגמת רפואה.

<הדרה רוזנבלום: רפואה – את יכולה לקחת את זה ולעשות בשטח הזה ובתחום הזה או במסלול הזה, את המעורבות החברתית שלך.

<הדרה רוזנבלום: זה לא שאת צריכה ללכת לאיזה שהוא גוף חיצוני.

<הדרה רוזנבלום: את יכולה במסלול שבו את לומדת, בחברת התלמידים שלך, בכיתה שלך, בבית הספר, בשכונה – ליצור את הדבר.

<הדרה רוזנבלום: זה היפה שזה לא שאת צריכה ללכת וכמו שפעם אמרו – להעביר את הזקנה את הכביש שלוש פעמים, אלא ממש את יכולה ללכת וליצור משהו שהוא המשכי לנטיות הלב שלך והצורך שאת רוצה אחר כך וזה ייתן לך איזה זיק של רעיונות לעסוק בזה בעתיד.

<הדרה רוזנבלום: כך שבאמת הרעיון הוא שכל אדם יוכל גם לעשות משהו שקרוב לנפשו וגם משהו שהוא יוכל לתרום בזה.

<הדרה רוזנבלום: אם זה בידע, אם זה ברעיונות ואם זה בהתנדבות פיזית.

<אליאב בטיטו: כמו שהדרה אמרה, אני רק אגיד, כי אנחנו לוקחים באמת חלק בצוות י"א, זה צוות שהוקם בעקבות הבקשה שלנו.

<אליאב בטיטו: עשינו מיפוי, פחות מחצי אחוז הצביעו על הנקודה של הסיפור של המעורבות החברתית, אבל בדקנו גם את זה ואני יכול להגיד שכרגע יש שינוי תפיסתי מאד מאד גדול, גם של משרד החינוך בנושא הזה.

<אליאב בטיטו: הבעייתיות, לפחות ממה שראינו מהמיפויים שעשינו, שיש בתי ספר נקודתיים שלא יודעים איך לכוון את התלמידים לנושאים האלה, או שמחייבים אותם לבחור משהו מסוים.

<אליאב בטיטו: אם יש בעיה ספציפית, אני באמת אשמח שתפני אלינו ונוכל לסייע בשמחה.

<אליאב בטיטו: עומר, על תקנות ההסעות של בתי ספר ואחרי זה חנן יזדי יציג נושא אחר.

<עומר בר: אז אני אתחיל ואומר כמה עובדות.

<עומר בר: עד שנת 2007 חוק חינוך חובה חינם היה עד לכיתה י', הוא הורחב עד כיתה י"ב, אך לצערנו תקנת ההסעות לא הורחבה ביחד איתו, כך שנוצרת סתירה עמוקה בין שתי התקנות.

<עומר בר: זאת אומרת שאם תלמיד בישראל לא יכול להגיע לבית הספר, כשהוא יותר מ-2 קילומטרים מבית הספר שלו ואין לו החזרי נסיעות, זו קצת בעיה להגיע לבית הספר ובעצם להתחנך וללמוד.

<עומר בר: אז אנחנו בעצם מבקשים לתקן את התקנה, כדי שכולנו נוכל להגיע לשוויון הזדמנויות מלא.

<אליאב בטיטו: בעצם להאריך את חוק חינוך חובה, שהוארך עד כיתה י"ב, אבל התקנה הזאת לא הוארכה בטענה שאין תקציב לנושא הזה, ואז תלמידי כיתות י"א-י"ב יש להם קשיים להגיע לבית הספר, כי אין להם החזר נסיעות.

יפעת שאשא ביטון: זה נושא שעלה, אגב, בוועדה לזכויות הילד ואנחנו פנינו וקיבלנו תשובה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו העברנו אותה אליכם.

יפעת שאשא ביטון: לצערנו לא תשובה חיובית, כי יש כאן היבטים תקציביים מאד מאד גדולים ומשמעותיים, אבל אנחנו מנסים למצוא פתרונות יצירתיים בביניים, ואני מקווה שעד יום זכויות הילד הבא, אולי נבוא עם איזו שהיא בשורה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם לא הכל, אז לפחות משהו.

<אליאב בטיטו: חנן יזדי, יו"ר מחוז חיפה.

<חנן יזדי: שלום לכולם.

<חנן יזדי: אני רציתי לדבר על שיתוף של בני נוער בוועדות חינוך רשותיות ובוועדות לקידום מעמד הילד.

<חנן יזדי: היום כל רשות מחויבת להקים ועדה לקידום מעמד הילד וועדת חינוך, שבין היתר יושבים נציגי עירייה ונציגי מוסדות החינוך – אם זה בוועדת החינוך, ונציגים שאחראים לקידום נוער – בוועדה לקידום נוער בוועדה לקידום מעמד הילד.

<חנן יזדי: בנוסף, בשנת 2011 נחקק חוק הרשויות המקומיות, שמדבר על הקמת מועצת נוער בכל יישוב ועל כך שכל עירייה בעצם מחויבת להזמין נציג או שניים ממועצת הנוער, לשבת בוועדות האלה ולהשמיע את קול הנוער.

<חנן יזדי: לצערנו, מבדיקות שאנחנו ערכנו בנושא, לא יושבים נציגי נוער בוועדות האלה, הם לא מוזמנים.

<חנן יזדי: הרבה פעמים מועצת הנוער ממש מוחה על זה שיזמינו אותה לשם.

יפעת שאשא ביטון: חמור מזה, יש רשויות שבכלל לא מקימות את הוועדה.

<אליאב בטיטו: שלא מקיימות את זה.

<חנן יזדי: ברור.

<חנן יזדי: שזו בכלל בעיה.

<חנן יזדי: אבל יש כן רשויות שזה קיים בהן ואם זה ממניעים פוליטיים או ממניעים חברתיים לא רוצים להזמין את הנציגים של מועצת הנוער.

<חנן יזדי: אנחנו פונים לוועדה לזכויות הילד בבקשה לטפל בזה ולראות איך אנחנו יכולים לפתור ולהגיע.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: לגבי הנושא של שעות האפס, אלמוג, את רוצה להציג את הנושא?

<אלמוג בן משה: כן.

<אלמוג בן משה: בעצם על פי חוזר מנכ"ל אסור לחייב תלמיד להגיע לפני השעה 8 בבוקר.

<אלמוג בן משה: כמו שגם בוועדה, גם בוועדת החינוך, אנחנו בעצם ערכנו בתחילת השנה, ממש לאחר החופש הגדול, מיפוי של כל בתי הספר בארץ, שבעצם עוברים על חוזר המנכ"ל ואין להם אישור של הנהלת המחוז לקיים את שעת האפס, יש כאלה שיש להם.

<אלמוג בן משה: בעצם אמנם כן חל שיפור בנושא, גם מבחינת המועדות של התלמידים, התחלנו לקבל יותר פניות בנושא.

<אלמוג בן משה: יותר תלמידים באים ומדברים לפעמים גם על כך שאין בהכרח מודעות של בית הספר, ובעצם עדיין אנחנו מקבלים פניות בנושא הזה.

<אלמוג בן משה: הנושא הזה לא נאכף במלואו ואנחנו מאד נשמח אם הוועדה לזכויות הילד, כמובן תשמח לעזור לנו, אני בטוחה.

<אליאב בטיטו: אני גם אוסיף שהייתה התחייבות בוועדה הקודמת, אם אתם זוכרים, של משרד החינוך, לפרסם את רשימת בתי הספר שבהם יש אישור.

<אלמוג בן משה: וזה לא קרה, וזה משהו שהוא מאד מאד בעייתי, מאד פוגע בתלמידים, בהורים.

<אלמוג בן משה: בעצם אני בתור תלמידה, בית הספר יכול להגיד לי יש לנו אישור לשעת אפס, אנחנו מקיימים שעת אפס, הכל כרגיל.

<אלמוג בן משה: לי אין את היכולת לבדוק את זה.

<אלמוג בן משה: יש כאן גם את העניין של חופש המידע.

<אליאב בטיטו: בדיוק, ועברה כבר כמעט שנת לימודים, או לפחות מחצית משנת הלימודים עברה ועדיין אין גישה לדבר הזה, ו - - -

<טובה בן ארי: אני אשמח אם בראשית שנת הלימודים הבאה תפנה אלי.

<טובה בן ארי: אני מקבלת את זה מכל מחוז.

<אליאב בטיטו: אני כבר לא אהיה כאן.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו פונים מעכשיו, כדי שזה יקרה בתחילת שנת הלימודים.

<אליאב בטיטו: מעכשיו.

<אלמוג בן משה: עשינו את ההבחנה.

<אלמוג בן משה: גם זה התחלה.

<אליאב בטיטו: אוקיי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, נכניס את זה בסיכום.

<אליאב בטיטו: בבקשה.

<אליאב בטיטו: שם בבקשה.

<כרמן צוקרמן: ראשית אני רוצה לברך אתכם על הפעילות שלכם במועצת התלמידים.

יפעת שאשא ביטון: שם בבקשה לפרוטוקול.

<כרמן צוקרמן: שמי כרמן צוקרמן, אני מהאגף לחינוך על יסודי, משרד החינוך.

<כרמן צוקרמן: ראשית, אמרתי שאני רוצה לברך אתכם במועצת התלמידים, כל הכבוד.

<כרמן צוקרמן: תמשיכו ככה.

<כרמן צוקרמן: לגבי שעות אפס, כמו שהתלמידה אמרה, אכן חוזר מנכ"ל מציין שאין לקיים שעות אפס, למעט מקרים בודדים וייחודיים שבהם מנהל בית הספר מוצא לנכון שיש לו סיבה מאד מוצדקת ואז הוא צריך לפנות למנהל המחוז במשרד החינוך, ואם מנהל/מנהלת המחוז מוצאים לנכון שאכן הסיבה היא מוצדקת, בית הספר יקבל אישור.

<כרמן צוקרמן: גם במקרים האלה, בית הספר מחויב להודיע להורים.

<כרמן צוקרמן: האישור ניתן לשנת לימודים אחת בלבד, לאותה שנה שבית הספר ביקש והוא ניתן ספציפית לכיתה, לשכבה, או בהתאם לדרישות מנהל בית הספר, זה לא איזה שהוא אישור גורף.

<כרמן צוקרמן: אני ממליצה שאם יש בעיות בנושא, אפשר לפנות גם לטובה, אבל אפשר לפנות למפקחת בית הספר.

<כרמן צוקרמן: היא אמונה - המפקחת הכוללת - על כל תכלול המהלכים בבית ספר והיא תיקח בחשבון.

<כרמן צוקרמן: תודה.

<אליאב בטיטו: השאלה אם יש לך תשובות לגבי ההתחייבות.

<טובה בן ארי: לגבי מה?

<כרמן צוקרמן: מי שנותן את האישור זה מנהלת המחוז.

<כרמן צוקרמן: לכל בית ספר יש מפקח כולל שהוא עובד המחוז, הוא ת"פ מנהלת המחוז, והקשר הוא בדרך כלל בין בית הספר למפקחת הכוללת.

<טובה בן ארי: למעט בתי ספר שיש בהם תפילת בוקר.

<אליאב בטיטו: נכון.

<טובה בן ארי: חשוב לנו שזה - - -

<אלמוג בן משה: את הפניות שמגיעות אלינו אנחנו מעבירים לטיפול מול מפקחת על בית הספר.

<אלמוג בן משה: אלה דברים שקורים.

<אלמוג בן משה: העניין העיקרי שאנחנו מדברים עליו הוא א', בתי ספר שמקיימים בלי סיבה הגיונית והנושא השני - - -

<כרמן צוקרמן: או שמתחילים בשבע ועשרה, כי זה לא שבע.

<אלמוג בן משה: בדיוק.

<אלמוג בן משה: העניין השני הוא חוסר מודעות גם של התלמידים וגם של – אני מקווה שלא – אבל של מנהלי בתי הספר; והנושא השלישי זה באמת העניין הזה של חופש המידע.

<אלמוג בן משה: אנחנו לא יכולים לדעת אם בית הספר שלנו באמת קיבל או לא קיבל, וזה עניין מאד מאד בעייתי.

<אלמוג בן משה: לא התלמידים, לא ההורים וזה לא כתוב בשום מקום.

<אלמוג בן משה: זה לא פתוח לציבור וזה נושא שבעצם עלול ליצור מצבים לא - - -

<כרמן צוקרמן: אז כאגף לחינוך על יסודי, אני יכולה לומר שאנחנו נפרסם עוד פעם אחת את ההודעה הזאת לכלל בתי הספר העל תיכוניים.

<כרמן צוקרמן: לא מדובר בחינוך היסודי.

<כרמן צוקרמן: ובאשר לידע, פשוט לשאול.

<טובה בן ארי: אבל יש בעיה שצריכים להיות ערים לה בנושא הזה של שעות אפס.

<אליאב בטיטו: אני רק רוצה להבין נכון.

<אליאב בטיטו: אם אני מבין נכון, עכשיו משרד החינוך מתכוון לפרסם באתר שלו את רשימת בתי הספר - - -

<כרמן צוקרמן: לא, לא אמרתי באתר.

<אליאב בטיטו: אז איפה?

<כרמן צוקרמן: אלא האגף לחינוך על יסודי, יש לו את התקשורת המיידית של האגף עם כל המנהלים, דרך - - -

<אליאב בטיטו: לא, לא.

<אליאב בטיטו: שוב, חשוב לי להגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל איפה - - -

<אליאב בטיטו: התקשורת כאן - ואני באמת מתעכב על הנקודה הזאת, כי הייתה כאן התחייבות של המשרד להכניס את האתר - - -

<כרמן צוקרמן: אני לא אמונה על האתר של המשרד.

<כרמן צוקרמן: אני יכולה להעביר את הבקשה.

<כרמן צוקרמן: אני יכולה לומר שהאגף יפרסם את הידיעה או יתזכר את המנהלים פעם נוספת.

<כרמן צוקרמן: באשר לאתר, אני לא ממונה.

<כרמן צוקרמן: אני יכולה להעביר את הבקשה.

<אליאב בטיטו: בסדר גמור.

<אליאב בטיטו: פשוט כי אני אומר לך באופן אישי, אנחנו התחלנו לסייר בכל בתי הספר בארץ.

<אליאב בטיטו: אין כמעט בית ספר שאני לא נמצא בו והדבר הראשון שקופץ, באמצע ההרצאות, תעצרי את ההרצאה, ישר מרימים ידיים כשאני אומר שאסור לקיים לימודים לפני שעה שמונה – איך אצלנו מקיימים.

<אליאב בטיטו: וזאת תופעה שחייב להילחם בה.

<טובה בן ארי: לא, אסור ללמוד לפני השעה שמונה.

<טובה בן ארי: להגיע מותר.

<אליאב בטיטו: לפני השעה שמונה.

<אליאב בטיטו: להגיע מותר בגלל הסעות לדוגמא של המועצות האזוריות.

<טובה בן ארי: לא, גם אתה מגיע ברבע לשמונה כדי להיכנס לכיתה בשמונה.

<טובה בן ארי: מן הסתם, אתה יודע.

<אליאב בטיטו: טוב, זה תלמידים חרוצים, בסדר גמור.

<טובה בן ארי: איזה חמוד.

<אליאב בטיטו: טובה, יש לך עוד משהו להגיד?

<טובה בן ארי: כן, יש לי עוד משהו, שזה מקום לחשוב עליו.

<טובה בן ארי: יש בתי ספר שמקיימים שעת אפס, למרות שלא מאושר להם, וזה כתוצאה מלחץ של תלמידים לעשות המון המון יחידות בגרות, שהלימודים בין שמונה לארבע לא מספיקים.

<טובה בן ארי: אז השאלה איך אנחנו פותרים את הסוגיה הזאת.

<אלמוג בן משה: זאת האחריות של בית הספר לבקש את האישור.

<טובה בן ארי: כן, כן, אני רק אומרת.

יפעת שאשא ביטון: גם מן הסתם התלמידים האלה הם לא מהמתלוננים.

<טובה בן ארי: אני חושבת שזאת הסיבה, שזה יצוף, שתדעו שיש מודעות.

<טובה בן ארי: בתי ספר, ילדים שרוצים לעשות 30 יחידות בגרות, בין שמונה לארבע זה לא נכנס.

<טובה בן ארי: זו דוגמא.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח להגיב על זה.

<אליאב בטיטו: עכשיו המשרד מגביל לעד שתי מגמות וגם על זה קיבלנו תלונות.

יפעת שאשא ביטון: מן הסתם אלה לא התלמידים שהתלוננו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אלשין מי עושה את זה.

<טובה בן ארי: הם לא הלשינו, הם דיווחו.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני אומרת אני אלשין.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה מסגרות שבהן הילדים באמת ביקשו להגיע בשבע וחצי כדי להספיק והם לא יגיעו לאלמוג, זה בטוח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כל אותם מקומות שבאמת צריך איזה שהוא בירור, כי הילדים מזהים שיש בעיה.

<תהל שטובר: חשוב גם לשים לב שהילדים האלה שמבקשים, בעיני זה מבורך.

<תהל שטובר: זאת אומרת, באים פה תלמידים ואומרים – אנחנו רוצים ללמוד.

<תהל שטובר: אנחנו רוצים להתפתח ואנחנו אומרים – את מבינה?

<טובה בן ארי: בוודאי.

<תהל שטובר: שהם לא יהיו אלה שיבואו, ואני ממש עונה.

<תהל שטובר: כל הזמן מגיעים - - -

<תמי ברנע: תגידי מי את ומה את.

<תהל שטובר: אמרתי בהתחלה.

<תמי ברנע: מבחינת התפקיד.

<תהל שטובר: כחלק מהתפקיד שלי במועצה, אז אני לוקחת חלק בצוות י"א, שהוא צוות שהוקם בשיתוף פעולה של מועצת התלמידים והנוער הארצית, יחד עם משרד החינוך, שאמת המטרה שלו היא לרכז את כל התלונות בנושא הרפורמה.

<תהל שטובר: לנסות לפתור אותה פרקטית לשנה הקרובה ובהמשך לשנים הבאות.

<תהל שטובר: מה שעשינו בעצם עד עכשיו בעבודה שלנו, עשינו כל מיני דברים, ביניהם ערכנו סקר וניסינו להבין ממה נובע העומס הגדול ומה הן התלונות העיקריות, כשהגענו לכל מיני מסקנות מעניינות, שהן בעיקר מנטאליות וידע וחוסר הגעת הידע לשטח.

<תהל שטובר: אבל תלונה שאני באמת לא מפסיקה לענות עליה, אנשים שמגיעים מכל רחבי הארץ, שמבקשים ללמוד, שרוצים ללמוד עוד יחידות ויש עניין ברפורמה של הגבלת היחידות.

<תהל שטובר: אני חושבת שדווקא בעניין הזה שווה לנסות להטות את המחשבה, כי דווקא יש כאן תלמידים שמגיעים עם רצון אמיתי ללמוד ולהתקדם ולהתפתח בכל כך הרבה תחומים ובכל כך הרבה גוונים ומה שאנחנו עושים – אנחנו סוגרים בפניהם את הדלת, שזה בדיוק ההיפך הגמור מהתהליך החינוכי שאנחנו רוצים להוביל.

<תהל שטובר: ואני לא חושבת שהתלמידים האלה יתלוננו, להיפך.

<תהל שטובר: תתני להם עוד שעות, הם ייקחו את זה בשתי ידיים.

<טובה בן ארי: גם אני, אגב.

<טובה בן ארי: כן.

<אסנת עוזרד: שמי אסנת עוזרד.

<אסנת עוזרד: אני רוצה לחזק את מה שתהל אמרה, שיש בתי ספר - - -

<אליאב בטיטו: אחד הבוגרים שלנו הוא היום היועץ האישי של ראש הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: והוא היה יושב הראש.

<אליאב בטיטו: כן, הוא היה יושב ראש מועצת התלמידים הארצית.

<אסנת עוזרד: אז אני רוצה לחזק את מה שתהל אמרה, שהיום, בעקבות הדבר הזה, ישנם בתי ספר שעובדים אחר הצהריים כדי לאפשר לתלמידים לעשות בגרויות באופן נרחב יותר.

<תהל שטובר: אין יום שאני לא מסיימת ללמוד לפני חמש.

<אלמוג בן משה: שוב, הבעיה היא שבעצם אם זאת סיבה כל כך לגיטימית והתלמידים רוצים והכל בסדר והכל כל כך מקסים, מנהלי בתי הספר יכולים לבקש אישור מהנהלת המחוז, לקבל אישור ואני בטוחה שלא יבואו תלונות מאף אחד.

יפעת שאשא ביטון: אלמוג מתעקשת על הסדרים.

<אלמוג בן משה: בדיוק.

<אליאב בטיטו: יהיה בסדר, אני בטוחה.

<אליאב בטיטו: אני יודע שיש כאן נציגים של בית הספר אורט סינגלובסקי.

<אליאב בטיטו: יש כאן מישהו מבית הספר שרוצה לדבר?

<תמי פלד-חיון: אני רוצה להעיר הערה.

<תמי פלד-חיון: אני חושבת, ואתה פתחת את זה - - -

<אליאב בטיטו: תשבי רק מסביב לשולחן.

<תמי פלד-חיון: אני אשמח לשבת ביניכם.

<תמי פלד-חיון: שמי תמי פלד-חיון, מורה לחינוך גופני, תקשורת ויהדות.

<תמי פלד-חיון: אני חושבת שאתה פתחת בנושא שיכול לפתור את כל הנושא הזה – כל ההתייחסות אל התלמידים.

<תמי פלד-חיון: ברגע שגיל הבחירה ירד ל-16 - - -

יפעת שאשא ביטון: 17.

<תמי פלד-חיון: 17, לא יהיו תלונות.

<תמי פלד-חיון: אני חושבת שלא יהיו תלונות כאלה, כי יתייחסו אליכם יותר ברצינות, מן הסתם.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: בבקשה, התלמידה מבית הספר.

<שיר בלס: שמי שיר בלס מבית הספר אורט סינגלובסקי, כיתה י"ב.

<שיר בלס: בקשר למה שהוא אמר על הקפיטריות, המחירים.

<שיר בלס: אני ועוד שלושה ילדים מהכיתה שלי עושים עבודה באזרחות על קפיטריות, והייתי רוצה להגיד שהוא ממש צודק.

<שיר בלס: אנחנו חקרנו את הנושא על קפיטריות, גם בחוזר מנכ"ל וגם אני חושבת שעבר חוק על זה ואמרו בחוק שיעבירו ואפילו ההורים יידעו מה מוכרים בקפיטריות וזה ממש לא קורה.

<שיר בלס: ואפילו אנחנו כתבנו מכתב לשר החינוך ושלחנו לו את זה ואמרו שהם קיבלו, אבל אני לא רואה בזה אכיפה.

<שיר בלס: לא כרגע, אבל בשנים שהיו.

<שיר בלס: אין אכיפה וזה ממש - - -

<טובה בן ארי: ואצלכם בבית הספר מה קוה?

<שיר בלס: אצלנו בבית הספר גם יש מוקדים, שזה גם לצערי, ואנחנו מתכננים להיפגש עם סמדר, המנהלת שלנו, ולדבר איתה על הנושא הזה.

<שיר בלס: אמנם אנחנו לא נהיה כיתה י"ב, אבל בשנים הבאות, לתלמידים שיבואו.

יפעת שאשא ביטון: יפה מאד.

<טובה בן ארי: לדורות הבאים.

<קריאה: זכיין בדרך כלל הוא זכיין עירוני.

<שיר בלס: כן, אני יודעת.

<שיר בלס: שמעתי על זה.

<אליאב בטיטו: תודה רבה.

<אליאב בטיטו: אסנת, בבקשה.

<אסנת עוזרד: אני רוצה להתייחס לנושא הקפיטריות ולחזק את מה שטובה אמרה.

<אסנת עוזרד: הרשויות הן אלה שברוב בתי הספר נותנים את הזיכיונות.

<אסנת עוזרד: הזיכיונות הם זיכיונות לאנשים פרטיים והם רוצים להרוויח.

<אסנת עוזרד: אני יכולה לומר לכם שבהרבה בתי ספר, כדי לאכוף כביכול, הם מוכרים גם אוכל בריא אבל גם מכניסים אוכל מאד לא בריא.

<אסנת עוזרד: זאת אומרת שעד שלא תהיה אכיפה בתוך הרשויות המקומיות, הסיכוי לאכוף את זה הוא בעייתי ביותר.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל בסוף זה קורה בתוך שטח בית הספר.

<אסנת עוזרד: ברור, אבל מנהל בית הספר הוא ת"פ של הרשות המקומית, הוא פונה, הוא הרבה פעמים נתקל בקושי.

<אליאב בטיטו: אוקיי, תודה.

<אליאב בטיטו: לגבי הקפיטריות, אני באמת חושב שאנחנו צריכים לצאת כאן בקריאה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני אתייחס לזה בסיכום.

<אליאב בטיטו: אני בטוח שאת תסכמי על זה.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: יש כאן איזה שהוא נציג שמעוניין להעלות איזה שהוא נושא שעדיין לא עלה?

<אליאב בטיטו: עדן?

<אליאב בטיטו: רצית להעלות את נושא ההסברה הישראלית ואחריה יהונתן חדד.

<עדן סניור: שלום.

<עדן סניור: צהריים טובים.

<עדן סניור: אני עדן סניור מכיתה י"ב בקריית חינוך דרור מהמחוז ההתיישבותי.

<עדן סניור: אני לומדת ערבית ותקשורת כהרחבה.

<עדן סניור: מדברים כאן על זכויות ועל חובות ואני חושבת שיש זכויות שיש לנו זכות שיכירו אותנו, שיכירו את הנוער הישראלי כלפי חוץ.

<עדן סניור: זאת אומרת, אני מדברת כמובן על עניין של הסברה ישראלית.

<עדן סניור: הזכות הזו לא ממומשת כל כך וחובתנו המוסרית והלאומית, אני חושבת, לעזור במאבק הזה.

<עדן סניור: יושב איתי כאן דביר, הוא עוד מעט יציג את עצמו.

<עדן סניור: רצינו באמת להעלות את הנושא הזה, כי לפני חצי שנה הוקם במועצה הארצית צוות הסברה ישראלי, שהמטרה שלנו היא בעצם לשפר את התדמית של המדינה שלנו כלפי חוץ, בעקבות ההסלמה ובעצם ההחרפה באיך שהמדינה שלנו מוצגת במדיה העולמית.

<עדן סניור: חשוב לציין שאנחנו רוצים, קודם כל, לפני שאנחנו פונים כלפי חוץ, אנחנו פונים כלפי פנים.

<עדן סניור: זאת הסיבה שאנחנו בעצם-.

<עדן סניור: טוב, אתה רוצה להמשיך?

<דביר שפירא: כן.

<דביר שפירא: אז אני דביר שפירא, המזכ"ל של המועצה של מחוז תל אביב וחבר במועצה הארצית.

<דביר שפירא: אני רוצה להוסיף שכבר בתחילת השנה בעצם אנחנו עשינו כנס הסברה שבו עברו כ-40 בני נוער מכל הערץ הכשרה, כדי להיות בעצם השגרירים הצעירים שלנו, של המדינה; וגם עכשיו אנחנו עובדים על כל מיני שיתופי פעולה, כל מיני מסגרות שבהן אנחנו נפעל.

<דביר שפירא: אני יכול לתת ככה מזווית אישית, אני גרתי מספר שנים בחו"ל והייתי עד לאיך שהמדינה מוצגת בעצם בתקשורת הבינלאומית ואני חייב לציין שלפי דעתי בני נוער הם הגוף היחידי שבעצם יכול לעשות הסברה בצורה הכי טובה למדינה.

<דביר שפירא: כמובן, בין נוער לבין נוער אחר במדינה אחרת, זה הדבר שעובד הכי טוב מבחינת הסברה, לפי דעתי.

<דביר שפירא: ואני בטוח שרובכם גם תסכימו איתי.

<אליאב בטיטו: אם אני מבין נכון, הרחבת ההסברה הישראלית של בני הנוער כלפי חוץ.

<עדן סניור: בעצם העלאת המודעות בכל מה שקשור להסברה הישראלית, זה גם מתחיל מאיתנו בדברים הבסיסיים.

<עדן סניור: אם אנחנו מדברים כאן על בני נוער, אבל כמובן כל הישראלים כשטסים לחו"ל, כל מיני דברים, לדעת מה לעשות, מה לא לעשות.

<עדן סניור: דברים בסיסיים בעצם.

<אליאב בטיטו: בסדר גמור.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: דניאל זליקוביץ ואחרי זה נמשיך עם יהונתן.

<דניאל זליקוביץ: טוב, אני אתחיל קודם כל לדבר על תעסוקה הוגנת בקרב בני נוער.

<דניאל זליקוביץ: קודם כל אני רוצה להגיד תודה ליפעת, שממש עוזרת לנו בנושא וממש משתפת איתנו פעולה ואפילו חתמה איתנו על אמנה בנושא.

יפעת שאשא ביטון: היום בבוקר היה דיון המשך.

יפעת שאשא ביטון: זהו, אנחנו כבר לקראת תכנית שיתוף פעולה.

<דניאל זליקוביץ: רציתי לדבר על החשיבות של הנושא של זכויות נוער ואז אני אתן לאלמוג להמשיך להסביר על איזה שהוא פרויקט חשוב שלנו.

<דניאל זליקוביץ: באמת, כמו שאמרתי בהתחלה, ממש תודה שאת מקדמת את זה והחשיבות של להעלות את המודעות לזכויות נוער עובד היא מאד גדולה, כי בני נוער היום בעצם צריכים עבודה גם כדי להתחיל להקל על ההורים וגם כדי ללמוד נהיגה ולחסוך לפולין והכל, לקראת הצבא והכל, והם יעבדו כמעט בכל מחיר, מה שנקרא ומעסיקים מנצלים את זה.

<דניאל זליקוביץ: אז באמת מאד חשוב להעלות את המודעות ושתהיה יותר אכיפה בנושא.

<דניאל זליקוביץ: אני מעביר עכשיו לאלמוג, שתסביר על איזה שהוא פרויקט מאד חשוב שלנו בנושא.

<אלמוג בן משה: אני רק רוצה להוסיף בהקשר הזה, שבעצם יש המון המון תלמידים ובני נוער שיוצאים לעבוד, ואם אנחנו מסתכלים רגע על החברה העתידית, אנחנו בעצם רואים שאוקיי, היום אני יצאתי לעבוד ודפקו אותי במקום אחד, עברתי למקום עבודה אחר ואני יודע שעוד הפעם לקחו לי מהזכויות שלי.

<אלמוג בן משה: ואז עברתי למקום עבודה אחר, ועוד הפעם לקחו את הזכויות שלי.

<אלמוג בן משה: כנראה שככה זה עובד.

<אלמוג בן משה: וכשאני אהיה אזרח בעל עסק, כשאני אעסיק אנשים אחרים – כנראה שזה משהו שהוא לגיטימי לעשות.

<אלמוג בן משה: זה עוד משהו בעניין של החשיבות.

<אלמוג בן משה: בהקשר של הפרקטיקה, כמו שאת כבר יודעת, כמובן, גם בעצם המוקד שלנו – סליחה באיזו זכות – שמתרכז כרגע בזכויות התלמיד, מתרחב גם לזכויות נוער בעבודה וזה יקרה ממש בשבוע הקרוב.

<אלמוג בן משה: ועוד משהו, בהקשר של סיירת זכויות נוער עובד, שבעצם תעבור ברשויות באמצעות מועצות התלמידים והנוער הרשותיות והמחוזיות.

<אלמוג בן משה: בעצם גם הפרויקט הזה, ממש נבנתה לו תכנית פעולה מסודרת, בשיתוף עם האיגוד המקצועי של הנוער העובד והלומד, וגם בזה ממש ייצא קול קורא לרשויות לבוא ולקחת חלק בפרויקט להקים סיירות ממש בשבוע הקרוב.

יפעת שאשא ביטון: יש לי אפילו בשורה מהבוקר.

יפעת שאשא ביטון: בסיכום.

<אליאב בטיטו: אוקיי.

<אליאב בטיטו: אז אנחנו ניתן לעומר ואז יהונתן.

<עומר בר: אז שוב פעם שלום.

<עומר בר: אני אדבר על לבוש ועישון בקרב מורים.

<עומר בר: כמו שכולנו יודעים - - -

יפעת שאשא ביטון: ומה עם התלמידים?

<עומר בר: נדבר על זה.

<עומר בר: אני אגע בזה.

יפעת שאשא ביטון: אני במקרה כתבתי טור שבועי על הנושא הזה.

<אליאב בטיטו: בעיתון של קריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: ראית את זה?

<אליאב בטיטו: אני מקבל את הטורים ואני מנוי על זה.

<אליאב בטיטו: יש לנו שם נציגים.

<עומר בר: בסדר גמור.

<עומר בר: אז כמו שכולנו יודעים, כל התלמידים בכל בית ספר, חלק כן, חלק לא, לרוב הכולל יש תלבושת אחידה.

<עומר בר: לא ניגע למה ואיך ומה היתרונות ומה החסרונות, אבל ניגע בזה שיש, ולצערי הרב, בוא נגיד לפי חוזר מנכ"ל, גם על מורים מוטלת האחריות לכבד את המקום אליו הם מגיעים ולצערנו זה לא קורה ברוב המקומות.

<עומר בר: אז זה דבר אחד לגבי הלבוש.

<עומר בר: גם לגבי העישון נוכחנו לדעת כי עברה תקנה, אם אני לא טועה שלתלמידים אסור לעשן בקרב בית הספר, בתוך בית ספר במרחק מסוים.

<עומר בר: גם למורים אסור.

<עומר בר: זאת אומרת נאה דורש, נאה מקיים.

<עומר בר: גם לעשות איזו שהיא הבחנה כאן, כי גם בבית הספר שלי אני נוכח לדעת שיש מורים שמעשנים בקרב בית הספר.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: יהונתן.

<אליאב בטיטו: תציג את עצמך.

<יהונתן חדד: שלום, אני יהונתן חדד, נציג של המועצה הארצית מאופקים.

<יהונתן חדד: אני גם רוצה להתייחס, קודם כל לעניין של המגמות.

<יהונתן חדד: אני מאד מאד בעד - וככה זה גם היה בעבר – כל מי שרצה, לפי איזו מגמה שהוא הרגיש שהוא אוהב ומתחבר אליה מתוך רצון אמיתי ומתוך רצון למגמה.

<יהונתן חדד: אבל מה שגרם להרבה תלמידים – ראיתי את זה המון – זה שתלמידים לוקחים על עצמם יותר מדי ואז בסוף לא מצליחים.

<יהונתן חדד: כי עם כל הכבוד לרצון הטוב לעשות הרבה מגמות, ואני מאד מאד בעד.

<יהונתן חדד: כל תלמיד באמת צריך לעשות בירור עם עצמו - ולא תמיד הוא גם יכול לעשות את זה – האם אני מסוגל לעמוד בלחץ הלימודי שזה דורש ממני, בכמות העבודות, בכמות השיעורים, בכמות זמן פנוי, כי בכל זאת אנחנו ילדים, אנחנו גם צריכים לחיות בין לבין.

<יהונתן חדד: זה דבר ראשון.

<יהונתן חדד: דבר שני, בנוגע ללבוש, אני מוסיף על מה שעומר אמר.

<יהונתן חדד: באמת יש פה את העניין הזה, ואני גם נתקל בזה הרבה.

<יהונתן חדד: אתה לא יכול לצפות מתלמיד לא לעשן בשטח בית ספר, כשמורה בעצמו מעשן בבית ספר.

<יהונתן חדד: ואתה לא יכול לצפות מתלמידה לא לבוא עם מיני או לא לבוא עם גופיה, כשמורים – אני לא אגיד באים עם גופיות, אבל עושים לעצמם הרבה הנחות בעניין הזה ובאמת צריכה להיות פה – ועוד פעם – זה טיפשי להגיד אכיפה, כי זה מורים.

<יהונתן חדד: מן הסתם שמורה צריך לעשות בעצמו את בדק הבית הזה – האם אני מתלבש כראוי.

<יהונתן חדד: וגם מעבר לעניין של צניעות.

<יהונתן חדד: עזבו – אני מדבר בתור אדם דתי, אבל גם ברמה של לכבד את הדבר הזה שנקרא חינוך.

<יהונתן חדד: כמו שלכנסת אני בחיים לא אבוא עם כפכפים ואיזה שהוא שורטס קצר, כך גם צריך להיות בבית ספר, כמקום חינוכי וערכי.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: אלי חי.

<אלי חי: לגבי המגמות, עכשיו בגלל כל הרפורמה החדשה, יש הגבלה, מספר מקסימאלי של מקצועות שאפשר לעשות וכרגע זה לא כמו שבשנים שעברו, שאפשר היה להרחיב כמה שאפשר.

<אלי חי: עכשיו זה כבר לא אפשרי.

<יהונתן חדד: כי זה מה שהיה קורא, היו המון המון מגמות, ואנשים היו טובעים ושוקעים בתוך זה.

<אלי חי: בדיוק.

<אלי חי: ולגבי עישון, אני גם תומך בדעות שלכם.

<אלי חי: אצלי בבית הספר יש למורים פינת עישון, אבל אני לא יודע אם זה מותר או לא מותר, אבל זה נשמע די תמוה.

<אלי חי: זה נקרא פינת עישון, אבל איפה הדוגמא האישית שהם צריכים לתת לתלמידים?

<יהונתן חדד: נכון.

<יהונתן חדד: אז תעשו גם פינת עישון לתלמידים.

<דניאל זליקוביץ: ותזכרו שיש הוראה על זה בחוזר מנכ"ל.

<תהל שטובר: רק עוד דבר קטן לגבי המגמות.

<תהל שטובר: זה מאד מאד יפה לדבר על הרבה מגמות, בתנאי שלכל התלמידים במדינת ישראל יש את האופציה לגשת למגמות כאלה.

<תהל שטובר: אנחנו יכולים לשים לב לבעיית פערים חמורה בין הפריפריה למרכז, במיוחד בתחום החינוך, כשאני חושבת שהדבר הפרקטי שעכשיו ומיד אפשר לתקן, זה בכלל האופציות למגמות.

<תהל שטובר: בהשוואה לבתי ספר במרכז, בתי ספר בפריפריה יכולים לבחור בין מספר מגמות מאד מאד מועט.

<תהל שטובר: אני מכירה בתי ספר שיש בהם או ביולוגיה או היסטוריה, כשאצלי בבית הספר יש 10 מגמות לבחירה.

<תהל שטובר: אני חושבת שכמו שעכשיו, עם הקמפיין לעידוד חמש יחידות מתמטיקה, כשפותחים כיתות של חמש יחידות מתמטיקה, בכל מקום, עם כמות מאד מאד מצומצמת של תלמידים ואם אין אז פותחים את התגבור מרחוק.

<תהל שטובר: אני כן חושבת שאפשר לצאת באיזו שהיא קריאה כן להרחיב את מספר המגמות בקרב יישובי הפריפריה.

<תהל שטובר: אני חושבת שזה אחד הדברים שלחלוטין יובילו את הקדמה.

<יהונתן חדד: זו גם בעיה באמת תקציבית.

<יהונתן חדד: אני יכול להביא דוגמא חיה.

<יהונתן חדד: בבית הספר שלי יש אופציה להיסטוריה או ביולוגיה, כשכיתה שלמה - - -

יפעת שאשא ביטון: באמת?

<יהונתן חדד: או היסטוריה או ביולוגיה ולא נותנים יותר מזה.

<קריאה: גם וגם?

<יהונתן חדד: אין דבר כזה טכנולוגי.

<יהונתן חדד: אנחנו בית ספר עיוני, ישיבה תיכונית, יש לנו 5 יחידות אנגלית.

<יהונתן חדד: באו בתחילת השנה והביאו לנו בכיתה י' - - -

יפעת שאשא ביטון: אין לכם אלקטרוניקה, פיזיקה?

<יהונתן חדד: שום דבר.

<יהונתן חדד: במוסדות בני עקיבא – שום דבר.

<יהונתן חדד: העניין הוא שכשאנחנו באנו וביקשנו בתחילת שנה בכיתה י' עוד, כשבאו ודיברו איתנו על מגמות, הביאו לנו רשימה ארוכה של מגמות.

<יהונתן חדד: 90% כמעט מהכיתה רצו למשל תקשורת בתחילת שנה הבאה ואמרו – אין לנו כסף לתקשורת, עם כל הכבוד לזה שאתם רוצים.

<יהונתן חדד: כשבאו חברה ורצו פיזיקה – אין לנו כסף להביא מורה לפיזיקה.

יפעת שאשא ביטון: אתם ישיבה קטנה, ותיכף אני אגיד על זה.

<יהונתן חדד: זה מוסדות בני עקיבא, אנחנו לא כזה קטנים.

<יהונתן חדד: בכל מקרה, גם העניין של מספר תלמידים, אבל שוב, הרבה תלמידים בוחרים ללמוד מחוץ לבית הספר בגלל שאין מגמות וזה גלגל שהוא אף פעם לא נגמר.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן פיתרון יצירתי.

<יהונתן חדד: נשמח לשמוע אותו.

<אליאב בטיטו: כרמן, נציגת משרד החינוך רצתה להגיב.

<כרמן צוקרמן: רק הערה קטנה.

<כרמן צוקרמן: מאחר ששני נושאים עלו פה לדיון, אני מבקשת להבהיר.

<כרמן צוקרמן: יש הבדל בין מספר האופציות בתוך בית הספר, קרי: מתוך כמה מגמות הילד יכול לבחור; לבין מקסימום מספר ההגברות שילד יכול להגביר, שזה שלוש, על פי ההנחיות של הרפורמה.

<אליאב בטיטו: לא, זה שני נושאים נפרדים.

<אליאב בטיטו: לגבי מספר הבחינות שאפשר לגשת עליהן, זה כבר בטיפול.

יפעת שאשא ביטון: על זה הם דווקא ברכו, על זה שהוא הגביל.

<כרמן צוקרמן: נכון, שמעתי ואני שמחה לשמוע.

<אליאב בטיטו: אין לנו בעיה עם זה.

<אליאב בטיטו: בבקשה, התלמידה, מה שמך?

<נועה רוזן: נועה רוזן מתיכון חדש.

<נועה רוזן: רציתי להוסיף למה שעכשיו נאמר.

<נועה רוזן: בבית הספר שלי יש תלמידים רבים שמגיעים ממקומות מאד מאד רחוקים, כי בבתי הספר שמחוברים לאזור המגורים שלהם, אי אפשר אפילו לעשות יחידה אחת של מקצוע מדעי, אי אפשר לעשות כלום.

<נועה רוזן: ויש תלמידים שנוסעים ברכבת שלוש שעות כל יום כדי להגיע למרכז, כדי להשתתף במגמות האלה.

<יהונתן חדד: אצלנו יש תלמיד אחד שעושה חמש יחידות מתמטיקה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, יש בית ספר שאין בו בכלל מקצועות מדעים?

יפעת שאשא ביטון: נשמע לי קצת לא בבית ספרנו.

יפעת שאשא ביטון: כן?

יפעת שאשא ביטון: חמור וקשה.

<טובה בן ארי: לא יודעת.

<טובה בן ארי: אנחנו נבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: תבדקו, בסדר?

<תהל שטובר: אם אפשר ליצור מערך שיעורים אינטרנטיים.

<תהל שטובר: בתור תלמידת פיזיקה אני יודעת שזה לגמרי ריאלי ללמוד מהאינטרנט.

<תהל שטובר: גם אני לומדת מסרטונים.

<תהל שטובר: אם אפשר ליצור איזה שהוא מערך שמחבר אולי כיתה וירטואלית בין בתי ספר שאין בהם תקצוב למורה וכיתה, אני חושבת שזה יפתור את הבעיה בצורה חלקית לפחות.

יפעת שאשא ביטון: אבל צריך להיות תגבור, כי אני מאד בעד הקשר האישי עם מורה והתגבור צריך להיות תוספת, במקומות שבהם זה באמת נדרש.

<שיר בלס: דרך אגב, לא רק במקצועות מדעיים.

<שיר בלס: באמת בכל מקצוע, אני חושבת שיש פה מחסור כלשהו במורה או שאי אפשר למצוא פתרון, אז אפשר לבצע את הרעיון שתהל הציעה.

<שיר בלס: אני ניסיתי באופן אישי עם כיתת ערבית וזה עבד.

<תהל שטובר: יושבת פה קדם, שלומדת חמש יחידות פיזיקה בכיתה וירטואלית.

<קריאה: וגם אני.

<קדם כלף: וזה מדהים ויש גם את האופציה למתמטיקה.

יפעת שאשא ביטון: ואת לא לומדת בכלל עם מורה את המקצוע הזה?

<קדם כלף: זה מורה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, חוץ מהלמידה מרחוק, אין לך למידה פיזית בכיתה?

<קדם כלף: יש לי גם מתרגל, סטודנט של פעם בשבוע, שעתיים.

<תהל שטובר: זה לא פתרון אידיאלי, אבל זה הפיתרון הממשי שניתן למצוא.

<אליאב בטיטו: דקה, צריך לעשות טיפה סדר.

<אליאב בטיטו: לגבי הנושא הזה, אגב, שר החינוך באמת התחייב להרחיב את הנושא הזה לכל מקצוע שאפשר.

<אליאב בטיטו: לא כל מקצוע אבל אפשרי, צריך לקחת את זה בחשבון.

<אליאב בטיטו: לדוגמא, מעבדה בביולוגיה, אי אפשר לעשות את זה וירטואלית, כי צריך לעשות את זה פיזית.

<אליאב בטיטו: נציגת משרד החינוך.

<כרמן צוקרמן: רק הערה לגבי מספר המקצועות, מספר ההגברות, ואתה אמרת שיש רק ילד אחד שלומד חמש יחידות אצלך בבית הספר.

<כרמן צוקרמן: האגף לחינוך על יסודי מאד מעודד את התיכון הווירטואלי ואפשר להתחבר אליו.

<כרמן צוקרמן: אם תרצו פרטים אז האגף יוכל לתת פרטים.

<אליאב בטיטו: תודה.

<אליאב בטיטו: נציגת ההורים.

<תמי פלד-חיון: התיכון הווירטואלי מבוסס על התנסות באקדמיה, וכמי שלימדה כמה שנים באוניברסיטה הפתוחה, אני רוצה גם לברך על זה שממשרד החינוך מחבק את האופציה הזו וגם להציע אותה ביתר שקיפות לציבור.

<תמי פלד-חיון: זה לא יקטין את הרישום למוסדות פופולאריים של השכלה תיכונית, ולחשוב על דרכי לימוד מקוונות, שהן יותר מערבות פעילות, כי יש אפשרות גם לשלוח את הלומדים מרחוק לעבודות שהם נמצאים במגע עם הציבור, כמו עבודות חקר.

<תמי פלד-חיון: זה גם כן אופציה לשלב את זה יחד עם לימוד מרחוק.

<אליאב בטיטו: אוקיי.

<אליאב בטיטו: רק לגבי הפריפריה, באמת אני אדגיש, שדיברנו על זה גם בוועדת החינוך הבוקר וגם בכלל בכמה ועדות אחרונות.

<אליאב בטיטו: המטרה העיקרית, בעיני לפחות, של הנגשת הנושא הזה, זה לבוא ולקחת דמויות מתוך הפריפריה החברתית ואותם להצמיח.

<אליאב בטיטו: אותם לבוא ולהציג בפני כיתות.

<אליאב בטיטו: לבוא ולהציג אותם בפני תלמידי בית הספר, כי אני יכול להגיד כנער מעפולה, אם יבוא אלי מרצה שבכלל לא גר בעיר שלי או לא גר באזור שלי, בא מאזור מאד מאד ספציפי, ברור שאחוזי ההצלחה שלו יהיו גבוהים, זה פחות ידבר אלי כנער ממוצע.

<אליאב בטיטו: זה לגבי זה.

<אליאב בטיטו: אנחנו נסיים כרגע את הדיון.

<אליאב בטיטו: אני רוצה להודות קודם כל ליושבת ראש הוועדה, שהסכימה לקיים את הדיון הזה וגם למנהלת הוועדה שוב.

<אליאב בטיטו: תודה לכל מי שהשתתף והבמה היא שלך, לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אליאב.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני אתייחס לכמה נקודות כדי באמת לסכם ולתת המלצות.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נתחיל עם הנושא של הקפיטריות: חוזר מנכ"ל הוא לא המלצה ומאד חשוב לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה כמה וכמה פעמים, יוצא לי בשבועות האחרונים ואנחנו נחזור ונחדד את זה בפני משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה למשרד החינוך בדרישה לפיקוח על מחירים ואכיפה של מה שבעצם נמכר בקפיטריות; ובאותה נשימה, אנחנו נוציא מסמך גם לשלטון המקומי כדי שגם הרשויות המקומיות ייקחו אחריות יחד עם בית הספר, ובכך ננסה באמת לאכוף את זה מכל הכיוונים.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של שעת אפס – זכויות אמרת, נכון טובה?

יפעת שאשא ביטון: אז זכותם לדעת באיזה בתי ספר יש - - -

<טובה בן ארי: זה החובות של המבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אז באמת לפרסם.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל לאכוף את הנושא של שעת אפס.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם באחד הסיורים שלנו פגשנו בנושא הזה - - -

<טובה בן ארי: ב - - -

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: ושהילדים באמת יידעו.

יפעת שאשא ביטון: תנו למועצת התלמידים, זה חלק מהעצמה שלנו את הנוער, לתת להם את הכוח ואת הכלים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו סומכים עליהם שיידעו ושיוכלו לטפל בהתאם.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, כרמן, את אמרת שאת תבדקי את הנושא של מקצועות מדעיים בבתי ספר.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: לגבי נושא של קוד לבוש בקרב מורים והנושא של העישון.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אני אגיד – ולא לצעוק – יש דברים שאנחנו יכולים לבקש מכם שתעשו כילדים, למרות שלנו מותר כמבוגרים, אבל זה לא הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת את זה כאמירת סוגריים.

יפעת שאשא ביטון: בעניין של לבוש אין שאלה.

יפעת שאשא ביטון: מה שנמצא בתוך מערכת החינוך - - -

<הדרה רוזנבלום: אנחנו גם לא רוצים מורים עצבניים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש פינות עישון בבית ספר ואני אומרת באמת הם צודקים – נאה דורש, נאה מקיים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהעניין של המודלינג והדוגמא האישית הוא מאד מאד חשוב, במיוחד כשאנחנו מדברים על מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מי שבחר בשליחות הזאת, אז כן, יש בה עול בהרבה מאד מובנים ואנחנו הרבה פעמים צריכים לשאת בו.

<תמי פלד-חיון: יש קוד לבוש למורים?

<תמי פלד-חיון: יש דבר כזה?

יפעת שאשא ביטון: אז אני יודעת שיש בתי ספר שמגדירים - - -

<טובה בן ארי: בחו"ל, לא בארץ.

יפעת שאשא ביטון: יש בתי ספר שמגדירים.

<אסנת עוזרד: אם אין תקנה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל יש בתי ספר שהגדירו שעם גופיות לא מגיעים לבית הספר ועם שורטים לא מגיעים לבית הספר.

<אלמוג בן משה: לבוש מכובד.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אסנת עוזרד: אין קוד אתי כתוב.

<טובה בן ארי: לא, אין קוד אתי, כי הוא מחייב תקציבים.

יפעת שאשא ביטון: אז מאד יכול להיות שצריך באמת לחשוב - משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: צריך לפנות אולי למשרד החינוך ובאמת לבקש להגדיר, ולמרות שזה נשמע על פניו מופרך, כי ברור לנו שהמבוגרים צריכים לבוא בלבוש הולם, אבל לבקש ממשרד החינוך שיהיה קוד ברור גם לסגל החינוכי.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת סגל חינוכי, כי מבחינתי כל מי שבא בשערי בית הספר ועובד שם, הוא איש חינוך וצריך לשמור באמת על הנושא הזה, אבל גם בלי הקוד הזה, יש פה עניין של דוגמא אישית ואנחנו ננסה להעביר את המסר הזה.

יפעת שאשא ביטון: ופה אני רוצה להכניס באמירת סוגריים גם את הנושא של המכנסונים בקרב בנות הנוער.

יפעת שאשא ביטון: התחלתי לשמוע עדכונים חדשים של מחאת המכנסונים.

יפעת שאשא ביטון: אז פה אני אומרת גם לבנות, זה לא כי יש פה אפליה מגדרית וזה לא כי מחפיצים אתכם או כל מיני אמירות כאלה.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק מאותו מקום שאני רוצה שמורה או מורה יגיעו בלבוש הולם, שמכבד אותו ואת המקום שהוא נמצא בו, אני מצפה שגם הבנות יבואו באמת בלבוש הולם - - -

<תהל שטובר: וגם הבנים.

יפעת שאשא ביטון: וגם הבנים, כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: רק הבעיה שלבנים אין את המכנסונים המאד קצרים.

<טובה בן ארי: אולי את לא מכירה.

<קריאה: יש.

<קריאה: מה קרה לך, כל שני וחמישי כשאני רץ בים.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שאני גם לא רוצה לראות.

יפעת שאשא ביטון: גם בנים וגם בנות וגם סגל חינוכי – לשמור על קוד לבוש ואני שמחה שיש לי את ההזדמנות לבוא ולומר את זה .

<קריאה: אין אכיפה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אז גם לבנים צריך לאכוף את האורך המקובל של מכנסיים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לעניין של מיניות ולא לעניין של מגדר.

יפעת שאשא ביטון: זה עניין של קוד לבוש הולם, נקודה.

<אליאב בטיטו: חברה, לגבי הנושא הזה, פנינו שנה שעברה למשרד החינוך - גם יושבת הראש הקודמת והמועצה - ומשרד החינוך יוצא בהנחיה ברורה.

<אליאב בטיטו: שוויון מגדרי מוחלט בין גברים לנשים, זה דבר אחד.

<אליאב בטיטו: דבר שני, כל בית ספר מחויב, היום מחויב לקבוע את קוד הלבוש של בית הספר, עם מועצת התלמידים ועם כל באי בית הספר, אם זה עם ההורים ועם זה עם כל מי שבית הספר רואה לנכון.

יפעת שאשא ביטון: ועל אחת כמה וכמה אני פונה אליכם, כשאתם קובעים את קוד הלבוש עם מנהל בית הספר, תעשו את זה באמת במקום שהוא ראוי.

יפעת שאשא ביטון: אתם העליתם את הנושא של ועדות ברשויות המקומיות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר הוצאנו פניה לשלטון המקומי בחודש ינואר, אנחנו נוציא פנייה נוספת גם בעקבות הוועדה הזו כדי לחזק את המסר ואנחנו כמובן נעקוב ונראה מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: לגבי עבודת הנוער, אז באמת אנחנו בתהליך מאד מעמיק.

יפעת שאשא ביטון: השותפה שלנו הדרה, באמת עושה עבודה מדהימה.

יפעת שאשא ביטון: זה פשוט תענוג.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה גם בוועדה הקודמת.

יפעת שאשא ביטון: ובגללכם היא הייתה חסרה לי היום בבוקר, בדיון של עבודת הנוער, אבל אני סולחת לה, כי איך שפגשתי אותה היא אמרה – הפוסטר מוכן, זה מוכן, אז אני הולכת לישון בשקט בלילה.

יפעת שאשא ביטון: אחרי הפגרה אנחנו בעזרת השם ניפגש ותהיה לנו תכנית מוכנה בנושא של פיקוח ואכיפה על עבודת בני נוער, כולל הסיירות שאת דיברת עליהן היום.

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי אמר שהם יגייסו גם את יחידות הנוער כדי בעצם לעבות ולהרחיב את נושא הסיירות.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו לגמרי בכיוון הנכון וזה מרגש כל פעם מחדש לדבר על זה.

יפעת שאשא ביטון: דבר אחרון, נושא של מגמות.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון שבפריפריה, בגלל גודל בתי הספר, וזה לא רק עניין של תקציב, אבל אין מספיק מורים הרבה פעמים, שהם מאד מאד מוכשרים.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה אתגרים בפריפריה, למרות שאני מוכרחה לומר שיש גם בתי ספר מצוינים.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לפחות להעיד על בית ספר דנציגר, איפה שאני למדתי והיום הבן שלי לומד שם.

יפעת שאשא ביטון: יש באמת היצע גדול, ועדיין אני חושבת שאפשר היה להרחיב את זה, אם היינו מתחילים לעבוד בראייה אזורית.

יפעת שאשא ביטון: וזה נכון בעיקר לגבי בתי הספר הדתיים.

יפעת שאשא ביטון: גם לנו יש ישיבה תיכונית יש שם מספר מאד מאד קטן של תלמידים.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לפתוח מגמה לכל שני תלמידים, אבל אם היה אפשר - - -

<יהונתן חדד: ש - - - שבנים ובנות יהיו ביחד.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אם אפשר היה ליצור שילוב גם בתוך העיר ולצורך העניין גם באזור, זה היה מרחיב את היריעה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לכם שבגלל העליון, בתי הספר של הקיבוצים זה משהו שהובלתי עוד כשאני הייתי מורה שם.

יפעת שאשא ביטון: נושא של שיתוף פעולה אזורי.

יפעת שאשא ביטון: בבית ספר אחד נניח לומדים סוציולוגיה, באחר פסיכולוגיה, באחר תקשורת או תיאטרון או משהו, ואנחנו מרוויחים פעמיים.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת באמת את העניין הלאומי, שיש לנו היצע יותר גדול; ופעם שנייה את ההיכרות במרחב הפיזי בין המושבים לקיבוצים, לעיר.

יפעת שאשא ביטון: יש פה באמת רווח חברתי מאד גדול ואני חושבת שככל שרשויות תעבורנה לעבוד בראייה אזורית - - -

<דניאל זליקוביץ: עדיין אפשר אבל לפתור את זה בהוספה של תקציב לחינוך ה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, זה לא רק עניין תקציבי.

<אליאב בטיטו: זה לא רק עניין תקציבי.

יפעת שאשא ביטון: כמה תקציב?

יפעת שאשא ביטון: יש גבול גם לתקציב שאתה מוסיף.

יפעת שאשא ביטון: מגמות זה דבר מאד יקר, זה יכול להיות פעולה נקודתית - - -

<דניאל זליקוביץ: כמו שתהל אמרה.

<דניאל זליקוביץ: במקום להביא כסף לרשויות חזקות, להביא עוד כסף ל - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: זה התקצוב הדיפרנציאלי שאני לגמרי מסכימה, אבל אני אומרת שבראייה אזורית, לא משנה כמה תקציב אתה תוסיף, כשיש לך שלושה בתי ספר שכל אחד מהם יכול לפתוח מספר מגמות ולשלש אפילו – ולצורך העניין אנחנו מדברים על שיתוף פעולה אזורי בין שלושה בתי ספר - אתה משלש את האפשרויות.

<אסנת עוזרד: הפוך.

<אסנת עוזרד: זה פותר את הבעיה התקציבית של כל הרשויות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו מרוויחים גם חברתית.

יפעת שאשא ביטון: אז זה ככה רעיון יצירתי שאתם יכולים בדיונים הבאים שלכם, לגלגל אותו הלאה.

יפעת שאשא ביטון: זאת לא פנטזיה, זה משהו שהוא גם עובד ב - - -

<אסנת עוזרד: לגלגל אותו למחוזות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: באמת, תמיד תענוג להיות אתכם.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי אין יותר כיף מלשבת אתכם ולסיים את היום המאד עמוס הזה.

יפעת שאשא ביטון: אליאב - האיש והאגדה.

יפעת שאשא ביטון: בעזרת השם, אני מקווה שאני אהיה פה, אני לא יודעת מה יהיה, אבל שאני אראה אותך פה בעוד כמה שנים וגם את הנציגים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: גם ליושב ראש של ועדת זכויות הילד ליום הזה, אלי חי, המון תודה וסליחה שהתשנו אותך.