הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 73, 2016-03-22 10:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום 22 במרץ 2016 והדיון היום הוא בנושא סחבת בקבלת אישור הסמכה לבית הספר לסיעוד בנצרת.

יוסף ג'בארין: את האישור בינתיים קיבלו.

עאידה תומא סלימאן: את האישור לשנה הזו.

יוסף ג'בארין: כן.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים אנחנו נדבר על כל מכלול הנושאים.

עאידה תומא סלימאן: את הדיון אנחנו מקיימים לאחר פנייה של חבר הכנסת יוסף ג'בארין אלי, בבקשה לעזור, ולמען הגילוי הנאות, אני גם ביקרתי בבית הספר, נפגשתי עם מנהלת בית ספר ושמעתי ממנה על הנושא ואנחנו נשמע גם כן.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה שיש לנו נציגות של משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת את כולם על זה שהתכנסו ומקווה שהיום ננסה להתקדם יותר הלאה, מה שלטובת בית הספר וגם לטובת ציבור הסטודנטים והסטודנטיות, וזה בעיקר סטודנטיות, ממה שהבנתי במקרה הזה.

יוסף ג'בארין: 90%.

עאידה תומא סלימאן: 90% סטודנטיות.

<אמל ח'אזן: כן, יותר מ-85%.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני רק אפתח בזה ואגיד שכשפנה אלי חבר הכנסת יוסף ג'בארין לקיים את הדיון הזה, כמובן היה בשבילי מובן מאליו להסכים מיד לקיים את הדיון, מכמה סיבות.

עאידה תומא סלימאן: הסיבה המובנת מאליה, שזה מוסד שתרם רבות לאוכלוסייה הערבית ועדיין תורם.

עאידה תומא סלימאן: מצד שני, זה היה יכול להתקיים בכל ועדה אחרת, אלמלא העובדה שהזכרנו – 85% עד 90% מיוצאי בית הספר הזה, זה נשים, זה צעירות.

עאידה תומא סלימאן: במקרה שהוועדה הזו כל הזמן טיפלה ועדיין מטפלת ואנחנו ממשיכות לעשות את זה, לנסות ליצור או להעלות את שילוב הנשים הערביות בשוק העבודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה חובה עלי לנסות לעזור כמה שאפשר למקום, שבעצם מוציא נשים מוכנות להשתלב בשוק העבודה ולתרום לקהילה ולתרום לעצמם ולמשפחות שלהן.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לחבר הכנסת יוסף ג'בארין לפתוח ולהציג את הבעיה, ואחר כך נעבור לד"ר אמל ח'אזן.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נרצה להציג את הבעיה קודם ואחר כך לשמוע את התגובות מהמשרד.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

יוסף ג'בארין: בוקר טוב, סבח איל חיר.

יוסף ג'בארין: תודה ליושבת הראש על הדיון ועל ההירתמות לנושא.

יוסף ג'בארין: האמת היא שבדרך כלל בהרבה מהדיונים בוועדות, זה דיון לעומתי.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת שיש את בעלי העניין שמציגים ומצד שני יש את הצד השני וכדומה.

יוסף ג'בארין: אני מרגיש שאנחנו היום לא בדיון לעומתי.

יוסף ג'בארין: אנחנו בדיון של אנשים שאיכפת להם מהמקום החשוב הזה ומטרת הדיון ללבן את הקשיים איתם מתמודד בית הספר, ולשוחח ביחד, בצורה הזו של שולחן עגול כזה – איך באמת מקדמים את המעמד של בית הספר ואיך מבטיחים את העתיד של בית הספר.

יוסף ג'בארין: לבית הספר הזה יש עבר שכולם בחברה הערבית גאים בו והוא שולט במשך יותר ממאה שנים?

יוסף ג'בארין: כמה?

יוסף ג'בארין: כ-90 שנה שירת את האוכלוסייה הערבית ואת האוכלוסייה בישראל, את החברה בישראל בכלל.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם שאני הכרתי את בית הספר דרך קריאה ואנשים שסיפרו לי, אבל כשביקרתי בבית הספר, הופתעתי מאד לטובה מהמקצועיות של המקום, מהעשייה של המקום, מההיסטוריה של המקום.

יוסף ג'בארין: ולכן הדבר החשוב שאמרתי לעצמי, שאנחנו צריכים גם להיות בשיח עם משרד הבריאות, עם המל"ג, ופשוט לעמוד על הקשיים של בית הספר.

יוסף ג'בארין: עכשיו, בהתחשב בעובדה שהחלק הארי של המסיימים הן בעצם מסיימות, או הן קבוצות של נשים ולבית הספר תפקיד מאד חשוב בהכשרתן של נשים ובהשתלבותן בשוק העבודה, באמת ראינו שאפשר לשלב גם את הסוגיה הכללית של הקשיים איתם מתמודד בית הספר, וגם עם הנושא שאכפת לכולנו כמובן, של קידום תעסוקה בקרב החברה הערבית ובעיקר בקרב נשים ערביות.

יוסף ג'בארין: אז ההתייחסות תהיה בעיקר לשני היבטים.

יוסף ג'בארין: קודם כל להיבט הפיננסי, הכלכלי, ואנחנו נשמע מהנהלת בית הספר.

יוסף ג'בארין: אני מבין שהם כל הזמן מתמודדים עם אתגרים ועם קשיים כאלה וכשיש נסיגה בתרומות מחו"ל, אז בית הספר נהיה באמת בסכנה מבחינת ההתנהלות הפיננסית.

יוסף ג'בארין: גם עולה השאלה - אם יש לנו בית ספר כל כך ייחודי – באיזו מידה משרדי ממשלה יכולים פשוט לתמוך בבית הספר ולהבטיח את יציבותו.

יוסף ג'בארין: אז זו השאלה שהיא יותר פיננסית.

יוסף ג'בארין: השאלה השנייה היא יותר אקדמית.

יוסף ג'בארין: אין ספק שכל מקום כזה, השאיפה שלו היא פשוט להיות מוסד אקדמי שיכול גם להעניק תארים בצורה כלשהי של שיתוף פעולה עם מוסד אחר או באופן עצמאי.

יוסף ג'בארין: ולכן זה ההיבט השני.

יוסף ג'בארין: אני רואה גם את ידידינו, נציגים של המל"ג, אז זו ההזדמנות לפתח את הנושא, לשמוע איך אתם רואים את בית הספר וגם לנסות לקדם תפיסה שיכולה להבטיח קידום בית הספר בשני ההיבטים.

יוסף ג'בארין: אחד – ההיבט הכלכלי.

יוסף ג'בארין: שניים – ההיבט האקדמי.

יוסף ג'בארין: אבל כמובן בנוסף להיבט המקצועי, שאמרה יושבת הראש שבינתיים יש את ההסמכה לשנה.

יוסף ג'בארין: אולי גם נשמע האם בעתיד הדברים גם יתקדמו בכיוונים הללו, האם היה פעם בעבר שקיבלתם הסמכה ליותר משנה ועל זה נדבר ונוכל גם להגיב בהמשך.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: סליחה, אני רק רוצה לציין במילות ההערכה את מנהלת בית הספר, ד"ר אמל ח'אזן, שבאמת עושה עבודת קודש ותודה גם שבאת ותודה על כל העשייה שלך, בשם כל המסיימים ואלה שיסיימו בעתיד ושהם יכולים גם לקטוף את הפירות של העבודה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: ואלה שיחלו בעתיד.

יוסף ג'בארין: ואלה שיחלו בעתיד, כן.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לד"ר אמל ח'אזן, מנהלת בית הספר לסיעוד ע"י בית החולים נצרת.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

<אמל ח'אזן: תודה.

<אמל ח'אזן: בוקר טוב.

<אמל ח'אזן: אני רוצה להודות לך, יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת גברת עאידה תומא, על ההזדמנות שנתת לי להופיע בפני כבוד חברי הוועדה; וגם לך, חבר הכנסת, ד"ר יוסף ג'בארין, על המאמצים שלך ועל ההתעניינות שלך בבעיות החינוך במגזר הערבי; וגם המון תודות לכם, הנוכחים, על הזמן שהקדשתם לבוא ולהשתתף בנושא הזה.

<אמל ח'אזן: רק הערה אחת, אם תרשו לי.

<אמל ח'אזן: אני במקור ממזרח ירושלים ועברית היא השפה הרביעית שלי.

דב חנין: לשפה רביעית את מדברת מצוין, גברתי.

יוסף ג'בארין: הלוואי עלינו.

עאידה תומא סלימאן: לנו אין שפה רביעית בכלל, אם זאת השפה הרביעית שלך.

<אמל ח'אזן: תודה.

<קריאה: ארמנית?

<אמל ח'אזן: לא, גרמנית.

<אמל ח'אזן: אז מקצוע הסיעוד יכול להיות מנוף אמיתי לשילוב נשים ערביות בשוק העבודה.

<אמל ח'אזן: הכנתי קצת מספרים.

<אמל ח'אזן: זה בית הספר.

<אמל ח'אזן: נתחיל במספרים.

<אמל ח'אזן: כ-47% מתושבי הצפון הם ערבים.

<אמל ח'אזן: בית החולים נצרת, או הסקוטי, משרת אוכלוסייה של 350,000 תושבים, רובם מהאוכלוסייה הערבית.

<אמל ח'אזן: קהל הפונים ללימודי סיעוד בבית הספר, בעיקר בא מהאוכלוסייה הזאת.

<אמל ח'אזן: נרשמים מדי שנה 300 ומתקבלים עד 100 סטודנטים.

<אמל ח'אזן: קיבולת בית הספר נעה או מגיעה ל-250 סטודנטים.

<אמל ח'אזן: הנשים מהוות יותר מ-80%.

<אמל ח'אזן: כולנו יודעים, או כפי שידוע לכם, שיעור תעסוקת נשים ערביות בישראל עומד על 32% והסטודנטים שלנו ניגשים למבחן ממשלתי של כל הסטודנטים לסיעוד בארץ, ואחוז ההצלחה מגיע ל-90% עד 98%.

<אמל ח'אזן: וגם ממוצע הציון שלהם באותו מבחן, הוא מהגבוהים ביותר, למרות שהשפה של המבחן היא שפה שנייה בשבילם.

<אמל ח'אזן: הבוגרים שלנו נקלטים לעבודה במוסדות הבריאות בכל רחבי הארץ.

<אמל ח'אזן: לא ידוע לנו על אף מובטל.

<אמל ח'אזן: משפחות הסטודנטים שלנו מעדיפות שבנותיהן ילמדו אצלנו, בעיקר ממניעים תרבותיים וגם בגלל רמת הלימודים הגבוהה.

<אמל ח'אזן: הרוב המכריע של הסטודנטים באים מישובים ערבים קטנים, עם פרופיל סוציו אקונומי נמוך, וגם נחשבים כשומרי מסורת.

<אמל ח'אזן: למה מעדיפים אותנו?

<אמל ח'אזן: האווירה המקומית ותרבות בית הספר אינם זרים לסטודנט החדש, והוא מרגיש כמו במשפחה.

<אמל ח'אזן: וגם הורי הסטודנטים מרגישים בנוח ובביטחון יותר, כאשר הבת שלהם לומדת אצלנו, מטעמי נוחיות חברתית וגם תקציבית.

<אמל ח'אזן: הבאתי איתי סטודנטית, שהיא עדיין לומדת אצלנו, אבל אקרא לכם מה חושבים ארבעה סטודנטים אחרים, שהם לומדים אצלנו עכשיו.

<אמל ח'אזן: סמיר: אני מרגיש שייכות.

<אמל ח'אזן: מקבלים אותי באשר אני ועוזרים לי מכל הלב ומתייחסים אלי כבן אדם.

<אמל ח'אזן: ג'יהאד סאלח: העדפתי את בית הספר נצרת בזכות הקרבה הפיזית למקום מגורי.

<אמל ח'אזן: המורים מקשיבים לבעיות שלי, מבינים את התרבות שלי ומסייעים לי בפתרון הבעיות האישיות.

<אמל ח'אזן: רוואן סחמאווי: אבא שלי כל הזמן דחף אותי ללמוד בבית הספר הזה, משום שחברים שלו למדו פה והיו מרוצים ובאמת ההמלצה הייתה במקומה ולא התאכזבתי.

<אמל ח'אזן: והאחרונה, שאדהה עזיזה: בחרתי בבית הספר הזה במיוחד שאחוז ההצלחה במבחן הממשלתי הוא גבוה מאד.

<אמל ח'אזן: ולבסוף יש לנו אתגרים וציפיות.

<אמל ח'אזן: האתגרים שלנו – עד היום אין לנו הכרה אקדמית בבית הספר ובית הספר בקושי עומד בהוצאות הלימודים ורואה במשימה כשליחות.

<אמל ח'אזן: מה אנחנו מצפים?

<אמל ח'אזן: קידום ההחלטה לאישור שלוחה למוסד האקדמי להענקת תואר ראשון במקצוע הסיעוד.

<אמל ח'אזן: פתרון מתאים למוגבלות התקציבית של בית הספר והבטחת המשך תכנית ההסמכה הנוכחית, שהיא קיימת שנים רבות, עד אישור הענקת תואר אקדמי.

<אמל ח'אזן: אני מאד מודה לכם על ההקשבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, ד"ר אמל.

יוסף ג'בארין: אולי צריך להתייחס למצב הפיננסי והאקדמי.

יוסף ג'בארין: מה הדרישות?

יוסף ג'בארין: שיוכלו להתייחס.

עאידה תומא סלימאן: כן.

<וסים דביני: אם אנחנו מדברים על אקדמיה, אז אנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: שמך לפרוטוקול.

<וסים דביני: וסים דביני, אני מנהל הכספים של אי.

<וסים דביני: מ.מ.ס.

<וסים דביני: נצרת, שהיא העמותה שמפעילה את בית הספר לסיעוד בין היתר.

<וסים דביני: היא מפעילה גם את בית החולים נצרת.

עאידה תומא סלימאן: כדאי להזכיר שבשבוע שעבר בית החולים קיבל ציונים לשבח על ידי הסקר של משרד הבריאות.

<וסים דביני: נכון.

עאידה תומא סלימאן: זה היה מעורר כבוד.

<וסים דביני: נכון.

<וסים דביני: אנחנו מאד גאים על כך, וזה בא כתוצאה מעבודה מאד מאד קשה.

<וסים דביני: לא נרחיב את הדיבור על בית החולים, כי אפשר לדבר שעות.

עאידה תומא סלימאן: נתמקד בבית הספר.

<וסים דביני: כן.

<וסים דביני: במצב הנוכחי בית הספר בקושי מחזיק את עצמו, כי הוא אינו מתוקצב בצורה רגילה.

<וסים דביני: כל ההכנסות שלו באות מהסטודנטים עצמם והעמותה בפועל מממנת חלק מהגירעון שלו, כדי לשמר את המסורת וכדי לשמור על השליחות רבת השנים שלו, כי בית הספר לא נועד כדי לעשות כסף ולהרוויח, אלא נועד כדי לשרת את האוכלוסייה.

<וסים דביני: אז יש גבול מסוים של גירעון שהעמותה מוכנה לסבסד המשך קיומו של בית הספר.

<וסים דביני: אני חייב לציין שאנחנו מקבלים מדי שנה סכום של כ-200,000 שקלים ממשרד הבריאות, כתמיכה מקרן עיזבונות אני חושב, או משהו.

<קריאה: הקרן התמיכות.

<וסים דביני: כן, קרן התמיכות.

<וסים דביני: הם עוזרים.

<וסים דביני: זה עדיין לא פותר את הבעיות, אבל זה עוזר.

<וסים דביני: בשנה האחרונה אנחנו נתקלים בקשיים קצת יותר כבדים ממה שהיינו רגילים, כי אנחנו מנהלים שתי תכניות במקביל.

<וסים דביני: תכנית אחת שהיא תכנית ההסמכה הרגילה ותכנית שנייה שהיא תכנית של הסבת אקדמאים.

<וסים דביני: אנשים שיש להם תואר B.A במקצוע אחר עוברים הסמכה, לא מקבלים B.A בסיעוד, עוברים הסמכה כאחות מוסמכת.

<וסים דביני: שתי התכניות האלה מתנהלות בנפרד.

<וסים דביני: הסטודנטים ברוב המקרים אינם מעורבבים, אלא מפוצלים לשתי קבוצות שונות.

<וסים דביני: זה מוסיף על הגירעונות של בית הספר וכמובן מקשה עליו.

עאידה תומא סלימאן: הסבה אקדמאית נעשית במימון של משרד הבריאות או של מי?

<וסים דביני: כן, משרד הבריאות מממן חלק משכר הלימוד של הסטודנטים.

<וסים דביני: הסכום הכולל שבית החולים מקבל, שבית הספר מקבל, הוא אותו סכום שהוא מקבל מכל סטודנט הסמכה אחר.

<וסים דביני: המקור שמגיע אלינו, הוא לא מגיע ישירות מהסטודנט.

<וסים דביני: חלק מגיע מהמשרד.

<קריאה: הוא מממן את כל התכנית.

<וסים דביני: אבל מבחינתנו סכום ההכנסה שלנו הוא לא משתנה, בין אם אנחנו מקבלים את זה מהמדינה או מהסטודנט עצמו.

<וסים דביני: זה לא הקצבה לבית הספר, זה מימון לסטודנט בפועל.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל הוא משולם בסוף אליכם.

<וסים דביני: כן, הוא משולם בסוף אלינו.

<וסים דביני: התכנית הזאת, העלות הנוספת שלה מוערכת בין 400,000 ל-500,000 שקלים עלות תקציבית נוספת לבית הספר, בעקבות ההפרדה הן בלימודים והן בקבוצות הקליניות.

עאידה תומא סלימאן: והיא מכסה את עצמה?

עאידה תומא סלימאן: ההכנסות מכסות את העלות?

<וסים דביני: לא, אני אומר, זה מקטין את הגירעון הקיים ממילא בבית הספר.

יוסף ג'בארין: אבל רק תסביר שני נתונים חשובים.

<וסים דביני: בבקשה.

יוסף ג'בארין: אחד, מתוך סך כל ההוצאה של בית הספר, כמה שכר הלימוד מכסה – זה לתכנית הרגילה.

יוסף ג'בארין: ולגבי תכנית ההסבה, שדיברת, שכל העלות שלה זה 400,000-500,000 שקלים.

<וסים דביני: לא.

יוסף ג'בארין: אז תסביר מה העלות שלה ובכמה היא מכוסה על ידי - - -

<וסים דביני: אוקיי, אנחנו נגיד ככה: בגדול תקציב בית הספר הוא כשלושה מיליון שקלים בשנה.

<וסים דביני: זה כשלומדים בו כ-250 סטודנטים ובשנה הראשונה יש בין 80 ל-100 סטודנטים.

<וסים דביני: זה היה המצב הרגיל.

<וסים דביני: בשנה האחרונה נשארנו עם אותם 100 סטודנטים, אבל חלקם הם בתכנית של האחות המוסמכת, וחלקם בתכנית של הסבת אקדמאים.

<אמל ח'אזן: למרות שזה אותה תכנית.

<וסים דביני: כן.

<וסים דביני: הלימודים בשנה הראשונה פתאום התפצלו.

<וסים דביני: יש לנו שתי כיתות בנושאים מסוימים, במקום שתהיה לנו כיתה אחת.

<וסים דביני: אז העלות שדיברתי עליה היא העלות הנוספת של הכיתה הנוספת הקיימת.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

<וסים דביני: אוקיי?

<וסים דביני: זה לא העלות של כלל התכנית.

יוסף ג'בארין: בכל זאת תגיד לנו מה הגירעון.

<וסים דביני: הגירעון של בית הספר בשנה רגילה, מגיע בין 400,000 לבין 500,000 שקלים.

<וסים דביני: עם התכנית החדשה אנחנו עלים לבין 800,000 שקלים למיליון שקלים.

<וסים דביני: אז התוספת, הדלתא היא עוד 400,000-500,000 שקלים.

יוסף ג'בארין: שזה ההפרש בין ההוצאה לבין ניכוי מה שאתם מקבלים ממשרד הבריאות.

<וסים דביני: והסטודנטים.

עאידה תומא סלימאן: כן, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה, גברתי יושבת הראש, תודה לך על קיום הדיון הזה ותודה לך, חברי, חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין על היוזמה של הדיון הזה.

דב חנין: אני רוצה, גברתי יושבת הראש, לנסות לחבר את הדיון שלנו כאן, לדיון שהתנהל לפני שעה בוועדת הכנסת, על משבר מאד גדול, דרמטי, בתחום הסיעוד, במיוחד בסיעוד לקשישים.

דב חנין: מסתבר בתמונה הכללית, שבמדינת ישראל תחום הסיעוד לקשישים נמצא במשבר קיצוני.

דב חנין: המדינה לא מצליחה לתת פתרון.

דב חנין: יש מחסור עצום במטפלים סיעודיים לקשישים.

דב חנין: ולכן הנושא הגיע לוועדת הכנסת, שהיא בכלל ועדה שלא עוסקת בזה ביום יום, בגלל שזה באמת שאלה כל כך משמעותית וכל כך רוחבית וכל כך גדולה וכל כך משמעותית.

דב חנין: ומה מציעים לנו?

דב חנין: מציעים לנו בחירום, להזרים לישראל אלפי מטפלים ועובדים בתחום הסיעוד מחוץ לארץ.

דב חנין: עכשיו אני שואל את עצמי באמת, עד איפה יכול להגיע הטמטום.

דב חנין: אני שומע את המספרים שאדוני מביא בפנינו, אני יודע שלכם בבית הספר, חצי מיליון שקלים, מיליון שקלים, זה סכום כסף עצום, אבל פה נזרקו סכומים של מאות מיליונים כדי להתמודד עם המשבר, והכסף הזה שאתם צריכים הוא באמת, באמת – אני מתנצל להגיד – אל תבין אותי לא נכון – זה כסף קטן.

דב חנין: זה כלום.

דב חנין: אז יש פה איזה שהוא נתק, שהוא פשוט לא מובן, לא מתקבל על הדעת, לא הגיוני ולא מוצדק.

דב חנין: דרך המלך להתמודדות עם המשבר בתחום הסיעודי, זה לעודד אנשים ונשים צעירות, בוודאי מהציבור הערבי, אם הן מוכנות ללכת לתחום הזה – ללמוד.

דב חנין: המדינה צריכה לתת לכם – להיפך – היא צריכה לתת לכם בונוס על כל סטודנט שלומד אצלכם.

דב חנין: ולתת לכל סטודנט גם עידוד באופן אישי, כי אתה יודע, צריך לתגמל את האנשים.

דב חנין: זה עולה למדינה הרבה יותר לייבא את העובדים הזרים.

דב חנין: עולה הרבה יותר.

דב חנין: ואחר כך יש לך גם עובדים זרים שאתה בעצם לא רוצה אותם, אז מה תעשה איתם?

דב חנין: בקיצור, זו תסבוכת לא נורמאלית.

דב חנין: לכן גברתי יושבת הראש, אני מציע שבסיכום הדיון הזה, כמובן, חוץ מהדברים שחברי כבר אמר, על הצורך לתמוך ולהתגייס ושהמדינה תיתן את כל כובד משקלה לסייע לבית הספר הזה.

דב חנין: אני מתרשם מאד מהנתונים שגברתי הביאה על באמת רמת שביעות הרצון.

דב חנין: זה מצוין.

דב חנין: אנחנו טוענים שצעירים ערבים לא רוצים ללמוד סיעוד.

דב חנין: זו הטענה.

דב חנין: הרי אנחנו שמענו אותה לפני שעה בוועדת הכנסת.

דב חנין: אז הנה אתם מראים שיש כן צעירים שרוצים ללמוד סיעוד, אפילו מרוצים מהמקצוע ומי שמפריע להם, זה - - -

עאידה תומא סלימאן: טענו את זה שם בוועדה?

דב חנין: לא רוצים.

דב חנין: לא רוצים ללמוד.

דב חנין: לא רוצים לעבוד בסיעוד.

<שושנה ריב"א: לעבוד סיעוד.

<שושנה ריב"א: לא ללמוד סיעוד, זה שני דברים שונים.

<שושנה ריב"א: סליחה על ההתפרצות.

דב חנין: גברתי, לא רוצים לעבוד בסיעוד ולא רוצים להתפתח בכיוון הזה.

דב חנין: אז אני אומר, כדי שאנשים יעבדו בסיעוד, אנחנו צריכים לדאוג, כמדינה, לכל החוליות של המערכת.

דב חנין: בוודאי אנחנו צריכים לדאוג גם לתנאי העבודה של אנשים שאחר כך עובדים בסיעוד.

דב חנין: זו שאלה שלא קשורה כרגע לדיון הזה.

דב חנין: אם אני לא אתן תמריץ לבן אדם שעובד בעבודה, שהיא עבודה קשה, לפעמים היא עבודה מתסכלת.

דב חנין: אם אני לא נותן תמריץ כלכלי וכדומה, אני לא פתרתי כלום, אבל כרגע אנחנו בשלב הראשוני.

דב חנין: אנחנו רוצים שאנשים, כמה שיותר, כמה שיותר – ילמדו במקום שנוח להם, במקום שמתאים להם ואז יהיה לנו לפחות בסיס איתו לעבוד ואז נצטרך כמובן לעודד אותם, לתגמל אותם, לתת להם סיבות להישאר במקצוע.

דב חנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: עוד תוספת לפני שנמשיך.

<אמל ח'אזן: אני מודה לך, חבר הכנסת דב חנין, מאד מודה לך על הדברים שלך.

<אמל ח'אזן: אני רציתי להגיד לך, המצב הסוציו-אקונומי כל כך גרוע, עד כדי כך שאני נותנת עצות לכל המועמדים ללכת לעבוד שנה או שנתיים לפני התחלת לימודיהם אצלנו, כך שיוכלו לשלם את שכר הלימוד.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לשאול לפני שאני עוברת הלאה.

עאידה תומא סלימאן: כמישהי שמתעסקת בנושא של תעסוקת נשים ערביות וכמישהי שיודעת מה הם החסמים שעומדים מול אישה ערבייה לצאת לעבודה ומול העובדה שכמעט 40% מהאקדמאיות הערביות כיום לא מוצאות מקום עבודה.

עאידה תומא סלימאן: רוצות לעבוד ולא מוצאות.

עאידה תומא סלימאן: המגבלה להרחיב את התכנית הזאת - ואני מאמינה, כמו שאמר חבר הכנסת דב חנין - אם נותנים תמריצים לנשים ולגברים להיכנס לאיזה שהוא מקצוע, אני בטוחה שירצו להיות, למרות שאני לא מבינה מאיפה באה הטענה שהם לא רוצים לעבוד בסיעוד.

עאידה תומא סלימאן: לגבי צעירים ערבים, אני רק רואה שהמקצוע פורח בקרב האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: אם יהיה לכם מימון, האם יש לכם אפשרות להרחיב, האם ניסיתם להרחיב מבחינת קבלת מספר התלמידים שלומדים?

עאידה תומא סלימאן: האם ניסיתם להרחיב את המספר, לכלול עוד יותר?

עאידה תומא סלימאן: או שהגירעון הוא בעצם מה שעומד בפניכם?

<וסים דביני: זה שני דברים - זה גם הגירעון וגם אי הוודאות שאנחנו שרויים בה.

<וסים דביני: אי הודאות – אם אנחנו הולכים לאקדמיזציה או לא הולכים לאקדמיזציה, זו מגבלה מאד רצינית שמפריעה לנו לתכנן את כל הרחבה עתידית.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שעולה עכשיו שוב הבעיה של אקדמיזציה של מקצוע הסיעוד ואני מבינה שיש יותר נטייה ממשרד הבריאות, ללכת לכיוון של אקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים של הסמכה והיא עדיין מוכרת על ידי משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: ועדיין המדינה מקיימת בחינות להסמכה ונותנת תעודות ואנשים מתקבלים לעבודה ויש מחסור.

עאידה תומא סלימאן: כאילו, אני לא מבינה.

עאידה תומא סלימאן: דוחפים לכיוון אקדמיזציה – מצוין.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים שאנשי המקצוע שלנו יהיו ברמה הכי גבוהה, אבל מצד שני, יש מקום שמספק מענה ויש לו את האפשרות לספק מענה יותר גדול אם יקבל קצת תקציבים, ואנחנו אומרים לא.

עאידה תומא סלימאן: אקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, היום משרד הבריאות עדיין לא ביטל ולא הוציא שום צו שאומר אנחנו לא מקבלים אחיות מוסמכות ואנחנו ביטלנו את ההסמכה.

עאידה תומא סלימאן: יש הסמכה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאתם רוצים גם להיות עם אקדמיזציה, אבל גם ההסמכה היא מבוקשת.

עאידה תומא סלימאן: היא עדיין מבוקשת.

עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה להבין ואני נותנת עכשיו לד"ר שושנה ריב"א - מנהלת מנהל הסיעוד במשרד הבריאות - לענות לנו על מכלול.

עאידה תומא סלימאן: אני ניסיתי ככה לתמצת את השאלות העיקריות: עניין התקצוב של בית הספר, עניין ההסמכה – האם זה מקובל וזה הנוהל, שכל שנה צריכים להתמודד מחדש על קבלת ההסמכה.

עאידה תומא סלימאן: למה בית ספר לא פועל כל עוד הוא עומד בקריטריונים.

עאידה תומא סלימאן: למה כל שנה מחדש צריך לנהל מערכה על עניין ההסמכה ועניין התקציבים והאקדמיזציה, אם הבנת נכון את שלל השאלות.

<שושנה ריב"א: תודה רבה לך, חברת הכנסת.

<שושנה ריב"א: קודם כל תודה שאנחנו במשכן הזה, כי באמת זה לגמרי מקרי שאנחנו במשכן הזה ולא בחדר סמוך.

<שושנה ריב"א: רק לסבר את האוזן - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא בטוחה שאם תשבי יותר מדי פה תאהבי את זה.

<שושנה ריב"א: אני מסתובבת פה בכל החדרים, את יודעת.

<שושנה ריב"א: שמי ד"ר ריב"א, אני האחות הראשית הארצית של משרד הבריאות, ראש מנהל הסיעוד.

<שושנה ריב"א: אני אחראית על כל הרגולציה של מקצוע הסיעוד במדינת ישראל, ואני רוצה בראש ובראשונה לעשות הפרדה של איזו טעות שהייתה פה על השולחן, של חבר הכנסת חנין, שיצא.

<שושנה ריב"א: כשהוא מדבר על סיעוד, הוא מדבר על מטפלים והוא לא מדבר על אחיות, וזה הבדל מהותי.

<שושנה ריב"א: בית ספר נצרת הוא ברמה מאד גבוהה והוא מכשיר אחיות, הוא לא מכשיר מטפלים.

<שושנה ריב"א: אז זה שני נושאים נפרדים.

<שושנה ריב"א: יש לנו במשרד הבריאות בעיה של מטפלים, בעיה גדולה מאד, בעיקר בתחום הגריאטריה.

<שושנה ריב"א: אנשים לא רוצים לעבוד בתפקיד של מטפלים, גם בגלל שהעבודה מאד קשה והשכר בצידה הוא מאד מאד נמוך.

<שושנה ריב"א: וזה באמת אולי לוועדת הכנסת ולא לוועדה הזו.

<שושנה ריב"א: יש לנו מספיק נושאים.

עאידה תומא סלימאן: רק להבנתי - המקצוע הזה צריך איזו שהיא הסמכה?

<שושנה ריב"א: לא, לא.

<שושנה ריב"א: הוא מקבל הכשרה מקצועית, Job training, של משהו כמו עד שלושה חודשים מקסימום ובדרך כלל זה אנשים שאנחנו בהחלט מבקשים שיהיה להם, איך אני אקרא לזה בעדינות – כשירות משפטית לעבוד עם חסרי ישע והם לומדים את העבודה תוך כדי.

<שושנה ריב"א: כמו מטפל שאנחנו מביאים הביתה או כל דבר אחר.

<שושנה ריב"א: ובית ספר לאחיות זה לא זה.

יוסף ג'בארין: אבל אין שם דרישות?

יוסף ג'בארין: אני לא חושב שזה - - -

<שושנה ריב"א: אנחנו מבקשים כיום זה תושב מדינת ישראל או מישהו שיש לו אישור העסקה במדינת ישראל ואנחנו מכשירים אותו בזמן העבודה.

<שושנה ריב"א: את המטפלים, אני מדברת.

<שושנה ריב"א: לעומת זאת, אחיות זה מקצוע שונה לגמרי.

<שושנה ריב"א: ברשותך אני אתחיל מהסוף, מהנושא של האקדמיזציה.

<שושנה ריב"א: מדינת ישראל, משרד הבריאות עוסק באקדמיזציה 22 שנה.

<שושנה ריב"א: יש לנו שני בתי ספר יחידים במדינה שהם לא אקדמיים.

<שושנה ריב"א: אחד זה נצרת והשני זה בני ציון.

<שושנה ריב"א: אני בהזדמנות זאת יכולה לומר שעשינו עבודה מאד גדולה ושיתוף פעולה מאד גדול עם המל"ג, כדי לאט לאט לאפשר לכל המוסדות להכשרה בסיעוד, להיות מסונפים לאחד מהמוסדות האקדמיים וללמד.

<שושנה ריב"א: וגם בנושא של נצרת, אני מרגישה שאני מתפרצת לדלת פתוחה.

<שושנה ריב"א: הנושא של נצרת – אנחנו, אני 10 שנים בתוך המערך הזה, מנסים בכל מיני דרכים לסנף אותם.

<שושנה ריב"א: אני לא אלאה אתכם בכל הפרטים למה זה כן צלח ולמה זה לא צלח.

<שושנה ריב"א: אני אמרתי לוסים ידידי, שאם היו מקשיבים לי לפני 10 שנים, היינו מונעים מכם את הישיבה הזאת, למרות שזה מאד נעים פה, אבל בכל זאת.

<שושנה ריב"א: נצרת נמצאת היום במקום שיש לגביה החלטה שהיא יכולה להיות שלוחה אקדמית של אחד המוסדות.

<שושנה ריב"א: השלוחה שמתגבשת היא של מכללת עמק יזרעאל, שזו אחת המכללות הגדולות בצפון - - -

זאב בנימין בגין: הזמנו נציג שלכם, נכון?

<שושנה ריב"א: שיש להם חוג לסיעוד, אחד מהטובים.

עאידה תומא סלימאן: הם לא הגיעו.

זאב בנימין בגין: לא הגיעו.

<שושנה ריב"א: למה?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

זאב בנימין בגין: שאלתי אם יש נציג והבנתי שלא.

זאב בנימין בגין: דיברתי אתמול עם יושבת הראש, היא אמרה שהזמינו נציג.

עאידה תומא סלימאן: אני הזמנתי אותם.

<שושנה ריב"א: אני דיברתי עם פרופסור עליזה שנהר, שהיא הנשיאה של עמק יזרעאל.

<שושנה ריב"א: אני לא יודעת אם זה אתי, אבל יש להם איזו שהיא בעיה רפואית במשפחה, מאד מאד קשה והיא אפילו לא בעבודה.

<שושנה ריב"א: דיברתי איתה בבית, אפילו לא בבית, אלא בבית חולים.

<שושנה ריב"א: אז אני מניחה, ומי שמכיר את פרופסור שנהר, אם היא הייתה יכולה היא הייתה מגיעה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבינה שנושא מכללת עמק יזרעאל התקדם כבר.

<שושנה ריב"א: מאד, מאד.

עאידה תומא סלימאן: ויש כמעט טיוטא של הסכם.

<שושנה ריב"א: אני דיברתי איתה והיא אמרה לי בצורה חד משמעית – יש לנו הסכמות.

<שושנה ריב"א: איפה שאין הסמכות יש ייתכנות להסכמות.

<שושנה ריב"א: הנושא הוא בערוץ טוב.

<שושנה ריב"א: מה שאנחנו בעצם צריכים זה מכסות, מכסות מטעם ות"ת, כדי לפתוח את השלוחה.

<שושנה ריב"א: עכשיו, מכסות בעברית פשוטה זה כסף.

<שושנה ריב"א: וגם פה אני רוצה לומר, אני ישבתי עם המל"ג לפני חודשיים והגשתי בקשה למכסות חדשות – אחד לנצרת והשנייה לבני ציון.

<שושנה ריב"א: לשני בתי ספר, שהם הולכים להיות שלוחות של מוסדות אקדמיים.

<שושנה ריב"א: אנחנו מחכים לתשובה של האוצר, לא של המל"ג.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול במה מדובר?

עאידה תומא סלימאן: בכמה כסף מדובר, כאשר את אומרת מכסות?

<שושנה ריב"א: נציג התקציבים של הות"ת.

<יניב כהן שבתאי: שלום לכולם.

<יניב כהן שבתאי: שמי יניב, אני מאגף התקציבים של הות"ת.

<יניב כהן שבתאי: תהליך אקדמיזציה זה תהליך יקר, אני לא יודע לגבי איזה סדר גודל מדברים מבחינת גודל מחזור, אבל התקצוב הוא פר סטודנט של 30,000 שקלים לסטודנט לשנה.

<יניב כהן שבתאי: לכן כשמדברים על אקדמיזציה, ומעבר לזה כמובן שצריך לבדוק את תכניות הלימוד ואיפה יילמד – אם מתוך הקמפוס או מחוץ לקמפוס וכו'.

<יניב כהן שבתאי: יש כל מיני תנאים אקדמיים.

<יניב כהן שבתאי: זה הסיפור של התקצוב.

<יניב כהן שבתאי: זה 30,000 שקלים.

יוסף ג'בארין: אבל ההתנגדות היא לא כלכלית, אם יש התנגדות.

<יניב כהן שבתאי: ההתנגדות היא לא כלכלית, אבל היא תנאי סף בשביל שנמשיך לבחון את המהלך.

<יניב כהן שבתאי: יש נושאים שאנחנו מכירים, של אקדמיזציה של בתי ספר שרוב הנושאים מעבר לתקציב הם פתירים.

<יניב כהן שבתאי: גם התקציב הוא פתיר, רק שצריך אליו כסף.

<יניב כהן שבתאי: התקצוב הזה לא היה חלק מהתכנית הרב שנתית של מל"ג ות"ת ולא חלק מהתכנית הרב שנתית של המוסדות, אז כמובן שצריך כסף תוספתי לסיפור הזה.

<יניב כהן שבתאי: כמו ששושי אמרה, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא כבר מעל 5 שנים ויותר מ-שלשנו את מספר הסטודנטים בסיעוד בתחום ויותר מ-הכפלנו את מספר המוסדות שמכשירים לתחום.

<יניב כהן שבתאי: אז ברגע שיהיו לנו מכסות ייעודיות ממשרד האוצר לסיעוד, אנחנו נוכל להקצות אותן למוסדות.

<יניב כהן שבתאי: גם אני, מהשיחות שלי עם עמק יזרעאל, הם בכיוון מאד חיובי ללכת לתת חסות או כשלוחה של בית הספר בנצרת.

<יניב כהן שבתאי: אבל אני - - -

עאידה תומא סלימאן: כלומר אני מבינה שמבחינת משרד הבריאות יש אצלכם רצון לעשות את התהליך הזה.

<שושנה ריב"א: יותר מזה.

עאידה תומא סלימאן: הכל עומד ותלוי על האוצר עכשיו.

<שושנה ריב"א: עכשיו זה עומד ותלוי באוצר.

<שושנה ריב"א: אני דרך אגב מאד אופטימית.

<שושנה ריב"א: אני מאד אופטימית, כי - - -

זאב בנימין בגין: את אופטימית לגבי שנת הלימודים הקרובה?

זאב בנימין בגין: אנחנו במרץ.

<שושנה ריב"א: שנת הלימודים הקרובה, אוקטובר אתה מתכוון?

זאב בנימין בגין: כן.

<שושנה ריב"א: אני תמיד אופטימית.

זאב בנימין בגין: זה בסדר.

זאב בנימין בגין: אנחנו בעד.

מסעוד גנאים: בעיקר בהקשר הזה גם.

<שושנה ריב"א: אני חשובת שזה לא בשמיים.

<שושנה ריב"א: מדובר ב - - -

זאב בנימין בגין: זה אחת הבעיות שלנו, שדברים שלא בשמיים לוקחים שמונה שנים.

עאידה תומא סלימאן: ואלה שבשמיים ככה הולכים.

עאידה תומא סלימאן: מדובר על 120,000 שקלים לשנה לתלמיד, אבל זה מגיע למקסימום בשנה החמישית, כי בשנה הראשונה - - -

זאב בנימין בגין: רגע, רגע, 120,000 שקלים – זה מ-30,000 שקלים לשנה?

<שושנה ריב"א: נכון.

<שושנה ריב"א: אני מדברת על 4 שנים.

<שושנה ריב"א: המקסימום, זאת אומרת זה מצטבר תוך 4 שנים ובאמת אני אופטימית.

<שושנה ריב"א: באמת אני אופטימית, כי יש תמיכה של מנכ"ל משרד הבריאות, יש תמיכה של השר.

<שושנה ריב"א: יש תמיכה של גדי פרנק, מנכ"ל המל"ג.

<שושנה ריב"א: כן.

<שושנה ריב"א: האוצר הוא - - -

זאב בנימין בגין: לא, אם אפשר, גברתי יושבת הראש - - -

עאידה תומא סלימאן: כן, חבר הכנסת בגין.

זאב בנימין בגין: לבדוק, אם אתם תוכלו, כדי שאנחנו נוכל לסייע, מה הם אבני הדרך שאת רואה.

זאב בנימין בגין: אני עכשיו גוזר מאוקטובר אחורנית.

זאב בנימין בגין: המכללה צריכה להיות ערוכה.

זאב בנימין בגין: אני מתנצל שאיחרתי, אבל את המצגת עם השקופית הזאת ראיתי על הטלפון כבר אמש, אז אני מעודכן.

זאב בנימין בגין: מה לוח הזמנים?

זאב בנימין בגין: צריך להודיע, צריך לגייס את התלמידים.

<שושנה ריב"א: כן, כן, נכון.

<שושנה ריב"א: לשמחתי הרבה אנחנו עברנו את התהליך - - -

זאב בנימין בגין: אז בואו נגזור אחורנית ונראה.

זאב בנימין בגין: אנחנו עכשיו בפגרה, אבל אפשר גם בלי הפגרה.

זאב בנימין בגין: אם נניח ביוני לא מסתדר, האם אפשר יהיה להודיע ליושבת הראש שלנו, כדי שנוכל לסייע.

עאידה תומא סלימאן: הכוונה איפה נקודת הזמן הקריטית שאם לא נתערב, הלכה כל השנה.

יוסף ג'בארין: אבל השאלה אם זה אצלך או אצל המל"ג.

יוסף ג'בארין: לא הבנתי.

עאידה תומא סלימאן: זה אצל האוצר, ממה שאני מבינה.

יוסף ג'בארין: לא, אבל יניב עוד לא התייחס.

<שושנה ריב"א: אני כבר מזמן עם הראש והרגליים והידיים בתוך הדבר הזה.

<שושנה ריב"א: זה לא - - -

עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע איפה זה עומד.

יוסף ג'בארין: יניב, קודם כל רק תבהיר.

יוסף ג'בארין: אני מבין שזה קורה במנותק מכל מה שקשור לקול הקורא של המכללה.

יוסף ג'בארין: כלומר, זה מסלול נפרד.

<יניב כהן שבתאי: כן, זה מסלול נפרד, הקול הקורא של המוסד ליישוב ערבי.

<יניב כהן שבתאי: יכול להיות שהם יכולים להתקשר ביניהם.

יוסף ג'בארין: נכון.

<יניב כהן שבתאי: אבל רק לשים את הדברים על השולחן, אין כוונה שבית הספר הזה יהפוך למוסד אקדמי עצמאי.

<יניב כהן שבתאי: זה גם לא חלק ממדיניות ה - - -

יוסף ג'בארין: לא, לא, בסדר, אין בעיה.

<יניב כהן שבתאי: אז כמו שאני רואה את לוחות הזמנים, כמו שאמרתי המכסות הן תנאי סף בכלל שנתחיל בדיון ואחרי זה צריך לבדוק את הרמה האקדמית והסגל וכו'.

<יניב כהן שבתאי: אני חושב שהמכסות צריכות להיות בסדר גודל מיידי, כי עד יוני-יולי כבר צריך להיות הסכם שמאושר על ידי מל"ג ות"ת להתקשרות.

<יניב כהן שבתאי: ההסכם בין המכללה לבית הספר לסיעוד גם צריך להיות מאושר על ידי הלשכה המשפטית וכו'.

<יניב כהן שבתאי: ואקדמית וביוני-יולי אנחנו כבר מתחילים את התקצוב של - - -

זאב בנימין בגין: אנחנו בפסח, אנחנו בחג, איך זה נקרא?

יוסף ג'בארין: רמאדן?

זאב בנימין בגין: נביא שוועב ואנחנו ביום העצמאות ואין לנו הרבה ימי עבודה, כלומר למשרדים.

זאב בנימין בגין: זאת אומרת שצריך מיד אחרי פסח לראות איך מתקדמים.

<וסים דביני: רק לציין שיש הסכם, טיוטת הסכם מוסכמת עלינו ועל עמק יזרעאל, שיושבת משנה שעברה ומחכה.

יוסף ג'בארין: והוגשה למל"ג.

מסעוד גנאים: מה מעכב?

<יניב כהן שבתאי: היא לא נמצאת בדיון במל"ג.

<שושנה ריב"א: היא לא הייתה בדיון במל"ג.

זאב בנימין בגין: מי יהיו התלמידים?

זאב בנימין בגין: התלמידים קיימים או צריך לגייס אותם?

<שושנה ריב"א: לא, לא, צריך לגייס אותם.

<וסים דביני: תסלחו לי שנייה, אבל התלמידים של בית הספר, זה מאד קל לגייס אותם, כי תנאי הקבלה לבית הספר כמעט זהים לתנאי הקבלה במכללה.

<וסים דביני: זה לא שאתה צריך לגייס אוכלוסייה אחרת.

<וסים דביני: זו אותה אוכלוסייה.

זאב בנימין בגין: אז הודעה של חודש תספיק להם לרישום?

יוסף ג'בארין: יש להם 300 נרשמים, מתוכם בוחרים רק 100.

יוסף ג'בארין: אז הם צופים - - -

עאידה תומא סלימאן: רק שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לעשות קצת סדר, כדי שנוכל באמת להתקדם.

עאידה תומא סלימאן: אני מעוניינת שבסוף הדיון הזה נרגיש שהתקדמנו קצת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ישר קפצנו לנושא של האקדמיזציה וזה בסדר.

עאידה תומא סלימאן: בואו נסכם אותו, כי אני גם רוצה לדבר על ההסמכה.

יוסף ג'בארין: זה חשוב, כי זה גם עוזר - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל אני לא רוצה שננטוש את עניין ההסמכה, כי אני חושבת קודם כל שזה מזין את עצמו.

עאידה תומא סלימאן: מי שיעבור הסמכה ירצה אולי אחר כך להתפתח לכיוון אקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: וחוץ מזה, יש אנשים שעדיין לא רוצים ישר ללכת, הם רוצים את המסלול הזה של שנתיים וחצי, המאפשר להם עבודה אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: זה מקובל במדינה.

עאידה תומא סלימאן: אבל מבחינת אקדמיזציה, מדברים על הסכם שיכול להיות שאתם עוד לא דנתם בו, לא הוגש לכם, בסדר.

עאידה תומא סלימאן: בואו תפרטו לי את הצעדים שעכשיו צריכים לקרות, מפה עד יוני, כדי שבאמת ביוני נוכל לבדוק.

עאידה תומא סלימאן: מצד אחד יש את הלחץ לקבל את המכסות.

<שושנה ריב"א: אז ברשותך אני אציג.

עאידה תומא סלימאן: אז בואי תציגי את זה באופן מסודר.

<שושנה ריב"א: ברגע שיש מכסות, בדקה שיש מכסות, אני חושבת שתוך שבוע עמק יזרעאל ונצרת סוגרים את כל הפינות של ההסכם ומעבירים את זה למל"ג.

<שושנה ריב"א: זה אחד.

<שושנה ריב"א: במקביל, המל"ג קובע ועדה מקצועית שאמורה לבדוק את התכנית, לבדוק את הסגל.

<שושנה ריב"א: עכשיו, הוועדה המקצועית – כמו ועדה – יכולה לעבוד יותר לאט, יותר מהר, והתפקיד שלנו לחוץ עליה ועשינו את זה במקומות אחרים.

<שושנה ריב"א: אני רוצה רק לסבר את אוזנכם.

<שושנה ריב"א: זה לא בית הספר הראשון.

<שושנה ריב"א: אנחנו עברנו את אותו תהליך עם שערי צדק ועם לניאדו.

<שושנה ריב"א: אנחנו מכירים את התהליך.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני שואלת כי אני לא מכירה את התהליך ואני רוצה לדעת, כשאנחנו מסיימים מבחינת זמן, מה עכשיו צריך לקרות.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שדבר ראשון זה עניין המכסות.

<שושנה ריב"א: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אישור מכסות.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה ומסתכלת על חבר הכנסת בני בגין.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים עזרה בזה ואחר כך נדבר.

<שושנה ריב"א: אנחנו צריכים עזרה בזה.

זאב בנימין בגין: יש לי הצעה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: יש לך הצעה אחרת?

עאידה תומא סלימאן: בוא נשמע.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, בזמן שעובדים על הנושא של המכסות, אתם צריכים לעבוד על סגירת העניין של ההסכם, כדי שיהיה מוכן באותו רגע למסור למל"ג כדי שיבדקו.

עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים.

זאב בנימין בגין: רק תוספת לדברייך, אני מקבל אותם.

זאב בנימין בגין: האם ניתן לומר - אני פונה למל"ג – שיש סיכוי טוב, הייתי רוצה לשמוע סיכוי טוב מאד, שבחודש-חודש וחצי הבאים, גדי יצליח לסגור את עניין המכסות.

זאב בנימין בגין: סיכוי.

זאב בנימין בגין: סיכוי טוב.

זאב בנימין בגין: למה אני אומרת את זה, אני אסביר מה מסתורי בזה.

זאב בנימין בגין: לו סומן לנו שאכן הסיכוי הזה הוא טוב, אז בגלל הדברים שנאמרו, אני לא הייתי רוצה להשחית זמן.

זאב בנימין בגין: זאת אומרת, אם זה מסתמן וצריך עוד איזה סגירה או עוד איזה אישורון, אני הייתי מתחיל בתהליך אפילו נקרא לו על ריק, עדיין על יבש, כי ייקח זמן במל"ג כדי לאשר, כמו שאת אמרת והוועדה מתכנסת.

זאב בנימין בגין: אם אפשר לסגור את ההסכם בשבוע הבא, מתוך הנחה – ובשביל זה גדי צריך לומר כן, יש לי הסכם עקרוני.

זאב בנימין בגין: זה לא בזבוז גדול של זמן.

זאב בנימין בגין: מה שלא יהיה השנה אולי יהיה בסמסטר ב', אני לא יודע.

זאב בנימין בגין: כי אנחנו בלחץ של זמן.

זאב בנימין בגין: אני לא רואה את זה עם כל ההליך במל"ג, שזה מתאשר.

זאב בנימין בגין: אלא אם כן מקבלים ממש איזה אישור זמני להפעלה.

זאב בנימין בגין: אני לא יודע.

זאב בנימין בגין: מה התיאוריה?

<יניב כהן שבתאי: שמי יניב.

<יניב כהן שבתאי: גדי הוא מנכ"ל מל"ג/ות"ת, אבל היו שיחות ובקשות כבר די הרבה זמן.

<יניב כהן שבתאי: הבקשות לא צריכות לבוא מהמל"ג.

<יניב כהן שבתאי: המל"ג הוא פה לשרת את הצרכים של משרד הבריאות והיו שיחות בין מנכ"ל מל"ג/ות"ת למנכ"ל משרד הבריאות, שאני יודע שעברו לאוצר מספר פעמים.

<יניב כהן שבתאי: אנחנו טרם קיבלנו את המכסות האלה.

<יניב כהן שבתאי: אז מי שצריך ללחוץ שם זה משרד הבריאות, אם זה גופים אחרים, הוא צריך ללחוץ על המכסות שיגיעו למל"ג/ות"ת.

<יניב כהן שבתאי: עכשיו, תנאי אצלנו מבחינת מדיניות, בגלל שיש לנו די הרבה בקשות מסוגים כאלה, לאו דווקא בקשות ספציפיות של סיעוד, היא שאנחנו לא מתחילים דיונים ולא מתחילים לבדוק תכניות, עד שאין לנו את הדבר הזה.

<יניב כהן שבתאי: זה פשוט תנאי סף וככה התהליך עובד.

<יניב כהן שבתאי: כמו שאמרתי, ביוני-יולי-אוגוסט לכל המאוחר, אנחנו כבר מתקצבים את המוסדות.

<יניב כהן שבתאי: זאת אומרת עד אוגוסט צריך להיות מכסות כמובן והסכם חתום שמאושר על ידי מל"ג, בין בית הספר למכללה.

<יניב כהן שבתאי: ולכן, החסם העיקרי המיידי הוא המכסות.

<יניב כהן שבתאי: וברגע שיהיו מכסות, הוועדה המקצועית זה לא כמו - - -

זאב בנימין בגין: רציתי לקצר ואני רואה ש - - -

<יניב כהן שבתאי: כן, רק אני אוסיף שזה לא כמו ועדה מקצועית של תכנית חדשה, אלא זו ועדה יותר מהירה.

זאב בנימין בגין: האישור הוא זמני בשלב הראשון, נכון?

יוסף ג'בארין: כן, כן.

<שושנה ריב"א: כן, אבל זה תהליך.

יוסף ג'בארין: אבל בעניין המכסות, איפה זה עומד כרגע?

יוסף ג'בארין: זאת אומרת זה כבר בטיפול או שעדיין לא?

<שושנה ריב"א: אני רוצה לומר עוד מילה לעניין של התקציב, זה מאד חשוב.

יוסף ג'בארין: או בכלל בטיפול - - -

זאב בנימין בגין: עוד שאלה לגבי ה-.

זאב בנימין בגין: סליחה, יוסף.

יוסף ג'בארין: לא, רק שנבין.

יוסף ג'בארין: הם בכלל דנים במכסות או שעדיין לא?

<שושנה ריב"א: אנחנו הגשנו את הבקשה.

יוסף ג'בארין: הגשתם את הבקשה.

<שושנה ריב"א: כן.

<שושנה ריב"א: אני לא יודעת אם - - -

עאידה תומא סלימאן: מתי, אם אפשר לשאול.

עאידה תומא סלימאן: כמה זמן - - -

<שושנה ריב"א: 200, כי אנחנו הגשנו על כל ה - - -

זאב בנימין בגין: לא, אבל האם זה לא נכון לעשות את זה בדירוג – שנתיים – 50- - -

עאידה תומא סלימאן: השאלה כמה זמן - - -

<שושנה ריב"א: זה לא משנה.

<שושנה ריב"א: יש לנו מקומות מאד בעייתיים.

<שושנה ריב"א: ביקשנו לכולם, לפי איזה עדיפויות.

<שושנה ריב"א: אבל לא זאת הבעיה.

<שושנה ריב"א: הבעיה היא ש - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני שאלתי מתי הוגשה הבקשה.

<שושנה ריב"א: לפני חודשיים.

עאידה תומא סלימאן: לפני חודשיים ובינתיים אין שום תגובה מהות"ת.

<שושנה ריב"א: לא לפי מיטב ידיעתי.

יוסף ג'בארין: לא, כי אולי חיכו להסכם, לא?

<שושנה ריב"א: לא, ההסכם לא שייך לעניין בכלל.

עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא תלוי בהסכם.

<שושנה ריב"א: אתם רצים פה עם ההסכם.

<שושנה ריב"א: הוא הכי פחות חשוב.

יוסף ג'בארין: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, בסדר, בסדר.

<שושנה ריב"א: אבל מה שכן אני רוצה לומר, שעד לפני שנה, הדיונים התקציביים האלה של מכסות היו בין ות"ת לבין האוצר, ומלפני שנה השיתו את זה על תקציב בריאות-אוצר, שזו באמת בעיה מאד מורכבת.

<שושנה ריב"א: מאד מורכבת, כי אני לא צריכה לספר לכם שההוצאות של משרד הבריאות הן בהרבה מאד תחומים ומאד קשה להחליט מה עדיף יותר ומה עדיף פחות.

<שושנה ריב"א: וברגע שמכניסים את המכסות ללימודים, גם בתוך תקציב הסכם בריאות-אוצר, זה הופך את זה למאד קשה.

<שושנה ריב"א: אז אני רוצה בגילוי נאות לומר שבדיון הראשון של בריאות-אוצר, שנסגר לשנת 2016, לא הצלחנו להכניס את זה פנימה, ואולי טוב שכך, כי עכשיו אנחנו דנים על זה כתוספת שהיא כבר מסומנת.

<שושנה ריב"א: זאת אומרת זו לא סתם תוספת כסף, אלא זו תוספת כסף שתלך לות"ת.

<שושנה ריב"א: ואנחנו מחכים לתשובה ואין לנו עדיין תשובה.

מסעוד גנאים: אבל התחיל הדיון בנושא של המכסות?

<שושנה ריב"א: סליחה?

מסעוד גנאים: הדיון התחיל בקשר למכסות?

מסעוד גנאים: שאלתו של חברי יוסף.

<שושנה ריב"א: אני לא יודעת לענות לך.

<שושנה ריב"א: זו שאלה שהיא - - -

יוסף ג'בארין: מי מטפל בזה באוצר?

<שושנה ריב"א: אני גם לא יודעת לענות לך, אבל אני יכולה לבדוק את זה דרך אגף התקציבים שלנו, במשרד שלנו.

יוסף ג'בארין: זאת נועה, או שזה מישהו אחר?

<שושנה ריב"א: נועה?

<שושנה ריב"א: מי הרפרנטית שלנו היום?

<שושנה ריב"א: אני כבר לא זוכרת היום.

<שושנה ריב"א: זה השתנה.

יוסף ג'בארין: השאלה אם זו הרפרנטית של החינוך או הרפרנטית של הבריאות.

<שושנה ריב"א: אני לא בטוחה.

<שושנה ריב"א: אולי שלמה, אני לא יודעת.

<שושנה ריב"א: הוא עבר.

זאב בנימין בגין: לא, הבנתי של הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: מעניין מאד.

עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו שומעת ממנהלת הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הזמנו את האוצר, אבל היה מן הראוי שאני-.

עאידה תומא סלימאן: הם התקשרו והודיעו שהם לא רואים את הקשר שלהם לדיון הזה.

מסעוד גנאים: האוצר?

עאידה תומא סלימאן: הם בורחים כמו מאש מכל דיון שעלול להיות קשור אליהם.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, תודה גברתי יושבת הראש.

מסעוד גנאים: אני מודה לחברי יוסף ולך, כבוד יושבת הראש, על הדיון החשוב הזה.

מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדברי ואקצר.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לכל הבקשות של חבריי לתמוך בבית הספר להסמכת אחיות ולעובדים בסיעוד.

מסעוד גנאים: אני מתפלא.

מסעוד גנאים: באמת אני גם נכחתי בדיון בוועדת הכנסת על העניין הזה שאמרו שיש מחסור במטפלים סיעודיים לקשישים ושאין כאלה שלומדים או עובדים.

מסעוד גנאים: אני מכיר הרבה שלומדים ועובדים ורוצים גם לעבוד.

מסעוד גנאים: אז אם אתם צריכים, אנחנו פה חברי הכנסת לעזרתכם.

מסעוד גנאים: אם אתם רוצים איזו עזרה בהסרת איזה מחסום מסוים עם האוצר, עם אחרים, אז אנחנו לרשותכם, משום אנחנו תמיד גם מדברים על זה שצריך איזו פרישה ללימודים האקדמיים, אפילו האקדמיים.

מסעוד גנאים: ויש אפילו תכנית היום של הות"ת להנגשת האקדמיה לחברה הערבית.

מסעוד גנאים: אני לא יודע מה קרה עם התכנית הזאת בסוף.

מסעוד גנאים: אני לא יודעת איפה היא עומדת עכשיו.

יוסף ג'בארין: עכשיו מחדשים אותה והנושא הזה משתלב.

יוסף ג'בארין: אמור להשתלב.

מסעוד גנאים: זהו, זה אמור.

<שושנה ריב"א: בסיעוד, דווקא בסיעוד – ואני מאד גאה בזה – 55% מכלל האחים והאחיות הם בני מיעוטים מהמגזר הערבי.

<שושנה ריב"א: ומתוך ה-55% האלה – 80% הן נשים.

<שושנה ריב"א: אז להגיד שנשים ערביות לא משתלבות בסיעוד, זו פשוט אמירה לא נכונה.

<שושנה ריב"א: ובסיעוד, לשמחתי הרבה - - -

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים שתתנו יותר.

מסעוד גנאים: עוד יותר דחיפה ותמיכה.

<שושנה ריב"א: אוקיי.

<שושנה ריב"א: אין לנו שום בעיה בצפון.

<שושנה ריב"א: מעבר לנצרת, שזו אולי יחידה, זו בונבוניירה קטנה, באוניברסיטת חיפה – 80% מהסטודנטים הם בני מיעוטים מהמגזר הערבי.

<שושנה ריב"א: בעמק יזרעאל – 75% הם מהמגזר הערבי, ככה שאין בעיה בעניין הזה של לקלוט - - -

עאידה תומא סלימאן: גם בצפת.

<שושנה ריב"א: וגם בצפת.

מסעוד גנאים: כן, כן, גם בצפת אנחנו מכירים.

<שושנה ריב"א: וכולם מתקבלים היום לעבודה והם מנהלים בתי חולים ומנהלים מחלקות.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני חושבת שאנחנו מכירים את ה - - -

מסעוד גנאים: הולכים לבית החולים, הכל: מרחבא, סאלם עליכום, כייף אל חאל.

מסעוד גנאים: רק נקודה אחרונה, תראי את האבסורד הזה.

מסעוד גנאים: יש הרבה רופאים ערבים, יש הרבה אחיות, הרבה שלומדים סיעוד, ולמרות זה המדינה מדברת על לייבא רופאים, לייבא מטפלים סיעודיים ואני לא יודע למה.

מסעוד גנאים: אם יש מחסור, אז יש לך כל כך הרבה בוגרים.

<שושנה ריב"א: מטפלים סיעודיים זה משהו אחר.

מסעוד גנאים: בוגרים ערבים - אם זה ברפואה ואם זה בסיעוד.

מסעוד גנאים: אני חושב שעל המדינה בסוף - וזו קריאה של הוועדה - למצוא את מקומות העבודה לרופאים האלה, למטפלים הסיעודיים, לאלה שמסיימים סיעוד ולתמוך במוסדות שהם מסמיכים עובדים אלה.

מסעוד גנאים: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: כן, חבר הכנסת בני בגין.

זאב בנימין בגין: שאלה.

זאב בנימין בגין: אצלכם במשרד הבריאות מוגדר חוסר?

זאב בנימין בגין: מוגדרת דרישה לאחיות?

<שושנה ריב"א: מוסמכות אקדמאיות.

זאב בנימין בגין: נתחיל במוסמכות לא אקדמאיות ו - - -

<שושנה ריב"א: לא, לא, אני אסביר למה אני אומרת את זה.

זאב בנימין בגין: כן, אני שואל לגבי שניהם.

<שושנה ריב"א: מערך הבריאות היום מאד מאד השתנה והוא דורש מיומנויות מאד מאד גבוהות ואנחנו מחפשים היום אחיות ברמה מאד גבוהה, שיוכלו לעבוד בטיפולים נמרצים.

<שושנה ריב"א: היום בית חולים הוא 80% טיפול נמרץ ואני אומר את זה בגלוי – אחיות לא אקדמאיות – מאד קשה להלן להתקבל לעבודה.

<שושנה ריב"א: דרך אגב, חוץ מנצרת, אין ביקוש לאחיות לא אקדמאיות.

<שושנה ריב"א: אנשים לא רוצים.

<שושנה ריב"א: היום כל אמא יהודייה וערבייה – רוצה שהילד שלה ילך לאקדמיה.

עאידה תומא סלימאן: זו אחת הסיבות שאתם לא נותנים הסמכה?

<שושנה ריב"א: אנחנו נותנים הסמכה לכולם.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

<שושנה ריב"א: זו אמירה לא נכונה בלשון המעטה.

עאידה תומא סלימאן: למה כל שנה צריכים להתמודד מחדש?

<שושנה ריב"א: זה לא נכון.

<שושנה ריב"א: זה לא נכון.

<שושנה ריב"א: זה ממש לא נכון.

<שושנה ריב"א: אנחנו כל שנה צריכים לאשר את תכניות הלימוד על פי חוק.

<שושנה ריב"א: על פי חוק.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

<שושנה ריב"א: ואנחנו מאשרים מה יהיו תכניות הלימוד בכל אחד מהמוסדות.

<שושנה ריב"א: עכשיו, האישור של תכניות הלימודים קשור במשאבים שעומדים בעיקר בנושא של - - - קליניות, שזה דבר שהוא אחד מהבעיות החמורות ביותר בכל הארץ, של מחסומים קשים בחדרי מיון, בחדרי ניתוח, בחדרי לידה, שאתה לא יכול להעמיד מעל יולדת 10 סטודנטים.

<שושנה ריב"א: יש מגבלות גדולות של השדות הקליניים.

<שושנה ריב"א: ולכן אנחנו מאשרים את תכניות הלימוד, מאשרים אותן כל שנה מחדש לכל בית ספר.

<שושנה ריב"א: זה לא שייך להסמכה.

<שושנה ריב"א: כל תלמידי מדינת ישראל עוברים הסמכה ונבחנים בהסמכה ומאז ומעולם יש בחינת הסמכה ומאז ומעולם תהיה בחינת הסמכה.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

יוסף ג'בארין: הסמכת בית הספר.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על בית הספר.

יוסף ג'בארין: שנה שעברה זה היה רק במאי.

<שושנה ריב"א: אני לא זוכרת שמישהו אמר שבית הספר לא מוסמך.

<שושנה ריב"א: הוא הוסמך לשנה.

<שושנה ריב"א: זאת אמירה לא נכונה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק?

<אמל ח'אזן: כל שנה אנחנו מקבלים הוראות לפתוח רק הסבת אקדמאים ואני אומרת כל שנה – אין לנו מספיק הסבת אקדמאים.

<אמל ח'אזן: אלה שהם רוצים הסמכה – באים במאות.

<אמל ח'אזן: ההורים לוחצים עלינו.

<אמל ח'אזן: כל שנה אני נכנסת לאותו סיפור.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי – אישור לרישום, כיתות להסמכה – הם צריכים לקבל מדי שנה מכם?

<שושנה ריב"א: מדי שנה אנחנו - - -

זאב בנימין בגין: בית הספר, לא התלמידים.

עאידה תומא סלימאן: בית הספר.

יוסף ג'בארין: אגב, לא הסבה קלינית.

<שושנה ריב"א: כל בתי הספר לסיעוד מקבלים תכנית עבודה שנתית מתוך משרד הבריאות, כוללת, לכל בתי הספר לסיעוד, לכל התכניות בסיעוד באשר הן.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רוצה להבין.

עאידה תומא סלימאן: כל בתי הספר צריכים כל שנה, לפני שפותחים את ההרשמה שלהם, לקבל מכם אישור שנתי?

<שושנה ריב"א: כן.

<שושנה ריב"א: זה חלק מתכנית העבודה של משרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

יוסף ג'בארין: אבל שנתי?

יוסף ג'בארין: כאילו כל שנה?

<שושנה ריב"א: כן, תכנית שנתית.

<שושנה ריב"א: אנחנו עובדים לפי תכניות שנתיות.

עאידה תומא סלימאן: אתם יכולים לקבוע כמה תלמידים ילמדו בכל בית ספר?

עאידה תומא סלימאן: אתם עושים את זה?

<שושנה ריב"א: אנחנו רוצים ואנחנו רוצים יותר.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת "יותר"?

<שושנה ריב"א: אנחנו רוצים להגיע, היום אנחנו מגיעים ל-2,200-2,300 סטודנטים לשנה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אתם הייתם רוצים להרחיב את מספר הסטודנטים.

<שושנה ריב"א: בהחלט, בהחלט.

עאידה תומא סלימאן: אז לא להגביל.

זאב בנימין בגין: למה אתם רוצים?

זאב בנימין בגין: שאני אבין את זה.

זאב בנימין בגין: האם את יכולה להגדיר את החוסר?

<שושנה ריב"א: כדי להגיע למדדים שאנחנו במשרד הבריאות קבענו כמדדים נכונים לטיפול בחולים במדינת ישראל - 6.2 פר 1,000.

זאב בנימין בגין: אבל לאלה – יש תקצוב?

זאב בנימין בגין: לו יתואר שנגיע לכך מבחינת המצאי, אם אפשר לומר כך, של האחיות – האם בבתי החולים הם יתוקננו, והאם יהיה תקציב להעסיק 6.2 על 1,000, אני מניח?

<שושנה ריב"א: תראה, זאת באמת שאלה מאד קשה, מסיבה מאד פשוטה.

<שושנה ריב"א: גם היום במדינת ישראל, אם אתה בודק מה התקנים שקיימים לעומת מה שצריך – ואני אגיד את זה בלי להתבייש, יש פער של קרוב ל-6,000 תקנים.

<שושנה ריב"א: וזה נתונים שאנחנו כותבים אותם בשלוש השנים האחרונות, אבל 6,000 תקנים – מישהו צריך לתקצב את זה.

<שושנה ריב"א: זה המון-המון כסף.

זאב בנימין בגין: לכן אני מפנה את תשומת לב יושבת הראש.

זאב בנימין בגין: אני יכול לדמיין שיחה של ות"ת או של משרד הבריאות עם האוצר, שאומר יש לנו דרישות כאלה וכאלה.

זאב בנימין בגין: אני יכול לראות דיאלוג, דו שיח, שבו האיש באוצר, שיש לו עוד כמה צרות שהוא צריך לתקצב, אומר – למה אני עכשיו אתקצב תלמידות שתהיינה אקדמאיות והן יהיו מובטלות.

זאב בנימין בגין: אין לי בלאו הכי תקנים לבתי החולים.

זאב בנימין בגין: עכשיו, השאלה איך אנחנו מתמודדים עם נימוק כזה, כי אחר כך הם יעסקו בטיפול ולא כאחיות, אלא בטיפול סיעודי.

עאידה תומא סלימאן: ובנוסף לכך, אם אני הבנתי אותך נכון – ותתקני אותי – אני הבנתי שאתם רוצים יותר אחיות אקדמאיות, לאו דווקא מוסמכות.

<שושנה ריב"א: אנחנו רוצים אחיות אקדמאיות.

עאידה תומא סלימאן: אז למה אתם לא מבטלים את כל הנושא של הסמכות במדינה?

<שושנה ריב"א: אנחנו לא מבטלים שום דבר.

<שושנה ריב"א: לבטל זה מאד מאד קל ולא מבטלים תשתיות ולא סוגרים תשתיות, ואנחנו במשך 15 שנה, לאט לאט מובילים את כל המוסדות, ועובדה שעשינו את זה.

<שושנה ריב"א: אנחנו פתחנו במשך 10 השנים האחרונות 12 מכללות, חוגים לסיעוד.

<שושנה ריב"א: ואני אומרת שוב, הדבר היחידי שנשאר – ולכן זה אולי קל – זה נצרת ובני ציון.

<שושנה ריב"א: לנצרת יש אופק לכיוון של עמק יזרעאל.

<שושנה ריב"א: בני ציון – יש להם עוד בעיה.

<שושנה ריב"א: אני מניחה שבטח זה יידון באיזו שהיא ועדה אחרת.

<שושנה ריב"א: אני רק רוצה לומר עוד מילה על הנושא של התקנים, זה מאד חשוב.

זאב בנימין בגין: היא מטיבה לתאר את המצב הקיים.

זאב בנימין בגין: במצב הקיים יש דרישה נוספת לעוד אחיות אקדמאיות, שיוכלו למצוא עבודה בבתי חולים?

זאב בנימין בגין: יש תקנים ריקים לבתי החולים לאחיות אקדמאיות?

<שושנה ריב"א: לא, לא.

<שושנה ריב"א: זה לא עניין של אקדמאיות.

<שושנה ריב"א: אין תקנים ריקים, נקודה.

<שושנה ריב"א: אין תקנים ריקים.

<שושנה ריב"א: זה המצב.

<שושנה ריב"א: לצערי הרב, וזה מאד עצוב לומר את זה, יש לנו אבטלה של אחיות בצפון.

<שושנה ריב"א: בצפון יש אבטלה של אחיות.

<שושנה ריב"א: זה נכון, אבל מתוך אחריות למערכות שלנו, אנחנו יודעים שזו אבטלת דמי, משום שאנחנו זקוקים לתקנים האלה.

<שושנה ריב"א: כי אם למשל בית חולים כמו רמב"ם, שהוא עשיר וגדול, אז הוא מצליח להעסיק אחיות גם בלי תקנים.

<שושנה ריב"א: הוא מייצר תקנים.

<שושנה ריב"א: יש לו קרן מחקרים, יש לו כל מיני.

<שושנה ריב"א: אבל בית החולים נצרת לא יכול לעבוד בלי תקנים ובית חולים פורייה לא יכול לעבוד בלי תקנים.

<שושנה ריב"א: במקביל לנושא של בתי ספר לסיעוד, בהגדלת כמויות ההכשרה, אנחנו עובדים מאד מאד אינטנסיבית עם האוצר על הנושא של תקנים.

<שושנה ריב"א: זאת אומרת זה לא - - -

זאב בנימין בגין: אבל - - - לא רוצה לייצר מובטלות.

יוסף ג'בארין: לא, אבל היא אומרת שיש צורך.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא רוצה לייצר מובטלות, נכון.

יוסף ג'בארין: יש צורך ואין תקצוב.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני מבינה שגם כן מישהו יושב שם ומווסת בעצם את כל הנושא של ללמוד את המקצוע, לעומת כמה אנחנו יכולים לתקצב תקנים.

עאידה תומא סלימאן: ואז כנראה גם הנושא של אקדמיזציה הוא לא רק עניין של רוצים את הטוב ביותר, כי תשמעו, אני עדיין רואה שבאקדמיה גם מלמדים טכנאים ולא מהנדסים.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, עניין ההסמכה לאחיות, היה יכול להיות גם עניין שמתקבל.

עאידה תומא סלימאן: כמו שיש הנדסאים ולא מהנדסים וטכנאים ולא מהנדסים וכולם כאילו מוצאים עבודה.

עאידה תומא סלימאן: זו דרך להוריד את הביקוש מהמקצוע, בלהעלות את הרף.

עאידה תומא סלימאן: השאלה המהותית היא, שיש צעירות שרוצות לקבל ויש בית ספר.

עאידה תומא סלימאן: בעניין ההסמכה – אתם מגבילים אותם במספר הסטודנטים.

עאידה תומא סלימאן: הגבלת מספר הסטודנטים גוררת עליהם חובות וגירעונות, כי בעצם זה מחייב אותם בכיתות יותר קטנות והכנסה יותר קטנה לבית הספר.

<שושנה ריב"א: אנחנו מגבילים אותם כי אנחנו חושבים שכמות יותר גדולה, לא יכולה לעמוד באיכות שאנחנו דורשים מבחינת שדות קליניים ומבחינת היכולת שלהם.

<שושנה ריב"א: זאת הסיבה שאנחנו מגבילים.

עאידה תומא סלימאן: חושבים?

עאידה תומא סלימאן: או שהעניין נבדק?

<שושנה ריב"א: ברור.

<אמל ח'אזן: לא, ד"ר ריב"א, אתם מגבילים את ההסמכה ואתם רוצים שניקח הסבה.

<אמל ח'אזן: כשאין לנו הסבת אקדמאים, אז אנחנו צריכים לפתוח להסמכה עד שנקבל שלוחה.

<אמל ח'אזן: אז אם אין לנו תלמידים שבאים להסמכה - - -

יוסף ג'בארין: זו בעיה שאת לא - - -

<אמל ח'אזן: כי לצפת יש הסמכה ו - - -

יוסף ג'בארין: כן, ד"ר ריב"א לא התייחסה לזה, נכון.

<אמל ח'אזן: וברוטשילד יש הסבה וכל שאר המכללות פותחים הסבה, אז הם לא באים אלינו.

<אמל ח'אזן: זה גם עניין תרבותי.

<אמל ח'אזן: אלה אנשים שהם מתחתנים ויש להם ילדים, אחרי ה-B.A שלהם הם לא באים לסיעוד, הם הולכים למקום אחר.

<אמל ח'אזן: אז משרד הבריאות רוצים שניקח הסבה ואין לנו הסבה וכל שנה אנחנו מנסים להסביר – תנו לנו להתחיל הסמכה עד שנקבל שלוחה.

<אמל ח'אזן: כי אנחנו בעד שלוחה.

<אמל ח'אזן: אני התחלתי את האקדמיזציה משנת 2008, כשגרוסמן היה בראש המל"ג ואחר כך פרופסור גל נור נתן לנו תכנית עם אוניברסיטת חיפה, שהסתיימה בשנת 2015.

<אמל ח'אזן: עכשיו יש לנו שלושה מחזורים שממתינים לעשות השלמה ל-B.A חילופי לאוניברסיטת חיפה, והסטודנטית הזאת שבאה איתנו, היא אחת מהמחזורים שממתינים.

<אמל ח'אזן: אז יש מלא סטודנטים שרוצים לעשות אקדמיזציה, ואני אקדמית.

<אמל ח'אזן: אני אקדמית, 30 שנה אני דוקטור בסיעוד.

<אמל ח'אזן: אני רוצה אקדמאיים.

<אמל ח'אזן: אני רוצה אקדמיזציה לכל הבנות והסטודנטיות שלנו.

<אמל ח'אזן: זה לא עניין שאני לא רוצה.

<אמל ח'אזן: אני עבדתי עם ד"ר שושנה ריב"א 10 שנים.

יוסף ג'בארין: אבל שנבין, כמה הם נותנים?

יוסף ג'בארין: זאת אומרת מה המכסות של הקבלה לשנה הראשונה – 80?

יוסף ג'בארין: 100?

<אמל ח'אזן: 80.

יוסף ג'בארין: 80.

יוסף ג'בארין: מתוכם הם מחייבים אתכם שיהיו לפחות ככה וככה שהם - - -

<אמל ח'אזן: כן.

<אמל ח'אזן: לפעמים שואלים אותנו – רק 30 הסמכה והשאר הסבה.

יוסף ג'בארין: אז ריב"א, אני מניח שאת מבינה.

יוסף ג'בארין: אני שמעתי גם את הקושי הזה, כשהייתי במכללה, שהביקוש העיקרי הוא על התכנית הבסיסית.

יוסף ג'בארין: על תכנית ההסמכה, לא על תכנית ההסבה.

יוסף ג'בארין: הם מבינים את הצורך שבאקדמיזציה והם רוצים לעשות את זה.

יוסף ג'בארין: בינתיים זה אולי יכול להסתדר.

יוסף ג'בארין: האם יש קושי שאת מצביעה עליו כאן?

<שושנה ריב"א: כן, יש קושי.

יוסף ג'בארין: מה הקושי?

<שושנה ריב"א: האנשים של ההסמכה הם ברמה הרבה יותר נמוכה, לא יעזור שום דבר.

<שושנה ריב"א: ההשלמה ל-B.A היא שלוש שנים עכשיו, היא מאד מורכבת.

<שושנה ריב"א: הם לא מתקבלים לאוניברסיטה.

<שושנה ריב"א: אנחנו יוצרים דור של אנשים מראש ברמה יותר נמוכה, שהם לא יתקבלו לבתי החולים, הם כבר היום לא מתקבלים.

<שושנה ריב"א: אין מצב שבוגר סיעוד שאין לו B.A יתקבל לבית חולים - - -

יוסף ג'בארין: אני מבין מה שאת אומרת, אבל אנחנו בתקופת ביניים.

יוסף ג'בארין: את יודעת שאנחנו בתקופת ביניים, נכון?

עאידה תומא סלימאן: לפי מה שהבנתי, מבחני ההסמכה שהמשרד הוציא, הם אותם מבחנים גם לאלה של ההסמכה וגם לאלה של האקדמאים.

<שושנה ריב"א: חד משמעית.

<שושנה ריב"א: נכון מאד.

עאידה תומא סלימאן: וההסמכה עוברים את הבחינות ב-95% בבית ספר זה.

עאידה תומא סלימאן: אז איך יכול להיות?

עאידה תומא סלימאן: או שהמבחן כל כך נמוך, שכולם עוברים אותו, ואז איפה האקדמיזציה ואיפה העלאת הרמה?

עאידה תומא סלימאן: או שבאמת התכנית הזו ייחודית, שמספקת אנשים ייחודיים ש-95% מהם עוברים.

עאידה תומא סלימאן: תנו לי להבין מה קורה.

עאידה תומא סלימאן: אני באה מתחום אחר לגמרי ואני מנסה להבין מה קורה.

<שושנה ריב"א: אני חושבת שזה לא נוח לי כרגע לעשות בקרה או להעביר ביקורת על בית ספר זה או אחר וזה גם לא הוגן לבקש את זה ממני.

<שושנה ריב"א: לגבי בחינות ההסמכה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא ביקשתי שתעבירי ביקורת.

<שושנה ריב"א: אני ככה הרגשתי, אבל זה בסדר.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: אני ביקשתי הבהרה.

זאב בנימין בגין: בירור.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי כדי להבין.

עאידה תומא סלימאן: את אמרת – אלה של ההסמכה יוצאים ברמה יותר נמוכה.

<שושנה ריב"א: כן.

עאידה תומא סלימאן: אלה של ההסמכה – 95% עוברים את מבחני המדינה.

<שושנה ריב"א: את מבחני הרישוי.

עאידה תומא סלימאן: או שמבחני המדינה הם כל כך נמוכים, או מה?

עאידה תומא סלימאן: תגידי לי.

<שושנה ריב"א: אולי.

יוסף ג'בארין: אז את לא יכולה להאשים אותה.

יוסף ג'בארין: את לא יכולה להגיד - - -

<שושנה ריב"א: אני לא מאשימה אף אחד.

יוסף ג'בארין: לא, סליחה, גברתי.

<שושנה ריב"א: אני - - - מבחני הרישוי.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך למה אנחנו מתעקשים על הנקודה הזאת.

יוסף ג'בארין: סמכות

יוסף ג'בארין: כם לבדוק את רמת המסיימים.

יוסף ג'בארין: בינתיים, לפי המבחנים האובייקטיביים שלכם, הרמה היא מצוינת.

יוסף ג'בארין: אבל את כאילו אומרת שיש עוד נתונים שאני לא מגלה, זה קצת לא מקובל.

יוסף ג'בארין: צריכים להיות מבחנים אובייקטיביים.

<שושנה ריב"א: אז אני אסביר את עצמי, ברשותך.

<שושנה ריב"א: אני אמרתי שבוגרי הסמכה – לא בוגרי נצרת כאלה או אחרים – בוגרי הסמכה – הם ברמה יותר נמוכה.

<שושנה ריב"א: הם לומדים שנתיים וחצי, באקדמיה לומדים 4 שנים.

<שושנה ריב"א: הם לומדים רק את הליבה.

<שושנה ריב"א: באקדמיה לומדים כישורים אקדמיים נוספים.

<שושנה ריב"א: עכשיו, בחינת הרישוי באה לבדוק את יכולתה של אחות להיות בטוחה ליד מיטת החולה ולכן היא בודקת רק את הליבה.

<שושנה ריב"א: והציון, ציוני ההצלחה של 90% - זה הממוצע בכל הארץ.

<שושנה ריב"א: אין בזה שום ייחודיות.

עאידה תומא סלימאן: אז כנראה ש - - לבדוק את - - -

<שושנה ריב"א: אנחנו מאד מקפידים על רמת ההוראה במדינת ישראל ואחוז ההצלחה של בוגרי ישראל הוא 92%.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל זה אומר שמי שצריך לבדוק את עצמו זו המדינה, בדרך שבה היא מאפשרת לאנשים להיות במקצוע הזה.

עאידה תומא סלימאן: כי בינתיים, המדינה לא באה והחליטה – הסמכה היא לא רמה שהיא מקובלת עלינו.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים המדינה לא מנעה את התכנית הזו, ובינתיים התכנית הזו נותנת פיתרון להרבה צעירות, ואכן הן מוצאות גם עבודה.

<שושנה ריב"א: מצוין.

עאידה תומא סלימאן: אז למה ל - - -

זאב בנימין בגין: איפה הן מוצאות עבודה?

עאידה תומא סלימאן: כולן עובדות.

<שושנה ריב"א: בבתי אבות.

<שושנה ריב"א: אחרי שהם לומדים שלוש שנים, הם הולכים לבית אבות, הם מתוסכלים, הם באים אלי לחדר והם בוכים אצלי בחדר, כי לא מקבלים אותם לאוניברסיטה, כי הם לא יכולים לעשות השלמה, כי אין עבודה בצפון, כי הם צריכים לעבור את ה - - -

יוסף ג'בארין: אז צריך לעשות השלמה.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא.

זאב בנימין בגין: רגע, אני רוצה לשאול.

זאב בנימין בגין: יש דרישה שאתם מכירים בה לאחיות בבתי אבות?

זאב בנימין בגין: זה חשוב שיהיו - - -

<שושנה ריב"א: לא, זו ברירת מחדל.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת ברירת מחדל?

זאב בנימין בגין: את היית רוצה שיהיו אקדמאיים - - -

עאידה תומא סלימאן: צריך להעסיק אחיות בבתי אבות.

<שושנה ריב"א: לא, אני חושבת שבבתי אבות צריכים להיות מטפלים סיעודיים.

עאידה תומא סלימאן: בבתי אבות אין צורך בהעסקת אחיות?

<שושנה ריב"א: 20%.

עאידה תומא סלימאן: כלומר – צריך.

<שושנה ריב"א: 20%.

זאב בנימין בגין: לא, 20% בלבד.

זאב בנימין בגין: 20% ממה?

<שושנה ריב"א: מכלל המטפלים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: כלומר חובה להעסיק.

עאידה תומא סלימאן: אז עכשיו באים כאילו להגיד שזה לא בסדר שהן מועסקות בבתי אבות?

עאידה תומא סלימאן: הן מועסקות, הן מוצאות עבודה.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת מה, גברתי, רק שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני אגיד לך משהו.

עאידה תומא סלימאן: כשהתחלתי להתעסק בנושא של תעסוקת נשים ערביות, היו חלק מהנשים המועצמות שעבדו איתי בארגון, שאמרו לי – עאידה, איך אפשר שבחורה תקבל עבודה שהיא מקבלת עליה 2,500 שקלים בחודש?

עאידה תומא סלימאן: למה היא מסכימה?

עאידה תומא סלימאן: ואז באתי ואמרתי – תשמעו, אני לא רוצה שהיא תקבל 2,500 שקלים, אבל 2,500 שקלים להרבה מהמשפחות זו תוספת של 50% להכנסת המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, כשהיא עובדת בבית אבות או לא בבית אבות, זו בשבילה תחילת דרך.

עאידה תומא סלימאן: זה בשביל כולם.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים היא קיבלה הסמכה ממדינת ישראל לעסוק במקצוע האחיות.

עאידה תומא סלימאן: או שאתם משנים את ההסמכה שלכם ומשנים את הבחינות ובאים ואומרים ביטלנו את כל ההסמכה הזו.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתאים לנו, לרמת הרפואה במדינת ישראל וצריך רק אקדמיות.

עאידה תומא סלימאן: או בינתיים, לאפשר למקצוע הזה להמשיך, עד שתפתרו את הבעיה של האקדמיזציה.

יוסף ג'בארין: בסך הכל שני בתי ספר.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר - - -

<שושנה ריב"א: אני לא כל כך מבינה.

יוסף ג'בארין: זה נצרת והשני, נכון?

<שושנה ריב"א: אני מוכרחה לומר, אני האמא של האקדמיזציה במדינת ישראל.

<שושנה ריב"א: אז אני לא כל כך מבינה את ההתקפה ואני רוצה לומר ככה – בית ספר נצרת יכול להמשיך ללמד דיפלומה עד סוף ימי החיים.

<שושנה ריב"א: הוא יהיה בית הספר היחידי שילמד דיפלומה, אין לי שום בעיה עם זה.

<שושנה ריב"א: אין לי שום בעיה.

יוסף ג'בארין: זה לא מה שאמרתי.

<שושנה ריב"א: איך את אומרת?

<שושנה ריב"א: ילכו לעבוד איפה שילמדו - - -

יוסף ג'בארין: לא, אבל את אומרת שבינתיים את מגבילה אותם, ואנחנו אומרים שאין הצדקה.

<שושנה ריב"א: אני לא אגביל אותם.

<שושנה ריב"א: שילמדו כמה שהם רוצים.

<שושנה ריב"א: שהם יהיו בית הספר היחידי במדינת ישראל שהוא מסוג ב', וזה סוג ב', וצריך - - -

יוסף ג'בארין: זה לא מה שביקשנו.

<שושנה ריב"א: אבל זה מה שאמל מבקשת.

<אמל ח'אזן: לא, לא, לא.

<שושנה ריב"א: זה מה שהיא הביאה פה לשולחן.

<אמל ח'אזן: לא, לא.

<אמל ח'אזן: סליחה, אני דוקטור לפניך, ד"ר שושנה.

עאידה תומא סלימאן: אמל.

<שושנה ריב"א: אז מה?

<אמל ח'אזן: אני באמת אקדמיזציה.

<אמל ח'אזן: אני רציתי אקדמיזציה.

<אמל ח'אזן: אני ביקשתי ואני הגשתי בקשה למל"ג בשנת 2008 להיות מכללה בלבד.

<אמל ח'אזן: ואחר כך התעסקתי עם כל ראשי המל"ג.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, בואי - - -

<אמל ח'אזן: אני לא - - -

עאידה תומא סלימאן: בואו, בואו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה - - -

<אמל ח'אזן: בוגרינו עובדים בכל מקום, גם בתל השומר וגם בהדסה וגם בכל מקום ויש להם כבוד.

עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, ברגע שהם עברו את הבחינה – הם מוכשרים כמו כולם, אחרת שישנו את הבחירה.

עאידה תומא סלימאן: ככה אני מבינה.

<שושנה ריב"א: הם מוכשרים כמו כולם ויש להם תעודה כמו כולם.

יוסף ג'בארין: נחזיר את הדיון.

זאב בנימין בגין: יש לי שאלה.

זאב בנימין בגין: האם הן נקלטות בעבודה?

עאידה תומא סלימאן: אומרים שאין מובטלות ביניהן.

<וסים דביני: מה שד"ר ריב"א אומרת, שיכול להיות שהם עובדים בעבודה שהם over-qualified.

יוסף ג'בארין: over-qualified, כן, שזה בבתי האבות.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים כמה אקדמאיות ערביות עובדות בעבודות שהן over-qualified, over אקדמיזציה בשבילן.

יוסף ג'בארין: יש גם חברי כנסת.

עאידה תומא סלימאן: אין מה לעשות.

עאידה תומא סלימאן: זה המצב של שוק העבודה.

<וסים דביני: נבהיר שוב, כי יכול להיות שגלשנו.

<וסים דביני: המטרה או החזון שלנו הוא להיות שלוחה, כי אנחנו יודעים שעצמאים לא נהיה.

<וסים דביני: שלוחה של מוסד אקדמי, שנותן תעודת B.S.

<וסים דביני: אין על זה שאלה.

<וסים דביני: אנחנו אומרים בשלב הביניים, עד שיאורגן נושא המכסות, אנחנו רוצים להמשיך בלימודי הדיפלומה, וד"ר ריב"א יודעת כמה מאמצים בשנה וחצי האחרונות השקענו, כדי כן להגיע למסלול של אקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל וסים, אם ככה, אז אנחנו מפספסים איזה קטע עכשיו, בדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: כי ד"ר ריב"א אמרה אתם יכולים להמשיך.

עאידה תומא סלימאן: אז מה בדיוק הבעיה?

<וסים דביני: אנחנו ממשיכים, אנחנו רוצים עזרה ב - - -

<שושנה ריב"א: הוא מבין שטוב שהם יהיו אקדמאיים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, עד ש-.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים זה לא הם שמונעים את האקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים - - -

<שושנה ריב"א: היו תקופות שהם מנעו.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, היו.

עאידה תומא סלימאן: השתכנעו.

עאידה תומא סלימאן: היום הם רוצים.

<אמל ח'אזן: אגב, גם רקטורית של עמק יזרעאל - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא אכנס לעבר, אמל.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להיכנס לעבר.

עאידה תומא סלימאן: היום יש רצון מכל הצדדים לאקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים זה תקוע באוצר.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים זה נמצא באוצר ואנחנו צריכים ללחוץ שם, כדי לקבל את המכסות האלה.

עאידה תומא סלימאן: עד ש-, ואני חושבת שאפילו אחרי, אני יכולה להביא שמשרד הבריאות רוצה להעלות את הרף.

עאידה תומא סלימאן: זה גם עוזר לו להשתלט על מספר התקנים וכו', בעניין האקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים יש צורך בהסמכה גם מהשטח וגם מהעובדה שעוד לא קיבלו את האקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: כי אם לא ימשיכו בהסמכה הזו ולא תעזרו להם, שבית הספר ימשיך לתפקד – הוא יקרוס לפני שהוא מקבל את האקדמיזציה.

יוסף ג'בארין: זה החשש.

עאידה תומא סלימאן: זה החשש.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת קודם כל, ובזה לא נגעתם עד עכשיו, שכל הנושא של התמיכה ממשרד הבריאות לתכנית הקיימת, שאיך שהבנתי היא 200,000 שקלים מתמיכות של המשרד, כלומר זה לא מאוגם בתקציב של המשרד, אלא זה מסתמך על התמיכות וכל פעם יש להגיש בקשות וכו' וכו'.

<שושנה ריב"א: נכון.

עאידה תומא סלימאן: השאלה אם המשרד יוכל לתקצב מעבר לתמיכות?

<שושנה ריב"א: אני רוצה לומר משהו.

<וסים דביני: שיעור הפיצוי.

יוסף ג'בארין: כי אתה אומר ברגע שהוספתם תכניות הסבה, זה הכביד את הנטל.

<וסים דביני: כן.

<שושנה ריב"א: אני רוצה להסביר משהו בנושא התקצוב.

<שושנה ריב"א: יש במדינת ישראל בתי ספר לסיעוד שהם ממשלתיים, מתוקצבים מלא על ידי המדינה.

<שושנה ריב"א: יש בתי ספר של קופת חולים ויש בתי ספר ציבוריים.

עאידה תומא סלימאן: נכון, בדיוק כמו בתי החולים.

<שושנה ריב"א: ממש כן.

<שושנה ריב"א: ונצרת בקטגוריה של ציבוריים.

זאב בנימין בגין: איפה למשל שערי צדק במיון הזה?

<שושנה ריב"א: ציבוריים.

<שושנה ריב"א: שערי צדק, לניאדו – ציבוריים.

יוסף ג'בארין: זה ארבעה בתי ספר לסיעוד, נכון?

<שושנה ריב"א: ציבוריים?

יוסף ג'בארין: כן.

<שושנה ריב"א: לניאדו, שערי צדק, נצרת - - -

יוסף ג'בארין: אז שניהם כבר באקדמיה.

<שושנה ריב"א: שלושה.

<שושנה ריב"א: אבל אני רוצה לומר משהו לגבי העניין של תקציב.

<שושנה ריב"א: אני מוכרחה להיות כנה אתכם.

<שושנה ריב"א: אני לא רואה את מדינת ישראל מתקצבת עכשיו מוסד שהוא איננו ממשלתי.

<שושנה ריב"א: זה לא באג'נדה ולא בתקציבים שלנו ויכול להיות שהמנכ"ל יכול לקבל כזאת החלטה.

<שושנה ריב"א: זה לא בסמכות שלי.

<שושנה ריב"א: אני מוכרחה לומר.

<שושנה ריב"א: יכול להיות שזה תקציב חד פעמי, אני לא יודעת לומר.

יוסף ג'בארין: אפשר לפנות למשרד.

זאב בנימין בגין: רגע, זאת נקודה מאד חשובה, אולי קריטית.

<שושנה ריב"א: סליחה?

זאב בנימין בגין: אם את אומרת שלא, אז איך אנחנו מעגלים את הריבוע?

<שושנה ריב"א: רגע.

<שושנה ריב"א: תקציב בתי הספר הממשלתיים הוא תקציב מדינה.

<שושנה ריב"א: הוא מופיע בספר הירוק של תקציב המדינה.

<שושנה ריב"א: בתי ספר לסיעוד, בתי חולים שהם ציבוריים, הם לא מקבלים תקציב מהמדינה.

<שושנה ריב"א: הם מקבלים תמיכות.

<שושנה ריב"א: התמיכות באות מהאפוטרופוס הכללי ואני מוכרחה לומר שזה בהחלט פרויקט שלי, שלפני 15 שנה הצלחנו לגייס סכום כסף מכובד לנושא של התמחות.

<שושנה ריב"א: סכום הכסף הזה מתחלק בין בתי הספר, בין האקדמאים לבין הדיפלומה.

<שושנה ריב"א: לצרי, התקציב הוא איננו אחיד.

יוסף ג'בארין: אז האקדמאים מקבלים גם מהתמיכות?

<שושנה ריב"א: אקדמאים שאינם ממשלתיים.

יוסף ג'בארין: כן, כן.

<שושנה ריב"א: ושם יש תקציב הרבה יותר גדול, כשבתקציב של הדיפלומה יש סדר גודל של שניים וחצי מיליון על כל בתי הספר.

<שושנה ריב"א: בתקציב של האקדמיזציה יש תקציב של 12 מיליון שקלים, כך שגם נצרת, אם הם יהפכו לאקדמאים, הם יהנו מתמיכה הרבה יותר גדולה.

<שושנה ריב"א: זה מה שיש לי.

עאידה תומא סלימאן: הבנתי שיש שני בתי ספר שעכשיו הם ציבוריים, לא אקדמאיים.

עאידה תומא סלימאן: ככה הבנתי.

<שושנה ריב"א: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ויש 2.5 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: איך זה שהם מקבלים רק 200,000 שקלים?

<שושנה ריב"א: א', אני לא יודעת להגיד כמה הם מקבלים, אבל אני יכולה להעביר - - -

עאידה תומא סלימאן: הנה, הוא אמר 200,000 שקלים.

<שושנה ריב"א: אז אני אומר:

<שושנה ריב"א: תקציב התמיכות ניתן על פי נוסחאות חד משמעיות של מספר תלמידים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: מלאתי כמה פעמים טפסים לתמיכות.

<שושנה ריב"א: אצלנו?

עאידה תומא סלימאן: לא אצלכם, במשרד אחר.

<שושנה ריב"א: זה סוג של קפיטציה פר תלמיד ואני מוכנה לעמוד בכל בית משפט על העניין הזה.

יוסף ג'בארין: לא, לא - - -

<שושנה ריב"א: זה ניתן בצורה הכי הכי הוגנת וישרה.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא לוקח אף אחד לבית משפט.

<שושנה ריב"א: אז אם בשנה מסוימת ניתנו 200,000 שקלים - - -

יוסף ג'בארין: ד"ר ריב"א, אנחנו שואלים, לא מאשימים, באמת.

<שושנה ריב"א: כנראה שזה היה החישוב שהתאים לאותה שנה לפי מספר סטודנטים.

<שושנה ריב"א: אני לא יודעת להגיד.

עאידה תומא סלימאן: זה מספר הסטודנטים שאתם קובעים אותם בינתיים.

<שושנה ריב"א: כן.

<שושנה ריב"א: מספר הסטודנטים שאנחנו קובעים אותם, כן.

עאידה תומא סלימאן: זה כאילו - - -

זאב בנימין בגין: רגע, אז אני איבדתי אתכם.

עאידה תומא סלימאן: הלכת לאיבוד.

<שושנה ריב"א: זה מספר הסטודנטים שמסיימים.

יוסף ג'בארין: אבל את יכולה להגיד לנו, את יודעת כמה מספר סטודנטים יש, לפני שאני נותן - - -

<שושנה ריב"א: לא, אני לא יודעת.

יוסף ג'בארין: רגע, בנצרת 250 סטודנטים, נכון?

עאידה תומא סלימאן: לא, מסיימים כל שנה - - -

יוסף ג'בארין: אה, בסך הכל 250 סטודנטים.

יוסף ג'בארין: איזה בית ספר הוא השני?

<שושנה ריב"א: התקצוב של התמיכות הוא פר בוגרים.

יוסף ג'בארין: בסדר, אז מסיימים כ-80 בנצרת.

יוסף ג'בארין: כמה מסיימים פחות או יותר - - -

<שושנה ריב"א: אני לא יודעת.

יוסף ג'בארין: פחות או יותר.

<שושנה ריב"א: אני לא יודעת להגיד.

<שושנה ריב"א: יש נשירה.

יוסף ג'בארין: מה, את לא יודעת כמה מסיימים בבית הספר השני?

<שושנה ריב"א: אתה חושב שאני יכולה להגיד לך - - -

יוסף ג'בארין: לא, זה 1,000?

יוסף ג'בארין: 100? 50?

<שושנה ריב"א: פחות או יותר אותו דבר.

<שושנה ריב"א: אני לא יודעת להגיד - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז זה מחייב בדיקה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני רואה שזה מחייב בדיקה בנושא של תקציב התמיכות.

<שושנה ריב"א: בסדר גמור.

עאידה תומא סלימאן: בעיני זה לא נראה הגיוני שיש רק שני בתי ספר והתקציב המוקצה להם הוא 2.5 מיליון ובית ספר אחד מקבל 200,000 שקלים ובית ספר שני מקבל מה, הכל?

עאידה תומא סלימאן: או שהכסף הזה, אני לא יודעת.

זאב בנימין בגין: זה כנראה תלוי גם במספר הסטודנטים.

עאידה תומא סלימאן: אפילו, אפילו.

יוסף ג'בארין: היא אמרה פחות או יותר.

יוסף ג'בארין: זה לא הבדלים גדולים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הבדלים גדולים בין בתי הספר.

יוסף ג'בארין: זה לא 1 ל-10.

עאידה תומא סלימאן: ומה במיוחד – שבעצם זה לא הם שקובעים את מספר התלמידים שלהם, שבסוף יהיו הבוגרים שלפיהם הם יקבלו את התקציב, אלא משרד הבריאות קובע כמה סטודנטים הם יכולים לקבל, אז כמה בוגרים יהיו להם.

עאידה תומא סלימאן: זה בעצם להכניס אותם למן מעגל, לופ כזה, שמזין את עצמו.

<שושנה ריב"א: משרד הבריאות קובע את מספר הסטודנטים בהתאם לתשתיות.

יוסף ג'בארין: בסדר, בסדר.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: אולי הם יקבלו כסף על תשתיות יותר טובות?

יוסף ג'בארין: אבל פחות או יותר זה אותם בוגרים, אז לא צריך להיות פער בכל מקרה.

<שושנה ריב"א: לגבי התמיכות, אני רוצה לומר - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אנחנו נצטרך לבדוק את זה.

<שושנה ריב"א: אני רוצה לומר משהו לגבי התמיכות.

<שושנה ריב"א: התמיכות עד לפני שנה – את התמיכות של השנה עוד לא קיבלתם בכלל – התמיכות של השנה שעברה היו 5 בתי ספר, לא שניים.

יוסף ג'בארין: אוקיי, אז אם זה ישתנה?

<שושנה ריב"א: השלושה הנוספים פשוט עברו את האקדמיזציה השנה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אנחנו מדברים על תקציב 2016 - החלוקה של 2.5 מיליון.

<שושנה ריב"א: אני לא יודעת אם יהיה לי 2.5.

<שושנה ריב"א: כל שנה יש לי משהו אחר.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

יוסף ג'בארין: אוקיי, אבל בעצם היום אנחנו במצב ש - - -

<שושנה ריב"א: אני בהחלט פותחת את כל התמיכות הכי שקוף שיכול להיות.

יוסף ג'בארין: כן, מצוין, מצוין.

עאידה תומא סלימאן: בסדר גמור.

זאב בנימין בגין: במצב הזה באמת קשה לתכנן.

זאב בנימין בגין: זאת אומרת אם את אומרת בכל שנה התקציב - - -

<שושנה ריב"א: זה תקציב תמיכות.

<שושנה ריב"א: זה האפוטרופוס הכללי.

<שושנה ריב"א: מה?

זאב בנימין בגין: אני מבין, אבל איך תוכל מכללה לתכנן לשלוש שנים קדימה?

<וסים דביני: לנו זה קשה.

<וסים דביני: אנחנו באי ודאות.

יוסף ג'בארין: כן, הם כל הזמן.

< שושנה ריב"א: התמיכה אמורה להיות מתנה, היא לא אמורה להיות תקציב.

יוסף ג'בארין: כאילו, אומרים להם אל תבנו על זה.

<שושנה ריב"א: תמיכה לא אמורה להיות תקציב.

זאב בנימין בגין: אוקיי.

<שושנה ריב"א: התקציב של בתי הספר הציבוריים בא מהכנסות בית הספר, של שכר לימוד.

<שושנה ריב"א: עכשיו, בשכר לימוד יש כל מיני תכניות, לא רק תכנית אחת, ויש הרבה בתי ספר שמנהלים הרבה מאד תכניות אד-הוק, תכניות של עזרה ראשונה, תכניות של ייעוץ הנקה והם מרוויחים מזה כסף.

<שושנה ריב"א: זה מקור הכנסה.

זאב בנימין בגין: אוקיי.

יוסף ג'בארין: אז המציאות - - -

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לסיים.

יוסף ג'בארין: כן, לסיים.

יוסף ג'בארין: המציאות כיום היא ככה: שבעצם בתוך בתי הספר הציבוריים יש לנו רק שניים, אחד מהם זה בית הספר בנצרת.

<שושנה ריב"א: נכון מאד.

<שושנה ריב"א: לשנת 2016.

יוסף ג'בארין: נכון לשנת 2016.

יוסף ג'בארין: אז זה צריך להכניס פרופורציה למצב הדברים.

<שושנה ריב"א: אני שמחה, כן.

<שושנה ריב"א: תקבלו תקציב יותר גבוה.

יוסף ג'בארין: כשאחד מהם הוא בית הספר הערבי היחיד שמסמיך.

<שושנה ריב"א: כן.

יוסף ג'בארין: אז אני מבין שכעיקרון, ברמה האישית יש לך הסתייגויות מהנושא הזה של הסמכה שהיא לא אקדמיזציה, אבל אנחנו מבינים שבינתיים זה המצב, ולכן לא אמור להיות כל מכשול כרגע.

<שושנה ריב"א: אני רוצה להציג את זה אחרת.

<שושנה ריב"א: לא בהסתייגויות.

<שושנה ריב"א: אני רוצה להגיע לאקדמיזציה מלאה.

יוסף ג'בארין: אוקיי, נכון.

יוסף ג'בארין: גם ד"ר ח'אזן אמרה את זה.

<שושנה ריב"א: ואני רוצה לעשות כל מה שצריך כדי שנצרת - - -

יוסף ג'בארין: אנחנו רק אומרים ש - - -

עאידה תומא סלימאן: מצוין, מצוין.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים התאום שלך מאותה אמא – שזה האוצר – לא נותן לך לעשות את האקדמיזציה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אז בינתיים צריך להמשיך.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים לא ביטלתם את ההסמכה, האוצר לא מאפשר את האקדמיזציה של בית הספר, אז לא יכול להיות שבית הספר יקרוס כי כל אחד ממשרדי הממשלה יש לו גישה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה על אקדמיזציה, אני רוצה שהאחיות שיטפלו בי כשאגיע לבית חולים, יהיו הסופר-סופר טובות.

עאידה תומא סלימאן: אין, כולנו מגיעים בסוף.

עאידה תומא סלימאן: אין לי בעיה להגיד את זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה אומר שזאת החלטה מדינית, שאז האוצר צריך לגבות אותה.

עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים לתת לבית ספר לקרוס ול-80 סטודנטים שיכולים להשתלב ומשתלבות במקומות העבודה, אני אעמוד נגד זה, להגיד לך את האמת.

עאידה תומא סלימאן: אני נלחמת בידיים ובשיניים על עוד אפשרות של תעסוקה של נשים ערביות.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לתת למקום שפועל כבר 100 שנה לקרוס, כי זה מתנדנד בין האוצר לבין הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים לשלב ידיים – כולנו.

עאידה תומא סלימאן: זה בסופו של דבר ישרת את המטרה של האקדמיזציה, זה ישרת את המטרה של בית הספר וזה ישרת את המטרה של שירות יותר טוב.

יוסף ג'בארין: שירותי הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: מישהו מחברי הכנסת רוצה להתייחס לעוד משהו לפני שאני מסכמת?

יוסף ג'בארין: אני רוצה לשאול יניב לגבי ההתעסקות עם האוצר – זה הבריאות עם האוצר, או מל"ג עם האוצר?

<יניב כהן שבתאי: בריאות.

יוסף ג'בארין: זה ישירות עם הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: כן.

זאב בנימין בגין: האם הגדרת הצורך באחיות אקדמיות מוסכמת בין משרד האוצר לבין האוצר?

<שושנה ריב"א: כן.

זאב בנימין בגין: הצורך ברור.

<שושנה ריב"א: כן.

זאב בנימין בגין: האם יש תכנית רב שנתית למלא את הפערים?

<שושנה ריב"א: עד הממשלה האחרונה היה באוצר קלף פתוח לנושא הסיעוד וכל מכסה שביקשנו – קיבלנו, ולכן גם נכנסו 12 מכללות חדשות.

<שושנה ריב"א: ובתקופה הזו, לצערי, לא הצלחנו להכניס את נצרת, מכל מיני סיבות שאני לא אכנס אליהן פה.

<שושנה ריב"א: מלפני שנתיים - - -

זאב בנימין בגין: אני מנסה לנחש, כי בממשלות הקודמות משה היה המנכ"ל - - -

<שושנה ריב"א: משה היה אחד האנשים שנתן לי הכי הרבה כסף עבור הסיעוד.

זאב בנימין בגין: אני הכרתי אותו בעבודתי בתפקידי הקודם, הוא משכמו ומעלה.

<שושנה ריב"א: בזכות משה הגענו לאן שהגענו.

זאב בנימין בגין: תרתי משמע – משכמו ומעלה.

<שושנה ריב"א: ולכן אני גם בונה על זה שהוא יצליח להוציא את המכסות עכשיו.

<שושנה ריב"א: שאולי נשארו לו קצת קשרים.

זאב בנימין בגין: לא, אני עכשיו מדבר על המכסות.

זאב בנימין בגין: כן, כן.

<שושנה ריב"א: הבעיה היא שלפני שנתיים נסגר הברז.

זאב בנימין בגין: זה בידיו עכשיו?

זאב בנימין בגין: סליחה, הוא עוסק בזה?

<שושנה ריב"א: תשמע, הגשנו בקשה לפני חודשיים.

<שושנה ריב"א: הוא תומך.

<שושנה ריב"א: הוא תומך מאד.

זאב בנימין בגין: השאלה אם הוא עוסק בזה בין שאר הצרות שיש לו.

<שושנה ריב"א: אני לא יכולה להגיד לך.

<שושנה ריב"א: אני מקווה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך לברר את זה אחר כך.

זאב בנימין בגין: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש סטודנטית שהגיעה במיוחד לדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה שפעם ראשונה שהיא מגיעה לכנסת, היא תלך עם הרגשת אכזבה.

עאידה תומא סלימאן: רוזאן, אני נותנת לך שתיים-שלוש דקות לדבר.

עאידה תומא סלימאן: את מנצרת?

<רוזאן קולק: כן.

<רוזאן קולק: קוראים לי רוזאן קולק.

<רוזאן קולק: אני מנצרת.

<רוזאן קולק: אני לא אדבר על המקצועיות בבית הספר, זה מובן מאליו.

<רוזאן קולק: אני אדבר על המיוחד בבית הספר הזה.

<רוזאן קולק: קשרים מעולים והבנה ותמיכה אדירה, צוות בית הספר נותן לסטודנטיות במיוחד, והבנה עמוקה לרקע הסוציו אקונומי שלנו.

<רוזאן קולק: אדגיש גם שמקצוע הסיעוד הוא אחד מהמקצועות שקל לאנשים למצוא בהם עבודה בחברה שלנו.

<רוזאן קולק: בית הספר מבין את התרבות שלי ושל סטודנטיות אחרות.

<רוזאן קולק: אני רוצה לספר סיפור אישי.

<רוזאן קולק: התארסתי בגיל צעיר, כי זה מקובל בחברה שלי, אבל כשהתחלתי בלימודים - - -

עאידה תומא סלימאן: לא תמיד.

זאב בנימין בגין: לא הבנתי, התארסת בגיל צעיר?

<רוזאן קולק: כן.

זאב בנימין בגין: ועכשיו את לא בגיל צעיר?

זאב בנימין בגין: עכשיו את נראית בת 16.

<רוזאן קולק: בגיל 18.

<רוזאן קולק: עכשיו אני בת 21.

זאב בנימין בגין: באיזו שנה את לומדת בבית הספר?

<רוזאן קולק: שנייה.

<רוזאן קולק: כשהתחלתי בלימודים התחלתי לבנות את החזון האישי שלי ולבנות את העתיד שלי, ולשים את הקריטריונים המתאימים לבן זוג העתידי.

<רוזאן קולק: ואז נפרדתי.

<רוזאן קולק: בית הספר העצים אותי ותמך בי מאד.

<רוזאן קולק: במיוחד בדרך - - -

עאידה תומא סלימאן: את זה טוב לספר פה, לא כשאת חוזרת לנצרת.

<רוזאן קולק: כן.

עאידה תומא סלימאן: אחרת יפסיקו להגיע בנות.

<רוזאן קולק: בסדר.

<רוזאן קולק: זאת כשאני באה ממשפחה יחסית פחות שמרנית מהמקובל.

<רוזאן קולק: משפחה ליבראלית יחסית, אבל תארו לעצמכם מה יקרה במשפחות שמרניות.

<רוזאן קולק: כשד"ר אמל ביקשה ממני שהיא תצלם אותנו ותביא למצגת, כמה מהחברות שלי התנגדו להצטלם מטעמי שמרנות חברתית-תרבותית.

<רוזאן קולק: אז אני בחרתי בבית ספר הזה ואני רוצה להגיד שיש לי ציונים שאני יכולה להתקבל למכללת עמק יזרעאל, אבל ההורים שלי העדיפו שאני אלמד בבית ספר נצרת, שהוא מקום קרוב, יש בו הגנה, ביטחון ונוחיות.

<רוזאן קולק: ואני אחת מהקבוצה שממתינה להשלים תואר B.A עדיין.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, את ממתינה לאקדמיזציה.

<רוזאן קולק: כן.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני רוצה לסכם את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני מודה לכולם שהגיעו ואני אמרתי את זה – מעניין ששני בתי הספר שעובדים ליד בתי החולים בני ציון ושערי - - -

זאב בנימין בגין: שערי צדק.

עאידה תומא סלימאן: שערי ציון, סליחה.

זאב בנימין בגין: לא, שערי צדק.

עאידה תומא סלימאן: שערי צדק.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע, זה כמו שכולם אחמד, אז עכשיו בשבילי כולם אותו דבר.

עאידה תומא סלימאן: אז מעניין, אם אני לא טועה, גם כן בית החולים השני קיבל ציון לשבח – שערי צדק.

עאידה תומא סלימאן: וכאילו שני בתי החולים - - -

<שושנה ריב"א: לא שערי צדק.

עאידה תומא סלימאן: בני ציון, אז אוקיי, התבלבלתי.

עאידה תומא סלימאן: כי בני ציון ובית החולים שאתם עובדים לידו, קיבלו ציון לשבח בשבוע שעבר על העשייה שלהם, לפי הסקר.

עאידה תומא סלימאן: אני מעריכה מאד את הגישה של אקדמיזציה ואני חושבת שהיא חשובה לרמת שירות שאנחנו היינו רוצים לקבל כאזרחים, במערכת הבריאות במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת גם שכל עוד לא השתנו הסטנדרטים של המדינה ומבחני בדיקת האיכות שהמדינה קבעה לעצמה, דרך מבחני ההסמכה – אנחנו חייבים לתת מענה ולהמשיך לתמוך גם כן בבתי ספר שמחכים לקבל את האישור לאקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא בידיים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא המצב עכשיו שבית הספר מסרב לעבור לאקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים מי שמעכב את התהליך הזה זה המדינה עצמה, כאשר היא לא נותנת את המכסות שצריכים כדי לעבור לאקדמיזציה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שתקופת המעבר הזו, ואני תיכף אדגיש – תקופת המעבר של בית הספר מבית ספר הסמכה, שיכלול גם אקדמיזציה של אחיות – היא תקופה קריטית מבחינת התקצוב ומבחינה שבית הספר יחזיק את עצמו עד שיגיע לשלב הזה, שהמדינה תיתן לו את האישורים.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני אפנה למשרד הבריאות בשם - - -

זאב בנימין בגין: האוצר.

עאידה תומא סלימאן: לא, לפני משרד האוצר – בעניין המכסות – למשרד הבריאות ואשמח לקבל תשובות בעניין תקציב התמיכה, דרך האפוטרופסות והחלוקה שלו.

יוסף ג'בארין: ואפשרויות הגדלת התקציב.

עאידה תומא סלימאן: ואפשרויות הגדלה, כדי לבחון את האפשרות הזאת קיימת וכן לבקש העלאת התקצוב הזה, או לא תקצוב – תמיכה כזו.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני שאני חושבת שמאד טוב לציין אותו, שאנחנו גם כן נפנה למשרד האוצר ונבקש את זירוז עניין המכסות – החלטה על המכסות, כי אני מבינה שהם מעבירים אליכם.

עאידה תומא סלימאן: כאילו הם מחליטים על התקציב השנתי של ההסמכות ואתם כמובן מבקשים העלאה של התקציב הזה, כדי שתכללו את שני בתי הספר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתערב ככנסת, כחברי כנסת, כוועדה ונלחץ לכיוון הזה, בתקווה שזה יסתיים בדד-ליין שדיברנו עליו, עד אמצע מאי, אני הייתי אומרת, כדי שעד יוני יוכלו גם לעבוד.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מציעה לבית הספר – זה לא מההחלטות – כי זה לא בסמכות שלנו - אני מציעה לכם לנסות לבדוק את כל הנושא של החוזה, כך שאם יאושרו המכסות – תהיו מוכנים כבר למחרת למסור את החוזה ברור, חתום, מוסכם על כל פרטיו, למל"ג ואני אפנה למל"ג שבאמת יעשו את כל המאמצים.

עאידה תומא סלימאן: אולי באמת בשנה הבאה נוכל לראות מצב כזה, באם יאושרו המכסות וכו' וכו', מצב של אקדמיזציה בתוך בית הספר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד, אני למדתי מגישת הפמיניזם שלי, שאני רוצה שכל הנשים תגענה לרמה הכי גבוהה ויקבלו את תנאי התעסוקה הכי טובים ויקבלו את כל הזכויות שלהן.

עאידה תומא סלימאן: אבל למדתי שהצעד הראשון שצריך לעשות זה להתחבר לאן שהן נמצאות ולהתחיל לעלות איתן לאט לאט.

עאידה תומא סלימאן: ואם זה עדיין צורך לתת הזדמנות ליותר צעירות, גם לקבל חינוך, אולי לא בדיוק ההשכלה שאנחנו רוצות – אבל זה בטוח בטוח יותר ממה שהן יכולות לקבל, ולצאת לעבודה אחר כך – אז אני הייתי מציעה באמת לתת צ'אנס.

עאידה תומא סלימאן: המדינה היום בונה תכניות שלמות על איך ליצור מקומות עבודה לצעירות ערביות.

עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי שייקחו את התכנית הזאת כחלק מהתכניות הכלליות של תעסוקת נשים ערביות.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שעשיתם מאמץ ואני מקווה שהמאמץ שלנו יצליח ויצלח בסוף.

עאידה תומא סלימאן: תודה.