ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 136, 2016-02-07 09:00

יעקב מרגי: מה זה שיהיה לכם?

יעקב מרגי: שיהיה לנו, של כולנו ביחד.

<ליאור גבאי: אנחנו יהיה לנו, אבל שיהיה לכם לאתגר את זה.

יעקב מרגי: אמרת דבר חשוב, שהוא בפסיכולוגיה של הבן אדם, כל ילד מתלהב ממשהו אחר.

יעקב מרגי: אפרופו, בהקשר של פרשיות השבוע הקודמות, הסיבה העיקרית של מכות מצרים זה להחזיר לבני ישראל את האמונה, אז מספיק מכה אחת, מה, אומרים שהקב"ה כול יכול, למה היה צריך לעשות?

יעקב מרגי: הקב"ה נתן עשר מכות, זה הרציונל שבהגדה אנחנו אומרים רבי יהודה נתן בהם סימנים, זה בחלוקה מסוימת.

יעקב מרגי: זה לא סתם ראשי תיבות, דצ"כ עד"ש באח"ב, כל ילד קטן יכול לחלק את זה ולמצוא לזה ראשי התיבות, הוא הקיף את כלל עם ישראל.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש אחד שהתלהב ממכת הדם, שראה בזה את שיא הפלא, השני התלהב ממכת הברד, אבל בעשר המכות כללו את כולם.

יעקב מרגי: זה הרציונל.

יעקב מרגי: תוך כדי, איך אומרים?

יעקב מרגי: משיח לפי תומו, זה הרציונל כי באמת לכל אחד יש את הראייה שלו.

יעקב מרגי: כשלפעמים שואלים אותי מה נשמע.

יעקב מרגי: באופן טבעי מצפים לשמוע ברוך ה', אני אומר 'תלוי איפה תשים את האוזן'.

יעקב מרגי: כל אחד בעיני המביט.

יעקב מרגי: אני חושב שזה חזק מה שהוא אמר ולכן זה ישר צד אותי

<אירנה נבזלין: אז נתחיל?

יעקב מרגי: נתחיל.

יעקב מרגי: רק הערה.

יעקב מרגי: שלא תתרגשו מהנוכחות.

יעקב מרגי: בימי ראשון כשאומרים סיור של ועדה זה טבעי, בדרך כלל כשיש מצלמות טלוויזיה יש שלושה-ארבעה ח"כים, כשלא, אז זה יו"ר הוועדה והצוות שלו, אבל התובנות הן יותר חשובות מיו"ר הוועדה ומחברי הכנסת.

<אירנה נבזלין: אנחנו לא מודאגים, העיקר שאתם פה.

<אירנה נבזלין: קודם כל תודה שבאתם, אנחנו יודעים שאתם לא בתקופה קלה בכנסת, אנחנו רואים מה שקורה שם כל יום, אז תודה שאתם פה.

<אירנה נבזלין: אני לא חושבת שאני יכולה להוסיף הרבה על מה שליאור אמר, אני אגיד מנקודת המבט שלי.

<אירנה נבזלין: אני נולדתי למשפחה יהודייה לפי הדם, אבל שום דבר יהודי לא היה מתרחש בבית.

<אירנה נבזלין: אני נולדתי למשפחה ששני הסבא רבא שלי היו רבנים, אבל זה מה שנעלם בדרך ברוסיה הסובייטית ולי אף פעם לא הייתה הזדמנות לבדוק מה זה אומר להיות יהודי.

<אירנה נבזלין: לא שאלו אותי, גם את ההורים שלי לא שאלו.

<אירנה נבזלין: הנטייה של הזמן אז הייתה שכולם סובייטים ואין אופציה אחרת.

<אירנה נבזלין: כשמצאתי את עצמי בבית ספר יהודי במוסקבה - - -

יעקב מרגי: היו כאלה שהייתה להם אופציה, אבל הם היו בסיביר.

<אירנה נבזלין: היו כאלה, כן, שרצו לבדוק את האופציה, אנחנו יודעים איך זה הלך.

<אירנה נבזלין: ההורים שלי היו משפחה ממוצעת, מהנדס, מהנדסת, אף אחד לא רצה להישאר בלי עבודה.

<אירנה נבזלין: חשוב להיות יהודי, אבל עוד יותר חשוב זה לאכול, לתת לילד חינוך ולהמשיך הלאה והעיקר לצאת מהמדינה הזאת מתי שהוא.

<אירנה נבזלין: זה תמיד היה ברור, אבל לא מדברים על זה.

<אירנה נבזלין: אני מצאתי את עצמי בבית ספר יהודי בגיל 14.

<אירנה נבזלין: מה זה היה בית ספר יהודי?

<אירנה נבזלין: זה היה בית ספר שכולם יהודים קודם כל וזה עשה את כל ההבדל.

<אירנה נבזלין: בסופו של דבר, אני אגיד את זה וזה אולי לא יישמע מאוד טוב, אבל לא את מה שאנחנו למדנו שם, אלא מי היה סביבי.

<אירנה נבזלין: אני פתאום הרגשתי בבית, האנשים שהיו מסביבי היו אנשים עם אמביציות, עם חוש הומור, עם צורך ללמוד, עם הבנה שהעולם הוא לא רק האזור שלנו במוסקבה, אלא העולם הגדול ועם הבנה שיש משהו מעבר לאני.

<אירנה נבזלין: זה כל החוויה שלי להיות יהודי, מאז זה חיפוש.

<אירנה נבזלין: אני הגעתי למקום הזה בגלל המשפחה שלי, בגלל אבא שלי, שהתגלגל לפה בגלל אריק שרון ונתן שרנסקי שביקשו ממנו, אבל מה שמצאנו פה זה, אני חושבת שזה מה שאתה אומר, שאפשר להיות יהודים כל מיני דרכים, העיקר צריך לתת לאנשים אופציה ללמוד מה זה.

<אירנה נבזלין: התשובה לזה היא כל כך שונה לכל אחד ואנחנו פה לא מדברים על השוני, אנחנו פה מדברים על למה צריך להיות ביחד, למה העם הזה תמיד היה ביחד בכל הדורות, למה העם הזה תמיד נשאר בישראל, בארץ ישראל.

<אירנה נבזלין: אנחנו לא מקום פוליטי, אנחנו מקום א-פוליטי לכל דבר, כי יש לנו פוליטיקה רק אחת, המסר שלנו הוא רק אחד, אנחנו עם אחד, שצריך לדעת שהוא עם אחד, שלא כל אחד זוכר, הרבה יותר קל לדבר על מה מפריד בינינו לעומת מה מחבר בינינו, אבל בסוף 5,000 שנה נשארנו.

<אירנה נבזלין: אין מקום אחר.

<אירנה נבזלין: כמו שליאור אומר, זה עבר לכל הילדים שלו.

<אירנה נבזלין: אנחנו רואים פה ילדים.

<אירנה נבזלין: תודה לאל, ליאור, אנחנו רואים פה הרבה ילדים דתיים, אנחנו רואים פה ילדים מהתנחלויות, אנחנו רואים פה ילדים, כל מיני, שלא נגיד על חילונים שחיים בסביבה פה וכל אחד לוקח מפה איזה שהוא מסר ובגלל זה כשאתם תראו את הפרזנטציה ואתם תעברו את הסיור עם הצוות המקצועי, לצערי לא איתי, אני ממש מתנצלת מראש, קרתה לנו טרגדיה, בחורה בת 34 נפטרה מסרטן, חברה שלנו, אז אני בדרך ללוויה מפה, אבל אתם תהיו בידיים הרבה יותר טובות משלי.

<אירנה נבזלין: מה שאתם תראו, אנחנו מצד אחד מקום מאוד אקלקטי, כי אנחנו מנסים להעביר את המסר הזה, אנחנו עם אחד, בכל מיני דרכים, והדרכים האלה הן דרך בית ספר, שטליה תדבר על זה, זה דרך הטכנולוגיות, זה דרך תערוכות מתחלפות, זה דרך תערוכות שהן פה.

<אירנה נבזלין: אז המסר אחד, אנחנו עם, כולנו העם היהודי, כל אחד בוחר באיזה צורה, אבל שנדע שכולנו ביחד.

<אירנה נבזלין: המסר השני הוא, וזה מסר, לדעתי ולדעתנו, מהפכני קצת במובן הזה שאין ארגון אחר שמדבר על זה, זה שהעם שלנו הוא עם שלא רק שרד, אלא גם הצליח.

<אירנה נבזלין: אם אנחנו נסתכל על התמונה של מה זה העם שלנו עכשיו, עם כל החשיבות של מה שקרה במלחמת העולם השנייה ועם כל החשיבות של כל הבעיות שקרו לנו במשך השנים, בסוף אנחנו עם מצליח, אנחנו עם שיש לו מדינה, שאפשר להגיד הכול, אבל זו מדינה שאחרי 67 שנה זה נס שזה קרה, אבל זה לא נס, אנחנו יודעים.

<אירנה נבזלין: זה עם שמצליח בכל מדינה דמוקרטית.

<אירנה נבזלין: אני חייבת להגיד, ששם להצליח זה בחירה אחרת, אבל בכל מדינה שיש לך זכות להיות יהודי אנחנו עם שמצליח, אנחנו עם שמחובר, אנחנו עם שיש לו ערכים משותפים, שיש לנו גורל משותף, שיש לנו עתיד משותף וזה הסיפור שאנחנו מספרים.

<אירנה נבזלין: כשאתה אמרת שאנחנו לא במקום מרכזי, אתה צודק.

<אירנה נבזלין: אחת מהסיבות שאנחנו לא במקום מרכזי היא זה שהסיפור שאנחנו סיפרנו עד עכשיו היה סיפור רק של חלק מהעם והחלק הזה היה תפוצות.

<אירנה נבזלין: אנחנו לא הסתכלנו, לא אנחנו לא הסתכלנו, אלא הסיפור של העם היהודי היה ישראל והתפוצות.

<אירנה נבזלין: אנחנו פה כדי לחבר, אנחנו 14 מיליון, למזלנו, ומחוברים כולם, גם אם אנחנו לא חיים באותה מדינה, גם אם אנחנו לא מדברים באותה שפה, אבל בסוף אם אתה יורד לרמה של ערכים והגורל אנחנו ביחד.

<אירנה נבזלין: אז אני מאוד מקווה שאתם תיהנו פה ותראו מה קורה פה.

<אירנה נבזלין: אנחנו נשמח לכל עזרה.

<אירנה נבזלין: אנחנו עושים פרויקט, כל עזרה שאפשר כדי להביא לפה אנשים, אני חושבת שאתם תראו ותתרשמו שיש לנו פרויקט חשוב לא פחות מכל מוזיאון גדול אחר, מוזיאון ישראל ומוזיאון 'יד ושם'.

<אירנה נבזלין: כל עזרה שאתם יכולים להביא לפה בחשיפה יותר לתלמידים, לחיילים, אנחנו יודעים לספק את התוכן.

<אירנה נבזלין: אז אני ממש שמחה שאתם פה.

<אירנה נבזלין: אם יש לכם שאלות אליי אני אשמח לענות, אם לא, אני משאירה אתכם בידיים של אנשים יותר מקצועיים ממני.

יעקב מרגי: הבסיס הקיומי שלכם כאן, הבסיס החוקי, אתם מכוח מה?

<דן תדמור: אנחנו מכוח חוק בית התפוצות שעבר לפני עשר שנים והוא מבטיח את אותו חלק מהתקציב שלנו שמגיע מהמדינה.

<דן תדמור: אני אחסוך כמה שקפים במצגת, בעלי המניות של בית התפוצות הם מדינת ישראל, הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית, הקונגרס היהודי העולמי ואוניברסיטת תל אביב.

<דן תדמור: מתוך שלל בעלי המניות הללו היחידים שתומכים כספית זו מדינת ישראל.

<דן תדמור: אנחנו מקבלים מהמדינה 7.5 מיליון שקל בשנה, שזה בערך 30% מהתקציב השוטף שלנו.

<דן תדמור: שאר התקציב השוטף מגיע מהכנסות עצמיות, החל ממכירת כרטיסים וכלה בסניף ארומה שנמצא פה למעלה ומשלם לנו שכר דירה.

<דן תדמור: אז זה כבר לא חצי שקל בשביל לקבל את השורשים שלך, אבל יש מקורות הכנסה אחרים ותרומות.

<דן תדמור: בית התפוצות מאוזן מזה כמה שנים, בדיוק סגרנו עוד שנה מאוזנת, וזה בכל מה שנוגע לשוטף.

<דן תדמור: אנחנו נמצאים בעיצומה של תכנית פיתוח רב שנתית.

<דן תדמור: כשאני אומר רב שנתית, כשאנחנו נסיים בסוף 2018 ותיכף קצת ניכנס לפרטים, זה יהיה מעל עשר שנים, זה 12 שנה של פיתוח.

<דן תדמור: שזה נשמע המון, אבל בדרך כלל מוסדות מהסוג הזה, כשהם בוראים את עצמם מחדש זה מה שזה לוקח.

<דן תדמור: כש'יד ושם' עשה - - -

יעקב מרגי: אתם מרגישים שאתם הולכים לברוא את עצמכם מחדש בתכנית הזו?

<דן תדמור: כן, ותיכף נסביר במה זה כרוך, אבל זה ממש כך, זה לא פחות מאשר לברוא את עצמנו מחדש.

<דן תדמור: כשמסתכלים על מוזיאונים גם בארץ וגם בעולם, תהליכים כאלה של טרנספורמציה לוקחים עשור ויותר.

<דן תדמור: גם מוזיאון ישראל שעשה את זה, גם 'יד ושם' שעשה את זה, גם גופים ברחבי העולם.

<דן תדמור: למעשה אני חייב לומר שהרבה פעמים גופים מהסוג שלנו, כשהם כבר הגיעו למצב שבו הגרף יורד והגרף כבר היה מאוד בירידה, אתה זוכר ביקור, כשהמקום הזה היה עוד בשיא פריחתו, הוא נפתח ב-78', שנות ה-80 היו שנים של פריחה, המקום הזה היה שם דבר בארץ ובעולם.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: בצבא, שירתי ב-78'-81'.

<דן תדמור: כן, זה היה פלא טכנולוגי, זה היה פלא רעיוני, באו מכל העולם לחזות בפלא הזה של מוזיאון שמספר את סיפורו של עם וכן הלאה.

<דן תדמור: ואז היו שנים של סטגנציה והידרדרות.

<דן תדמור: בדרך כלל הגרף הזה, כשהוא יורד, קשה מאוד להפוך מגמה.

<דן תדמור: גם בשוק הפרטי, גם במגזר הציבורי, קשה מאוד להפוך.

<דן תדמור: פה חברו יחד בעצם שני דברים, האחד, ראש הממשלה דאז אריק שרון התגייס למשימה והעביר את החוק, זה סוף סוף קיבע את חלקה של המדינה בתמיכה, עד אז זה היה כפי ש - - -

יעקב מרגי: מאיזה משרד אתם מקבלים את התקציב?

<אירנה נבזלין: דרך משרד התרבות, אבל התקציב הוא מכל המשרדים.

<אירנה נבזלין: תקציב הפיתוח.

<ליאור גבאי: זה חצי איגום משאבים כזה.

יעקב מרגי: איגום משאבים שעובר דרך משרד התרבות?

<אורית לרנר: של ארבעה משרדים תכנית הפיתוח, חינוך, משרד ראש הממשלה, אוצר ותרבות.

<דן תדמור: אז רגל אחת התייצבה, שזה דבר שכשלעצמו הוא יוצא דופן, רוב מוסדות התרבות צריכים, תעיד אורית שמסייעת לנו בקשרי ממשל, כל שנה מחדש באקווריום הזה לריב אחד עם השני כדי ללכוד איזה משהו.

<דן תדמור: גם איך מנהלים תקציב כשאתה לא יודע מה אתה תקבל, אם תקבל.

<דן תדמור: זאת הייתה רגל אחת.

<דן תדמור: משהתייצבה הרגל הזו, הרגל השנייה הייתה הסיוע הפילנתרופי של משפחת נבזלין.

<דן תדמור: אמרתי שבערך שליש מהתקציב שלנו מגיע מתרומות, אני חייב לומר שבשליש הזה שני שליש ממנו זה סיוע קבוע ממשפחת נבזלין.

<אירנה נבזלין: זה בשוטף.

<אירנה נבזלין: זה השתנה.

<דן תדמור: מרגע שאתה מצליח לתקוע שתי יתדות אז אפשר כבר לדבר על אוקיי מתייצבים וצומחים.

<דן תדמור: ובאמת מה שקורה פה בשנים האחרונות שאנחנו בעיצומו של פרויקט התחדשות שמקיף את כל מה שאנחנו עושים.

<דן תדמור: המדינה העמידה תקציב פיתוח של 64 מיליון שקל, מצ'ינג, הפרויקט כולו הוא פרויקט של כמעט 400 מיליון שקל אז 64 פתאום נשמע קטן, ויחד עם זה להתחיל עם 64 של מדינת ישראל לגוף שהוא גוף יהודי גלובלי, הוא אמנם שוכן כאן בתל אביב, אבל המשימה שלו היא משימה גלובלית.

<דן תדמור: אז זה שמדינת ישראל התייצבה ובעצם שמה את הכסף הראשון זה דבר שהוא בעל משמעות.

<דן תדמור: ומאז אנחנו במסע גיוס כספים מאוד מאוד אגרסיבי.

<דן תדמור: היעד הוא 100 מיליון דולר, אנחנו כבר חצינו את ה-56, זאת אומרת אנחנו כבר הרבה מעל ל-50%.

<דן תדמור: זה בתשובה לשאלתך מתוקף מה אנחנו מתקיימים.

<דן תדמור: שכחתי גם לציין שאנחנו חברה לתועלת הציבור.

<אירנה נבזלין: אני מצטערת.

<אירנה נבזלין: תודה רבה.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לנו, באמת תודה.

<דן תדמור: זו הייתה אירנה נבזלין, יושבת הראש של בית התפוצות.

<דן תדמור: אני דן תדמור, מנכ"ל בית התפוצות.

<דן תדמור: טליה אבנון בנבניסטי עומדת בראש בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי, שזאת הזרוע החינוכית שלנו.

<דן תדמור: למי שהגיע מאוחר, ליאור גבאי הוא דירקטור בבית התפוצות ואורית, כאמור, מסייעת לנו עם קשרי ממשל.

<דן תדמור: זה ציטוט מתוך חוק בית התפוצות שמגדיר את המשימה של בית התפוצות.

<דן תדמור: בית התפוצות הוא המקום הלאומי לקהילות ישראל בארץ ובעולם.

<דן תדמור: זה נחמד לחוק, עכשיו אני אגיד את זה בשפה שלנו.

<דן תדמור: אנחנו כאן כדי לטפח ולחזק את תחושת השייכות לעם היהודי, זו משימתנו.

<דן תדמור: כאמור הוא נוסע בשנת 78'.

<דן תדמור: זה מקום גדול.

<דן תדמור: מי שקצת מכיר בשטח וכן הלאה, 18,500 מטר מרובע זה מוסד גדול מאוד.

<דן תדמור: כיום אנחנו כבר במעל 200,000 מבקרים בשנה, בשנות השפל הדבר הזה ירד לכדי 50,000 בשנה.

<דן תדמור: כיום כמות המבקרים שלנו צומחת משנה לשנה וכל זה עוד לפני שיישמנו את כל תכניות הפיתוח שלנו במלואן.

יעקב מרגי: מה המאפיינים של ה-200,000?

<דן תדמור: מגיעים אלינו כ-35,000 תלמידים, שזה מספר יפה.

<דן תדמור: יכול להיות יותר יפה.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה פחות מ-5% של הפוטנציאל שאנחנו יכולים להגיע אליו.

<יהודית גידלי: אתם יכולים לקלוט מיליון תלמידים בשנה, נניח אם היו מגיעים?

יעקב מרגי: לא, השאלה היא לא שחור או לבן.

יעקב מרגי: כמי שמנסה בקשיים להתמודד עם הסוגיה הזו כוועדה מפקחת, הסוגיה של תשלומי הורים, של ניווט של מערכות חינוך מסוימות לסוג מסוים של פעילות שאפילו כמעט ממוסדת כלכלית בתוך המעגלים הפנימיים יודע שהתחרות שלכם לא קלה.

יעקב מרגי: אם אתה רוצה אני ארד לרזולוציות בהגדרות, אני אמרתי בהגדרה כללית.

<ליאור גבאי: אדוני חבר הכנסת, הבעיה שלנו פה היא לא כניסה, הבעיה שלנו פה בעיקר היא לשנע אותם מקרית שמונה ומחצור.

<ליאור גבאי: זו הבעיה.

יעקב מרגי: אנחנו פה, כמו שאמרה אירנה, היא אמרה שאנחנו חברה עם הרבה תוויות, הרבה תגיות, הרבה תפוצות, גם מערכת החינוך שלנו מכוח זה היא עדיין כזאת וכל זרם לוקח את הפעילות שלו, גם כשזה בתשלום, סביב עמותות וארגונים שהם בתוך ה - - - אחד מזין את השני.

יעקב מרגי: לכן גוף כזה כשהוא, בהגדרה, לאומי, כלל עולמי לעם היהודי, הוא צריך להתחרות בזרמים האלה, זה לא קל.

יעקב מרגי: לכן צריך פה יד מאוד - - -

<דן תדמור: ליאור גם נגע בנקודה, לצערי כשמסתכלים על המפה של הגעה לבית התפוצות של בתי ספר הנקודות באזור המרכז כבר מתחברות זו לזו ואז אתה רואה נקודות ספורדיות לסוגיה של העברת ילדי פריפריה.

<דן תדמור: יש רגליים לטענה שהמקום הזה חשוב יותר לפריפריה, אפילו יותר מאשר למרכז, מכל מיני סיבות.

<דן תדמור: זה נושא שאנחנו מטפלים בו.

<דן תדמור: כמו שליאור אמר, הבעיה הגדולה זה הגעה.

<דן תדמור: האוטובוס הזה עולה 2,500 שקל ליום וקצת הסעדה כי כשמגיעים לפה מרחוק אז צריך גם לאכול וכו' וכו' וכו'.

<דן תדמור: אנחנו הקמנו קרן ואנחנו מגייסים כספים לטובת המטרה הזאת ספציפית.

יעקב מרגי: דן, עם כל הכבוד גם מהפריפריה מגיעים לפארק יהושע פעם או פעמיים, מגיעים ללונה פארק, מגיעים לסופרלנד, אני בכוונה לוקח את המקומות הכי הכי לא חינוכיים, לצורך העניין ערכים וחינוך, לא יקרה כלום אם מתוך היום הזה שיוצאים בשמונה בבוקר וחוזרים בשש, שבע, שמונה בערב זה יהיה שעתיים בבית התפוצות.

יעקב מרגי: הם כבר פה.

<דן תדמור: נכון, אני מסכים איתך לגמרי וזה מאבק, וחוץ מזה אנחנו מסייעים לדבר הזה.

<דן תדמור: הרבה פעמים אתה מדבר עם בית ספר שאומר לך 'בחפץ לב אני אבוא, אני אנסה לבוא, אין לי כסף להסעה', אז אנחנו הולכים עם הדברים, אבל אנחנו לא יכולים לעשות את זה לבד, בסוף המדינה צריכה להתגייס.

<דן תדמור: יש ברוך ה' משרד לפריפריה עכשיו, יש גופים ממלכתיים שיכולים לסייע, לפחות במצ'ינג, הם שקל, תשים שקל, מה שלא יהיה, הגדרנו לעצמנו משימה להבאת ילדי פריפריה לבית התפוצות.

<דן תדמור: אז כאמור מגיעים לכאן כ-35,000 תלמידים, שזה לא מספיק, בשנה, מגיעים לכאן כ-5,000 חיילים בשנה, שזה ממש לא מספיק, אנחנו עובדים כרגע גם על תכניות לצבא.

יעקב מרגי: החיילים במסגרת קורסים מסוימים או שזה פתוח?

<טליה אבנון בנבניסטי: פתוח מהדרגות - - -

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: מרצון של איזה מ"פ או קצינת ת"ש?

<טליה אבנון בנבניסטי: לא, למשל ביום חמישי היה כאן ביקור של חיל האוויר, תת אלוף במטה חיל האוויר הביא 300 מהחיילים שלו לביקור כולל.

יעקב מרגי: יוזמה שלו?

יעקב מרגי: שהוא החליט?

<טליה אבנון בנבניסטי: בגלל יוזמה שלו, כן, והוא בא עם כל חייליו, השתתף כאחד החיילים במטה, לסיור מאוד משמעותי.

<טליה אבנון בנבניסטי: מודל דומה היה בחיל הים לפני כשנה, אבל גם קורסים וגם צוערים וגם טירונים וגם - - -

יעקב מרגי: אני מקווה שזה בסדר שאנחנו עושים את הדיון כזה פתוח, אבל אני אומר לכם, יש מושג שאומר בתחבולות תעשה לך מלחמה.

יעקב מרגי: אנחנו אומרים את זה על יצר הרע, הוא בא לך בכל מיני תחבולות, תעשה לו את זה בתחבולות.

יעקב מרגי: יוזמה שלכם, מול צה"ל, מול אכ"א.

יעקב מרגי: יום חווייתי כזה ל-100 מ"פ ייתן לך 30-40 יוזמות כמו שנתת לי.

<דן תדמור: אז הדבר הזה נקרא יום חשיפה ואנחנו עושים את זה גם מול הצבא, גם מול סוכני תיירות, מול כל האוכלוסיות הפוטנציאליות עושים את יום החשיפה.

<דן תדמור: מול צה"ל אנחנו עושים גם דבר אחר, יש לנו שיתוף פעולה עם חיל החינוך, פיתחנו אפליקציה שבה אפשר לבנות עץ משפחה פרימיטיבי, שלושה דורות, כל אחד שאתה תופס אותו לרגע יודע להגיד לך שלושה דורות ואנחנו יוצאים ואנחנו פוגשים את כל הטירונים הקרביים של צה"ל, אצלם, בסדרות החינוך.

<דן תדמור: הם מקבלים סדרה שהנושא שלה זה זהות יהודית ובמהלך השעה-שעה וחצי שאנחנו מבלים איתם הם ממלאים עץ משפחה.

<דן תדמור: אגב, הנחת העבודה של צה"ל זה שלכל חייל של סמרטפון וזה נכון, הלכתי, ביקרתי וראיתי.

<דן תדמור: עץ המשפחה הזה, מבחינה גנאולוגית, אין לו המון ערך, מה הערך שלו?

<דן תדמור: שמת את עצמך ואת משפחתך במאגר המידע של העם היהודי, אתה שם.

<דן תדמור: אחד מעשרה יחזרו לשם ויפתחו אותו.

<דן תדמור: גם האחרים קיבלו חוויית שייכות כלשהי.

<דן תדמור: הלכתי לראות את זה בפעולה.

<דן תדמור: הלכתי ללטרון, שם הם עוברים את סדרת החינוך, ונפלתי דווקא על האוכלוסייה שהיא נחשבת הכי קשה במובן הזה, המג"בניקים.

<דן תדמור: קרביים, אבל לא נפלתי לא על צנחנים ולא על גולני, נפלתי על מג"בניקים.

<דן תדמור: ראיתי שלוש קבוצות, אנחנו יודעים גם לטפל במוסלמים ונוצרים ודרוזים ואחרים כדי לא להפלות אף אחד, יש לזה פתרונות.

<דן תדמור: נכנסתי לחדר, כל החבר'ה הם פריפריה, כולם פריפריה, הציפייה שלי הייתה, בכל זאת חיילים וזה, ציפיתי לניכור וכן הלאה.

<דן תדמור: ברגע שמדברים איתם על זהות יהודית ובאים אליהם נכון ההשתתפות הייתה מדהימה.

<דן תדמור: אז יש מערך שיעור שלם שמתחיל מ'ספר לי על איזה שהיא מסורת אצלך במשפחה'.

<דן תדמור: אתה רואה את החבר'ה האלה, חבר'ה מחוספסים, כל אחד נפתח ומספר על חוויה, בדרך כלל יהודית.

<דן תדמור: ההגדרה הייתה זהות ישראלית וזהות לאומית יהודית ואתה רואה שעה וחצי עברו ככה, כולם משתתפים, כולם פתחו את הדבר הזה, אכפת להם למלא את עץ המשפחה, כשהם נתקעים על משהו הם - - - כל אחד יודע שלושה דורות, אם הם נתקעים, אז מותר לו להרים טלפון לסבתא איזה פרט וקיבלת, אתה יודע מה?

<דן תדמור: גם אם זה לא יילך צעד אחד הלאה, השעה וחצי האלה של מגע עם הזהות היהודית זה הישג בפני עצמו.

<דן תדמור: אז אני אומר, אנחנו לא רק מחכים שצה"ל יגיע לפה, אנחנו יוצאים גם לצה"ל.

<דן תדמור: אוכלוסיות אחרות זה תיירים, בערך 15%, גם זה משהו שצריך לגדול.

<דן תדמור: הייתה תקופה שבה בית התפוצות היה כמו 'יד ושם', היה עצירת חובה.

<דן תדמור: כל מי שהגיע, לפחות יהודים, כל מי שהגיע לישראל נעצר בבית התפוצות.

<דן תדמור: אנחנו לא שם, אנחנו רוצים להחזיר עטרה ליושנה.

<דן תדמור: אוכלוסיות נוספות זה גמלאים, קבוצות מקבוצות שונות ואינדיבידואלים, אנשים שבאים לראות כאן או את תצוגת הקבע או את התערוכות המתחלפות שלנו.

<דן תדמור: אני שמח לומר שהמספרים הם בצמיחה.

<דן תדמור: קצת על המבנה שלנו.

<דן תדמור: אז יו"ר כבוד של חבר הנאמנים שלנו ג'וזף ליברמן, סנטור בדימוס, היה בשעתו מועמד לסגן נשיא ארצות הברית.

<דן תדמור: חבר הנאמנים, שזה גוף שהוא לא אקזקוטיבי, יושבי הראש הם שותפים עם השגריר אלפרד מוזס, יהודי אמריקאי נדיב שגם תרם למקום הזה 6 מיליון דולר, ואיתן בן אליהו, לשעבר מפקד חיל האוויר, פעיל מאוד במה שאנחנו עושים.

<דן תדמור: איתן נכנס והפך לפעיל בבית התפוצות לפני כחמש שנים, כשעבדנו כאן על תערוכה על קהילת אירן.

<דן תדמור: איתן הוא ממוצא אירני.

<דן תדמור: הוא היה מעורב בדבר הזה.

<דן תדמור: בסופו של דבר קמה תערוכה מאוד מאוד יפה שגם אחרי זה נדדה, זה אחד הדברים שקורים לתערוכות שלנו, הן נודדות ברחבי העולם, התערוכה הזאת נדדה לארצות הברית, הסתובבה גם בלוס אנג'לס וגם בניו יורק ואיתן נדבק מזה.

<דן תדמור: הוא נוהג לומר שבחלק הראשון של חייו הוא התעסק בעיקר בלהרוס, עכשיו הוא מתעסק בלבנות.

<דן תדמור: הוא מגויס בכל מאודו למה שקורה כאן, עם היופי הזה שככל שאנחנו מדגישים את העניין של המשותף לנו, מה שיפה בעם היהודי זה השיתוף יחד עם הגיוון, אנחנו לא מסתירים, אלא להיפך, אנחנו מטפחים את הגוונים השונים בכל המובנים, משום שלתחושתנו כשמגיע לכאן אדם הוא צריך להרגיש שייך ומיוצג, רואים אותי כאן.

<דן תדמור: לא משנה מה הרקע שלי ומה המוצא שלי אני כאן במוזיאון העם היהודי.

<דן תדמור: אירנה, פגשתם, אני זה אני.

<דן תדמור: ד"ר אורית שחם-גובר, שנבצר ממנה להיות כאן כי היא בחו"ל, היא האוצרת הראשית שלנו.

<דן תדמור: על המשימה דיברנו.

<דן תדמור: אנחנו מבצעים את המשימה שלנו בעיקר בשלושה מעגלים.

<דן תדמור: האחד, אנחנו מוזיאון וזה אומר תצוגת קבע נרחבת ותערוכות מתחלפות, שכשמן כן הן, הן מתחלפות מדי חצי שנה עד שמונה חודשים, עשרה חודשים.

<דן תדמור: אנחנו גוף חינוכי ומיד נרחיב על זה עם טליה, זה בעצם העיקר של הדיון הזה היום, והדבר השלישי, אנחנו גוף שמפיץ את התוכן שלו באמצעים טכנולוגיים.

<דן תדמור: בדרך כלל אנשים יודעים שבית התפוצות הוא בית למאגר מידע גנאולוגי, עצי משפחה, דיברנו על זה.

<דן תדמור: לצד מאגר הגנאולוגי יש עוד ארבעה מאגרי מידע, צילומים, מוזיקה וקהילות.

<דן תדמור: יש לנו כאן תיעוד של מעל 4,000 קהילות שקיימות ושכבר אינן קיימות.

<דן תדמור: המאגרים הללו מתמזגים ואנחנו נראה דוגמה לזה.

<דן תדמור: קודם תיארת את הביקור שלך כאן ואמרת, ראית את בתי הכנסת, יכול להיות שאתה זוכר שראית את בית הכנסת מפז, שזה אחד מבתי הכנסת באוסף שלנו.

יעקב מרגי: ראיתי את כל בתי הכנסת.

<דן תדמור: יפה, ואמרת שגם שמעת - - -

יעקב מרגי: כן.

<דן תדמור: כי בית התפוצות הפיק בשעתו דיסק של ר' דוד בוזגלו, שאלה פיוטים מאותה התפוצה.

יעקב מרגי: אבל אז זה לא היה - - - דוגמה, אני כילד בן 10 זכיתי לישון שבוע במחיצתו.

יעקב מרגי: הוא שהה במחיצתנו.

יעקב מרגי: בגיל 10, סמוך עליי שלא היה לי את הידע לדעת מי הבן אדם, רק ידעתי את התכונה סביבו וכולם נלחמו לארח אותו.

יעקב מרגי: כשאני התוודעתי לשירה, לכתיבה ולזה, הבנתי את גודל האישיות שהייתה, כי היא נראתה לי באותו זמן עם גלבייה ומשקפי השמש כמו לא רוצה להגיד לכם - - - כי ככה זה, אנחנו אוהבים לעבוד עם העיניים יותר מאשר עם הראש.

יעקב מרגי: אני תמיד אומר, העיניים רואות, שולחות פקודה למדפסת, מוציא מדבקה, מדביקים פה.

יעקב מרגי: ככה אנחנו מדביקים לכל אחד את המדבקה לפי העיניים.

יעקב מרגי: אבל אז, לפני 30 ומשהו שנים, זה היה נחלתם של מתי מעט מי זה הרב דוד בוזגלו, גודלו, האיש הענק הזה.

יעקב מרגי: לכן אני זוכר את זה.

יעקב מרגי: היום זה לא ביג דיל, כי אנשים קצת הצליחו להתגבר ולהתעלות ולהתחיל להיפתח קצת, אבל אז אותי זה שבה.

יעקב מרגי: זה שבה שכבר אז יכולתי להיכנס, לשמוע את ההוויה ולסייר גם ברחובות.

<דן תדמור: וזה יצר אצלך משהו בלתי נשכח, זה יצר אצלך אימפקט בלתי נשכח.

יעקב מרגי: כן.

<דן תדמור: זה הכוח של המקום הזה.

יעקב מרגי: הריגוש החווייתי הזה, זה יחדור.

יעקב מרגי: אני מבין את איתן בן אליהו.

יעקב מרגי: יכול להיות שבשבילו זו הייתה אבן שמונחת פה מאחורה בקופסה, המפגש הזה פה עשה לו - - -

<דן תדמור: כן, ככה זה.

<דן תדמור: טליה יושבת כאן משום שבגיל 12 היא הגיעה לבית התפוצות.

<דן תדמור: זה המקום.

<דן תדמור: היא ידעה שזה יהיה המקום שלה, בגיל 12.

יעקב מרגי: עכשיו אני יודע שהיא יותר צעירה ממני וגם שהיא בחרה בחירה נכונה.

<דן תדמור: אז כאמור, אמרתי שאנחנו פועלים בשלושה תחומים, מוזיאון, מאגרי מידע וחינוך.

<דן תדמור: התחום הכי יקר מבין השלושה זה המוזיאון ואנחנו בעיצומו של פרויקט של לעשות מחדש את המוזיאון.

<דן תדמור: הגיע הזמן.

<דן תדמור: כשאתה ביקרת בו זה היה פלא טכנולוגי, היום זה כמעט מנהרת זמן.

<דן תדמור: אנחנו נעשה סיבוב, אתם תראו, זה עדיין מצליח לספק חוויה אפקטיבית ל-200,000 איש, וזה עומד לזכותם של המתכננים, שמשנות ה-70 עד היום אתה עדיין מסוגל לייצר זה, אבל הגיע הזמן לשינוי, גם לשינוי טכנולוגי ו - - -

יעקב מרגי: אתם יודעים לקראת מה אתם הולכים ב-2018?

יעקב מרגי: אתם היום רואים מה שהולך לצאת?

<דן תדמור: כל סנטימטר ברמה של עכשיו אם הפרספקס זה בעובי 0.5 או 0.3.

<דן תדמור: הכול גמור.

<ליאור גבאי: אפילו איפה תהיה התמונה והיכן היא תמוקם, הכול.

<דן תדמור: עד הסוף, עד הסנטימטר האחרון.

<דן תדמור: המוזיאון החדש מביא לידי ביטוי לא רק שינוי טכנולוגי, למרות שטכנולוגיה זה חשוב, יש שינויים בפרדיגמות ויש שינויים בתמות.

<דן תדמור: השינויים הם בעיקר הדברים הבאים, את תרחיבי על זה קצת יותר מאוחר, אבל אני אמנה אותם.

<דן תדמור: האחד, כפי שאירנה אמרה, התפיסה שלנו של ההיסטוריה היהודית היא תפיסה אופטימית, היא תפיסה של לא אמות כי אחיה, בשנה הבאה בירושלים.

<דן תדמור: אנחנו עם שסך ההיסטוריה שלו הוא לא רק סך רדיפות.

<דן תדמור: עם כל הכבוד ששמור לפרקים האפלים בהיסטוריה שלנו, בין אם זה פוגרומים, גירוש ספרד, שואה - - -

יעקב מרגי: זו היסטוריה אפלה של הרודפים אותנו.

<דן תדמור: נכון, בדיוק, ואם הם היו מצליחים לא היינו פה ועל כן אנחנו הצלחנו לא רק לשרוד, אלא לשגשג.

<דן תדמור: ברוב שנות ההיסטוריה שלנו אנחנו הצלחנו, שגשגנו, תרמנו, השפענו.

אמיר אוחנה: בעיקר בעשרות השנים האחרונות.

<טליה אבנון בנבניסטי: אין ספק שהמאה ה-20 היא המאה המעצבת והתורמת ביותר מבחינת ההשפעה של העולם היהודי על תרבות העולם כולו.

יעקב מרגי: אני חולק, אולי הכלים המדידים.

יעקב מרגי: דיברנו על ר' דוד בוזגלו, עזבי אותו בצד, יש הרמ"א המרוקאי, יש הרמ"א האשכנזי, ר' משה איסרליש.

יעקב מרגי: דן, שמע את זה.

<דן תדמור: אני מקשיב לכל מילה.

יעקב מרגי: הוא חיבר ספר על באר שבע.

יעקב מרגי: ספר עב כרס כזה, לא היה גוגל, לא היה אוטוסטראדת מידע, למה קראו לו באר שבע?

יעקב מרגי: שבע חוכמות, כולל אסטרולוגיה עם מספרי כוכבים, מערכות השמש והכוכבים עם שרטוטים מדויקים.

יעקב מרגי: אם תראי אותו איך הוא נראה, זה אחד שישב במרוקו בבתי אבן.

יעקב מרגי: אנחנו, עד איפה שידנו מגעת, אם נחזור לאורך התקופות, קחי את ימי הביניים, תור הזהב, לפני הגירוש, ותחזרי אחורה, תמיד הייתה תרומה, רק היום אנחנו יודעים לתרגם לנו, לנו, לכן אתה מיד קפצת, אמרת 'עשרות השנים האחרונות', אבל תרד בפלנטה, תרד בפס רחב, לאורך כל הדורות, העם היהודי תרם את חלקו.

אמיר אוחנה: ממעוף הציפור, כשאתה מסתכל מלמעלה, אני חושב שמאז 48', כלומר הפלא הזה, שאני רואה בו פלא, של התקומה של מדינת ישראל, וכמו שדן אמר, לא רק שרדנו, אלא משגשגים, צומחים, בונים, גדלים, אני חושב שהתרומה שלנו, בעיקר בהתחשב בטרגדיה שעברנו רק כמה שנים קודם לכן, שהייתה הגדולה בכל הדורות, היא מרשימה ב - - -

יעקב מרגי: כי העולם התפתח ויש לנו אפשרות, איך אמרת ממעוף הציפור?

יעקב מרגי: אז לא, כשאני מדבר איתך על גירוש ספרד, לא הייתה לנו אפשרות להסתכל ממעוף הציפור, אבל התרומה של העם היהודי הייתה גדולה.

יעקב מרגי: בגלל זה גם גורשנו, אל תספר לאף אחד, כי הפרענו להם בהרבה תחומים.

<דן תדמור: אז כאמור המוזיאון החדש, שינוי אחד בתמות זה השינוי הזה, שינוי אחר בתמות זה כל הנושא של מיצוג.

<דן תדמור: אתם תעשו סיבוב בתצוגת הקבע, יחסית למוזיאון שנבנה בשנות ה-70 הנושא של ייצוגיות של כל העדות וכן הלאה, המצב פה לא נורא בכלל, ממש לא נורא, ויחד עם זה יש מה לשפר.

<דן תדמור: קודם כל יש דברים, אתיופים אתה לא רואה היום במוזיאון, למה?

<דן תדמור: כי כשפתחו את המוזיאון לא היו עוד אתיופים, אבל גם עדות אחרות לא לחלוטין מיוצגות.

<טליה אבנון בנבניסטי: שאלת הייצוג מאוד מאוד - - -

<דן תדמור: שאלת הייצוג היא שאלה מכרעת, זה - - -

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: דוגמה, אם אני לא הייתי רואה אז את הפינה הקטנה הזאת של יהדות מרוקו, יכול להיות שזה היה צורם לי כבר אז.

<דן תדמור: נכון, זה היה צורם לך.

<ליאור גבאי: היו בוא נגיד ימים רבים של חשיפה כיצד באמת לעשות את המקום הזה עם התאמה מרבית לכלל האוכלוסייה בדגש על זה שהמוזיאון, אפשר להגיד את זה בצורה ברורה, היה בעבר יותר אשכנזי ופחות באו לידי ביטוי עדות המזרח.

<ליאור גבאי: בסיבוב החדש הוא יותר כולל את האוכלוסייה הזו.

אמיר אוחנה: זה לא בשטרות ולא במוזיאון.

יעקב מרגי: הסיפור של העם היהודי הוא סך כל חלקיו, הוא לא יכול להיות חסר.

יעקב מרגי: זה כל העדות, בלי יוצא מן הכלל.

<דן תדמור: נכון מאוד.

<דן תדמור: אתה רואה שם את הקצה של הלוגו שלנו.

<דן תדמור: הלוגו שלנו הוא מגן דוד, שהוא מוזאיקה, הוא מורכב משברים ורסיסים שביחד הם מרכיבים את הפסיפס של העם היהודי.

<דן תדמור: זה עוד שינוי תמתי והייתי מונה עוד שינוי אחד מאוד מאוד חשוב.

<דן תדמור: אנחנו נקראים בית התפוצות מכל מיני סיבות היסטוריות, גם החוק נקרא חוק בית התפוצות וכן הלאה, אבל הקו שמייסדינו מתחו בין ישראל לבין התפוצות הוא לא קו שאנחנו שמים עליו היום את הדגש.

<דן תדמור: אנחנו מתעסקים במשותף לכולנו, היסטוריה משותפת, מורשת משותפת, ערכים משותפים, שפה משותפת, בין אם דוברים אותה על בוריה או לא, מולדת משותפת בין אם דרים בה ובין אם לאו.

<דן תדמור: זו המולדת של העם היהודי גם כשאתה יהודי אמריקאי.

<דן תדמור: אנחנו עוסקים אך ורק במכנה המשותף ועל כן, אני חוזר למה שאתה אמרת קודם, מכיוון שאנחנו מעל כל מחלוקת, אנחנו מכנה משותף וקונצנזוס מוחלט, אין אף אוכלוסייה שמגיעה לכאן ולא תצא מכאן עם תוספת ותרומה, חרדי, חילוני, פריפריה, מרכז, לכולם יש מה להרוויח ולהפיק מלהיות כאן ולבקר כאן.

<דן תדמור: אז המוזיאון החדש ייפתח בשני שלבים, שלב א' ב-24 במאי, בעוד שלושה חודשים וחצי.

<דן תדמור: אנחנו פותחים אגף חדש.

<דן תדמור: אנחנו קוראים לו אגף חדש, למרות שזה בניין שנבנה לפני 30 שנה, אבל נגמר הכסף, אז הוא שכב שם כאבן שאין לה הופכין 30 שנה.

<דן תדמור: עכשיו, במסגרת תכניות הפיתוח שלנו אנחנו פרצנו לבניין הזה, סילקנו את היונים, ניצחנו.

<דן תדמור: זה מבנה של מעל 2,000 מטר שזה כשלעצמו, אם הוא לא היה צמוד למוזיאון גדול יותר זה כבר מוזיאון.

<דן תדמור: זה חמש גלריות ואנחנו פותחים ב-24 במאי סימולטנית עם ארבע תערוכות חדשות, אחת מהן, שהיא אבן היסוד, זו גלריית בתי הכנסת.

<דן תדמור: אותם דגמים של בתי הכנסת.

<דן תדמור: היה ברור שאנחנו לא מוותרים עליהם, נהפוך הוא, אנחנו מרימים אותם, לוקחים את הגלריה הגדולה ביותר שלנו, 600 מטר, הוספנו עוד בתי כנסת, הוספנו סרטים, הוספנו תחנות אינטראקטיביות, תבנה לעצמך את בית הכנסת שלך, בוא נתחקה אחרי ניגון או פיוט, הוספנו תאורה, הוספנו סאונד.

<דן תדמור: זה כשלעצמו מוזיאון בתוך מוזיאון שעוסק באופן שבו העם שלנו התקהל לדורותיו ועל פני יבשות עד צורות מודרניות של התקהלות.

יעקב מרגי: החוקרים מועסקים על ידכם?

<דן תדמור: יש לנו ועדה מייעצת אקדמית שמונה את מיטב החוקרים מהארץ ומהעולם, כל אחד בתחומו.

יעקב מרגי: ואתם נעזרים גם במכונים אחרים שכבר עשו עבודות?

<דן תדמור: נעזרנו, אבל שתבין כמה שנים זה לוקח הדבר הזה, הוועדה האקדמית הלכה למעשה סיימה את תפקידה כבר לפני חמש שנים, היא התכנסה, התווכחו, רבו, יש המון סוגיות לריב עליהן, המון, להתווכח, על קוצו של יו"ד, אבל בסוף מופק נרטיב והנרטיב הזה, רק שתבין את סדרי הגודל של הזמן, הוא כבר נכתב לפני חמש שנים, רק שלוקח כמעט עשור להוציא את זה מן הכוח אל הפועל.

<דן תדמור: יש לך סיפור לספר, איך אתה עושה את זה?

<דן תדמור: איך אתה מעצב את זה, מה יהיה אינטראקטיבי, מה יהיה תלת ממד, מה יהיה, מה יהיה, מה יהיה.

<דן תדמור: אז שלב א' ייפתח במאי, כאמור ארבע תערוכות, אחת בתי כנסת, שתיים גלריה לילדים שנסבה סביב גיבורי על יהודים.

<דן תדמור: גיבורי על יהודים הם לא בענייני כוח, הם בענייני מוח, ממשה ועד איינשטיין ועד מארק צוקרברג מפייסבוק, כולם גיבורי על יהודים וגיבורות על יהודיות.

<דן תדמור: כפי שאנחנו מקפידים על ייצוג לכל הזרמים ולכל העדות וכן הלאה אנחנו מקפידים על ייצוג גם לנשים.

<דן תדמור: גם כשמגיעה לכאן ילדה, היא צריכה להרגיש שהיא מיוצגת והיא חלק מהסיפור היהודי.

<יהודית גידלי: את מי שמת כנשים?

<דן תדמור: אני לא זוכר את כל הרשימה, אבל יש התמקדות בדונה גרציה.

<טליה אבנון בנבניסטי: בכל תחום יש ייצוג גם של נשים, גם בתרבות וגם בכלכלה וגם במדע, פילוסופיה.

<טליה אבנון בנבניסטי: בכל תחום.

יעקב מרגי: אף פעם לא היה לנו חוסר במנהיגות או סופרות או - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: לא הייתה שום בעיה למצוא ייצוג לכל התחומים.

<דן תדמור: דונה גרציה זו דוגמה מאוד טובה לכל מה שדיברנו עליו.

<דן תדמור: בחדר הזה אני מניח שכולם מכירים את הסיפור של דונה גרציה, אני כבר הייתי בחדרים שבהם ישבו אנשים משכילים ולא הכירו, לפחות לא לעומק, את סיפורה של דונה גרציה.

<דן תדמור: מדובר באישה ספרדית, הייתה רוטשילד 300 שנה לפני רוטשילד במובן הזה של להיות הפילנתרופית היהודייה, הייתה הרצל 300 שנה לפני הרצל.

<דן תדמור: דונה גרציה נפטרה כשהיא לא הספיקה להגשים את חלומה.

<דן תדמור: חלומה היה ללכת לעות'מאנים, לקבל מהם צ'רטר, להקים עיר ואחרי זה יותר מזה, אוטונומיה יהודית.

<דן תדמור: היא התחילה בטבריה אבל זה לא היה נגמר בטבריה.

<דן תדמור: זה נפסק רק כי מה לעשות, היא נפטרה בגיל צעיר יחסית.

<דן תדמור: זו דוגמה מצוינת לסיפור שהוא סיפור מדהים, לא מספיק מכירים אותו והנה הזדמנות להנחיל אותו לכולם.

<דן תדמור: אז יש את הגברת הזאת, יש לנו - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: לידיה ליטבק, טייסת שנלחמה בנאצים, הייתה ידועה בתור אחת המפילות הכי גדולות של אותה מלחמה.

<טליה אבנון בנבניסטי: שרה אהרונסון, בתור מהפכנית אמיצה מאוד, אישה שעשתה והקריבה את חייה, אנחנו יודעים לאיזה מטרות, אסתר רוט שחמורוב, בתחום של ספורט ואתלטיקה, עדה יונת כמובן, בתחום של מדע.

אמיר אוחנה: זוהרה אלפסיה שם איפה שהוא?

<טליה אבנון בנבניסטי: חביבה מסיקה.

<טליה אבנון בנבניסטי: לא היה תחום - - -

<יהודית גידלי: סליחה, מי זו חביבה מסיקה?

<דן תדמור: חביבה מסיקה הייתה זמרת ושחקנית טוניסאית.

<דן תדמור: היא הייתה ברברה סטרייסנד של שנות ה-30 וה-40 במגרב, עם סוף מאוד טרגי.

<דן תדמור: היא הייתה יפהפייה, היה לה מחזר, גם יהודי, מבוגר ממנה בהרבה שנים, בסוף הוא רצח אותה.

<דן תדמור: יהודי בן 80, אהבה נכזבת והיא נרצחה.

<דן תדמור: זוהרה אלפסיה נמצאת, היא לא נמצאת שם, היא נמצאת באזור התרבות של תצוגת הקבע.

יעקב מרגי: דן, זה שאתה מכיר אותה זה כבר טוב.

<דן תדמור: אנחנו עובדים.

<טליה אבנון בנבניסטי: אבל כולם יכירו אותה.

<טליה אבנון בנבניסטי: כל מי שיבקר בגלריה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אין ספק שאנחנו עושים עוול, לעצמנו קודם כל.

יעקב מרגי: אתמול, תוך כדי נסיעה, דבר שידוע לי, אבל מישהו שם לי בהגדרה נכונה, הוא אמר לי 'אנחנו נוהגים להסתכל על התקופות הקודמות כחברה שהדירה נשים', אבל קח את החברה היהודית, שהיא עוד מלקה את עצמה, כי מי שכתב במקרא העצים את הנוכחות של הגברים, אבל השיר הראשון בעולם שמהלל ומשבח את האישה, כתב אותו שלמה המלך, אותו שלמה המלך ש - - - ואשת חיל.

<טליה אבנון בנבניסטי: חשבתי שמרים עוד הקדימה בלשיר.

<יהודית גידלי: היא שרה לגברים.

יעקב מרגי: כשיצאו לקראת שאול שרו "הכה שאול באלפיו ודוד ברבבותיו", אבל שיר שמהלל את האישה, אין ספק שנמצא, לכן מיד קפצתי, אני לא נעצר, אם נרד שכבות שכבות שכבות אנחנו נראה את המטרייה הפתוחה.

<יהודית גידלי: את הזמרת אשכנזי ביוון?

<טליה אבנון בנבניסטי: זה בלתי אפשרי - - -

<יהודית גידלי: את כל הנשים.

<טליה אבנון בנבניסטי: בחוויה של שעתיים לילד להגיע לכל אותן דמויות, אבל כן היה חשוב למצוא את הייצוג שבאמת מביא את כל המכלול.

<דן תדמור: לצד תצוגת הקבע יש כמובן תערוכות מתחלפות.

<דן תדמור: זו דוגמה לכמה תערוכות שעשינו בשנים האחרונות, אליהו בוקובזה זה אמן טוניסאי.

<יהודית גידלי: יש לו תמונה בכנסת.

<דן תדמור: עשינו תערוכה שלקחה את האמנות היהודית של חייטות, מהחייט ועד מעצב האופנה הזה וקיבלנו שיתוף פעולה ממעצבי האופנה היהודים הכי גדולים בעולם היום, דונה קארן, מייקל קורס, אלבר אלבז, רלף לורן - - -

<יהודית גידלי: קלווין קליין.

<דן תדמור: לא, הוא לא שלח לנו דווקא.

יעקב מרגי: אתה מבין למה גירשו אותנו מכל מקום?

אמיר אוחנה: היינו טובים מדי.

<יהודית גידלי: זה ברור.

יעקב מרגי: תרמנו להם בכל תחום.

יעקב מרגי: נכנסנו לגטאות, מהגטו עשינו להם צרות בכל מקום.

<דן תדמור: יש למעלה תצוגה קטנטונת של טבעת מאוצר איירפורט.

<דן תדמור: איירפורט זו עיירה בגרמניה.

יעקב מרגי: הוא חשב שזה עיר המוצא שלו במרוקו.

<דן תדמור: אפרופו מה שאתה אומר, בשנת 1349, מה קורה באירופה?

<דן תדמור: המגפה השחורה.

<דן תדמור: הנוצרים ניגפים, היהודים לא, למה?

<דן תדמור: כי אנחנו נקיים, בוא נגיד.

יעקב מרגי: אל תגיד את זה.

<דן תדמור: נטילת ידיים, בסדר?

<דן תדמור: זה מותר לי להגיד?

<יהודית גידלי: מקווה.

<דן תדמור: מקווה.

<דן תדמור: ומה עושים הנוצרים כשהם ניגפים והיהודים לא?

<דן תדמור: שוחטים את היהודים, מה שעשו לאורך כל הדורות.

<דן תדמור: רגע לפני שהוא נשחט אחד מעשירי איירפורט טומן באדמה את האוצר שלו, 28 קילו של אבנים טובות וזהב וכסף ותכשיטים וכן הלאה.

<דן תדמור: לפני 30 שנה עושים שם חפירות הצלה, מגלים את האוצר הזה, מגלים את האוצר עם כל היופי שלו.

<דן תדמור: זה מוצג שם, אבל אחת הטבעות, טבעת נישואין יפהפייה ומקסימה, רפליקה שלה קיבלנו.

<דן תדמור: חפץ כזה קטן, תראה איזה סיפור עומד מאחוריו.

<דן תדמור: עשינו כאן תערוכה שבעוד שבוע היא נפתחת בניו יורק, במוזיאון סקירבול בניו יורק, סביב שמלות כלה.

<דן תדמור: לקחנו כאן בוגרי שנקר, הם באו לכאן, קיבלו השראה, כל אחד על פי המוצא והשורשים שלו עיצב שמלות כלה.

<דן תדמור: זו תערוכה שעשינו על יהדות בוכרה, הייתה תערוכה מקסימה.

<דן תדמור: תערוכה שלנו, שנפתחת בעוד שבוע בארצות הברית, בקליבלנד, על לכידת אייכמן, שיתוף פעולה עם המוסד.

<דן תדמור: פעם ראשונה שהמוסד מוציא החוצה את ה - - -

יעקב מרגי: זה זכה לחשיפה תקשורתית.

<דן תדמור: עכשיו זה יעשה סיבוב של כמה שנים בארצות הברית.

<אבי רוזן: לפני כמה שנים היה שנה או שנתיים בכנסת, הכול, כמו שזה, קומפלט.

<דן תדמור: זה התחיל ככה, הסדר היה כדלקמן.

<דן תדמור: בלובי של המוסד, בכנסת ואז אמרנו, יאללה, שחררו, ואז עבדנו עם האוצר שאז היה עוד איש המוסד, אבנר אברהם, ופעם ראשונה שהמוסד אישר להוציא את הדברים האלה החוצה, מחוץ למוסד החוצה ועכשיו גם לחו"ל.

<יהודית גידלי: סליחה, השם הזה מופיע בפרוטוקול, זה בסדר?

<דן תדמור: כן, הוא השתחרר כבר.

<דן תדמור: תדעי לך שכשאני הכרתי אותו לפני שלוש שנים, הוא עוד היה במוסד, קראו לו אבנר א'.

<דן תדמור: הוא הגיש לי כרטיס ביקור, כתוב אבנר א'.

<דן תדמור: עכשיו מותר להגיד שקוראים לו אבנר אברהם.

<אבי רוזן: אני מציע לך להתעדכן גם בגנזך המדינה, כי עכשיו הם אישרו גם את הפרוטוקולים, הם חשפו את הפרוטוקולים וגם אם יש דברים שלו, תוכל להוסיף את זה לפה.

<דן תדמור: הערה חשובה.

<דן תדמור: זו תערוכת אירן שהזכרתי קודם.

<דן תדמור: ועכשיו הגענו לחינוך, וכאן טליה תרחיב.

<יהודית גידלי: אתם ערים ל - - -

<דן תדמור: מה נעשה?

<דן תדמור: התחלנו קצת מאוחר, יש המון מה להגיד, אבל אנחנו נזדרז.

יעקב מרגי: בסדר, אנחנו נתכווץ בדברים אחרים.

יעקב מרגי: זה חשוב.

<טליה אבנון בנבניסטי: רק נתחיל, ניתן לכם פחות או יותר את הלך הרוח של בית הספר ואז בסיור.

<יהודית גידלי: יש לי עוד בקשה קטנה, אם אפשר את המצגות האלה להעביר לנו במייל.

<דן תדמור: בוודאי.

<טליה אבנון בנבניסטי: בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי הוקם לפני עשר שנים בבית התפוצות בשביל להיות אותו ארגון שמגשר בין תצוגת הקבע שעוד לא התחדשה לבין הרעיון של הבנייה מחדש של מוזיאון בית התפוצות.

<טליה אבנון בנבניסטי: הגוף הזה היה איזה שהוא מתווך רעיוני לאותם רעיונות שאי אפשר היה עדיין ליישם אותם בתצוגה הישנה ובתערוכות ואנחנו היינו הטקסט שהיווה חלופה לאותם רעיונות שעלו לפני כמעט 40 שנה.

<טליה אבנון בנבניסטי: חזון בית הספר, לחנך לשייכות מושכלת ופעילה לעם היהודי.

<טליה אבנון בנבניסטי: בעניין הזה אנחנו מדברים על ידע, על קוגניציה, על השכלה, על רגש מפותח ומתפתח וגם איזה שהוא חיבור לקראת מעשה, זאת אומרת שהחוויה פה והחוויות שבית הספר יהיה מסוגל לייצר היום, לא רק במוזיאון בית התפוצות, אלא בכלל בקרב קהילות יהודיות בעולם כולו, יתורגם לאיזה שהוא מעשה סביב הדבר הזה.

<טליה אבנון בנבניסטי: לא חוויה חד פעמית, אלא חוויה מתמשכת שכל אותם רכיבי הידע והרגש מתבססים עליו.

<טליה אבנון בנבניסטי: הייעוד שלנו, כמו שאתם רואים, להוות את המסגרת החינוכית של בית התפוצות, לטפח אנשי חינוך לעמיות יהודיות, מיד אני אזכיר מה זה עמיות יהודית, אבל זה כבר פה בשיחה שלנו, לשמש בית יוצר לתכניות לעמיות יהודית, חוויה, ידע ומעשה, ולשרת כמצע להגדרתו וקידומו של החינוך לעמיות יהודית בארץ ובעולם.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה המבנה הארגוני שלנו, אני אעבור על זה בקצרה, אבל כמו שאתם רואים, כששואלים אותנו מי הוא קהל היעד, בעצם התשובה היא שאין לנו קהל יעד, כולם קהלי היעד שלנו, מורים, מחנכים, מנהלים, אנשי מקצוע, קהל וקהילה, משפחות, הורים, שוחרי תרבות, צעירים וסטודנטים וכמובן כל החלק המאוד רחב של הפעילות שלנו, חינוך פורמלי בישראל וחינוך בלתי פורמלי בישראל ובעולם היהודי.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו עובדים עם עמיות יהודית, לא לאומיות ולא דתיות, אלא הרעיון הוא שחלק מהסיפור של העם זה שלכל אחד מאיתנו יש את החוט שמקשר אותו להיותו חלק מהקולקטיב.

<טליה אבנון בנבניסטי: מה שאנחנו עושים כאן זה ביחד טווים את החוטים ואת הקשרים בין יחידים לבין קהילות לבין העם כולו.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה היסוד המארגן התוכני שלנו, כפי שדן כבר הזכיר.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו מדברים על זיכרון משותף, על יצירה, ספרות ותרבות יהודית שעומדת בחלק גדול מהמוטיב והנרטיב שבתוך המוזיאון, אורחות חיים יהודיים, שפה עברית ושפות יהודיות אחרות, שחלקן נכחדו, אבל חלקן עדיין קיימות והן חלק מההוויה היהודית.

<טליה אבנון בנבניסטי: זיקה קבועה למדינת ישראל, למולדת, ועולם ערכים יהודי ייחודי שעליו חלק גדול מהתכניות שלנו בבתי ספר כמובן מבוסס.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו עובדים עם מתודולוגיה יחידית שמצד אחד בונה את הרכיבים של הזהות אצל היחיד, אבל גם טווה אצלו את הקשרים לעם כולו ומוצאים את כל ההזדמנות לפרק את הסיפור למכלול המרכיבים שלו ואז למצוא את הדרך היצירתית לחבר אותו מחדש.

<טליה אבנון בנבניסטי: חלק גדול מהקהל שלנו זה תלמידי ותלמידות במערכת החינוך בישראל, כ-35,000 בשנה.

<טליה אבנון בנבניסטי: התכנית אולי הפופולארית שרוב התלמידים מגיעים זה תכנית שורשים בכיתות ו', ז' ו-ח', כמה אלפים של תלמידים, אבל זו רק דוגמה, גם לאיך נראית פחות או יותר תכנית כזאת אצלנו, אבל גם לכך שחלק גדול מהאנשים שבאים לכאן מצפים לפגוש את עצמם ואת הקהילה שלהם ואת המורשת שלהם, את ההורים, את הסבים והסבתות, את קהילת המוצא ואנחנו מאפשרים להם כל מיני נקודות חיבור שיעשירו אצלם את התהליך.

יעקב מרגי: יש מצבים שתלמיד מגיע לכאן והוא- - - הרי כבר בגן ילדים עובדים על עץ, שהוא בא ומוצא את המידע הזה שקיים אצלכם?

<טליה אבנון בנבניסטי: בוודאי.

<טליה אבנון בנבניסטי: בדרך כלל אנחנו עושים גם תהליכי הכנה, אנחנו מבקשים שישלחו לנו את שמות המשפחה, אפיונים, ואנחנו מסוגלים כבר להגיש להם את זה פה, אבל אנחנו גם אומרים שהמאגר שלנו מתבסס בעצם על שיתוף, ככל שאתם תזינו אותו ככה הוא יהיה עשיר יותר.

<טליה אבנון בנבניסטי: כמו שאמרנו בהתחלה, אנחנו עושים מאמץ מאוד גדול להגיע לכל תלמיד במערכת החינוך, גם אלה שהם מחוץ לטווח ההגעה המיידי שלנו, מענקים וקרנות עוזרים לנו לבסס את זה ואנחנו בהחלט מאמינים שככל שאדם יודע יותר על המורשת שלו ועל העבר שלו זה גם מסייע לו להצליח ביעדים אישיים שהקהילה והוא מייעדים לעצמם.

<טליה אבנון בנבניסטי: אחת התכניות הוותיקות של בית הספר קיימת כבר 21 שנה, סיפור משפחתי, חקר ותיעוד שורשי המשפחה, תלמידים בשנת הבר-בת מצווה, לא רק חוקרים את המשפחה ומתעדים, אלא גם יש להם אפשרות להציג את זה בתור מוצג מוזיאוני ולגשת לתחרות עולמית כל שנה.

<טליה אבנון בנבניסטי: כ-40 זוכים מכל מיני מדינות בעולם משתתפים בתחרות, 40 הילדים מגיעים לכאן, אנחנו מטיסים אותם בזכות תרומה מאוד נדיבה שיש לנו.

<טליה אבנון בנבניסטי: הם עם המשפחות שלהם משתתפים כאן ביומיים של חוויה, המוצגים שלהם משתתפים כאן בתערוכה, שזוכה להרבה מאוד ביקורות חמימות מצד הקהילה.

<טליה אבנון בנבניסטי: הפרויקט של הגנאולוגיה עם צה"ל.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו התחלנו אותו ביוני האחרון.

<טליה אבנון בנבניסטי: הייתה לנו אפשרות להגיע ל-5,000 חיילים, הגענו לקצת יותר מ-3,000, רק בגלל שהיו דברים אחרים בסדר היום הלאומי שלא אפשרו לנו לממש את הפוטנציאל.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו לקראת מעבר לבה"ד 1 בפרויקט הזה, היום נמצאות פה כל קצינות החינוך של בה"ד 1 כדי לעשות את ההתאמות וזה הדבר הבא.

<טליה אבנון בנבניסטי: בערך בשנה אנחנו נוכל לעמוד על כ-10,000 עצים שיצטרפו למאגר של בית התפוצות.

יעקב מרגי: יש לכם היום את עיר הבה"דים מרוכזת.

<דן תדמור: אתה אומר הכול במקום אחד.

<טליה אבנון בנבניסטי: נכון.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה מאוד חשוב, כי זה מספר על כך שבית התפוצות לא פועל רק תחת המוסד הפיזי הזה, אלא בכל מקום שבו מתקיים חינוך.

<טליה אבנון בנבניסטי: תכנית העדשה היהודית, תחרות צילום לבני נוער.

<טליה אבנון בנבניסטי: בני נוער שולחים לנו צילום שנעשה על ידם שמתאר את הקשר שלהם לעם היהודי.

<טליה אבנון בנבניסטי: הצילומים הזוכים משתתפים כאן בתחרות ותערוכה בינלאומית.

<טליה אבנון בנבניסטי: התכנית הזאת שקיימת היום בלמעלה מ-500 מוסדות חינוך בישראל, שנקראת הקשר הרב דורי, בשיתוף המשרד לשוויון חברתי ומשרד החינוך, מפגישה שני דורות בקהילה, את האזרחים הוותיקים ואת התלמידים.

<טליה אבנון בנבניסטי: התלמידים מלמדים את המבוגרים יישומי מחשב על כל קשת השימושים והידע של התלמידים וביחד האזרחים הוותיקים מעניקים להם את סיפור החיים שלהם, מתעדים אותו ביחד במאגר הסיפורים של בית התפוצות.

יעקב מרגי: יש מיזם חשוב ב'יד שרה', הם בוחרים כל פעם, אקראית, אחת מהאוכלוסיות של האזרחים הוותיקים וכותבים את סיפור חייהם כספר.

יעקב מרגי: זה מתגלגל כל הזמן.

<טליה אבנון בנבניסטי: אז היום מה שאנחנו עושים, אנחנו מעלים את הסיפורים, חלקם גם יוצאים בתור ספרים דיגיטליים, יש משפחות שמדפיסות את הספרים האישיים.

יעקב מרגי: יכול להיות שזה מאגר שיכול לשמש אתכם.

יעקב מרגי: אני מאמין שיש להם כבר צבר של מאות כאלה.

יעקב מרגי: וזה חוזר אחורה, אם עכשיו הם מגיעים לשלישי והיא חוזרת שלושה דורות אחורה, אז - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: אז המאגר הזה גם הפך להיות מאגר שדרכו מלמדים היום היסטוריה בבתי ספר ואת השפה העברית.

<טליה אבנון בנבניסטי: זאת אומרת יש פה כבר חומר נהדר ללימוד שהוא חווייתי מאוד, שהוא חי, שהוא מלא בסיפורים ולא רק דרך ספרי ההיסטוריה הרגילים.

<טליה אבנון בנבניסטי: כל חג שיש חופש מספיק ארוך, במיוחד בקיץ, אנחנו עורכים פעילות לכל המשפחה, להורים וילדים.

<טליה אבנון בנבניסטי: כל שנה כ-15,000 משפחות מגיעות לכאן, הכול סביב הנרטיב של עמיות יהודית ואתה חלק מהסיפור.

<טליה אבנון בנבניסטי: תכנית שאנחנו עכשיו משיקים בקרב יהדות ברית המועצות לשעבר, שהורים ותלמידים יוצרים ערכים של קהילות יהודיות וזה עובר למאגר הקהילות של בית התפוצות.

<טליה אבנון בנבניסטי: במסגרת תכניות לפיתוח מקצועי עמיתי בית התפוצות, תכנית שמשקיעה בכ-15 בוגרים של ארגונים גדולים בארץ את הידע המקצועי שלנו ומאפשרת להם ולאותו ארגון שממנו הם באים לעשות דברים דומים בתחום הידע שלנו ובקרב מסגרות חינוך נוספות.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו משקיעים הרבה מאוד בצעירים וסטודנטים, יש קהילה מאוד גדולה של קהל בינלאומי שחי היום באזורי תל אביב וירושלים, אנחנו מאפשרים להם למצות חלק מהפוטנציאל היהודי הקהילתי כאן בבית התפוצות בכל מיני תכניות אטרקטיביות.

<טליה אבנון בנבניסטי: יש לנו מסלולי התמחות מקצועיים לצעירים מחו"ל שבאים לארץ, לחצי שנה או שנה, כדי למצוא את דרכם בישראל, אנחנו מאפשרים להם כניסה רכה יותר לעולם המקצועי ולחברה הישראלית.

<טליה אבנון בנבניסטי: מדי שנה אנחנו מעלים כנס בינלאומי בנושאים של עמיות יהודית, הכנס הבא יהיה בנובמבר, הוא כבר נמצא בפרסום, בשיתוף משרדי הממשלה, משרד התפוצות, משרד החוץ, ואנחנו עושים עבודה גם עם כיוונים נוספים שפועלים בתחום.

<טליה אבנון בנבניסטי: מדי שנה יש לנו כ-2,000 מנויים שחברים קבוע בסדרות התרבות של בית התפוצות, לפחות שתיים מתוך הסדרות שפועלות עוסקות, אחת בעולם התוכן של הספרדים, אחת בעולם התוכן של יהדות אשכנז, אחת בספרות עברית, אחת בקולנוע דוקומנטרי ישראלי.

<טליה אבנון בנבניסטי: יש לנו גם מפגשים אחת לחודש, כל מפגש עוסק במורשת של אחת מקהילות ישראל.

<טליה אבנון בנבניסטי: ביום חמישי שעבר יהדות ליטא, חודש לפני זה יהדות מרוקו, כל חודש אנחנו מאפשרים מפגש עם המאגרים של בית התפוצות סביב אחת מהקהילות.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה פחות או יותר איך אנחנו על מפת הארגונים בעולם.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו עובדים היום עם קרוב ל-200 מוסדות יהודיים, בתי ספר, תנועות נוער, מרכזים קהילתיים, בתי כנסת.

<טליה אבנון בנבניסטי: כולם מוצאים איזה שהיא נקודת חיבור לבית התפוצות דרך התכניות שלנו.

יעקב מרגי: תגלית או נעל"ה עוברים דרככם?

<טליה אבנון בנבניסטי: כרגע בעיקר תגלית דוברת רוסית, התגלית של הצרפתים ושל אירופה, אנחנו עובדים קשה מאוד שגם התגלית דוברת האנגלית תגיע לכאן.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה מדגם מתוך היקפי הפעילות השנתיים שלנו, 35,000 תלמידי מערכת החינוך, 20,000 סיפורים משפחתיים, מתוכם 10,000 בישראל שלא מגיעים לכאן, המשתתפים בתכנית, זו תכנית שקורית בבית הספר, הרב דורי.

יעקב מרגי: כמה מגיעים אליכם באופן עצמאי?

<דן תדמור: מה זה עצמאי?

<דן תדמור: אנשים, בכלל?

יעקב מרגי: בא לי עכשיו, אני כאבא, לבוא - - -

<דן תדמור: בערך 40% מהמבקרים שלנו אלה אנשים שנכנסים כאינדיבידואלים לבד.

<ליאור גבאי: סדרי גודל של 80,000.

יעקב מרגי: זה יפה, זה רק מחדד את כמה הקשר המוסדי קיים.

יעקב מרגי: אני חשבתי הפוך.

<דן תדמור: נכון, וכשאנחנו מדברים על השנים שאנחנו נעבור פה, החל מעוד שלושה חודשים וחצי וכן הלאה, ההשפעה הגדולה ביותר תהיה דווקא על אלה.

<דן תדמור: זאת אומרת אנשים שבית התפוצות, בוא נגיד בגלוי, הוא ירד מהמפה של מקום שבאים אליו ואנחנו נחזור למפה.

<דן תדמור: גם בבתי ספר, צה"ל וכן הלאה, תמשיך העבודה, אבל בינינו היום אנחנו מביאים אותם והבעיה היא לא האטרקטיביות או חוסר האטרקטיביות של בית התפוצות, דווקא הבודדים האלה, אנחנו נחזור לפוקוס.

יעקב מרגי: לכן אתה חייב להיות אטרקטיבי.

<טליה אבנון בנבניסטי: מה שאני מציעה עכשיו, שנראה את הדברים האלה בפועל, נסייר במוזיאון ונוכל להתחקות אחרי סיורים.

אמיר אוחנה: רק ברשות

אמיר אוחנה: כם, לפני שהולכים, כמה מילים, אשתדל באמת לקצר.

אמיר אוחנה: אני פותח בווידוי, כמי שבוגר מערכת החינוך הישראלית היסודית, העל יסודית, האקדמית, בוגר צה"ל, כולל קורסים פיקודיים, קורס קצינים וכו', זו הפעם הראשונה שאני מבקר בבית התפוצות, ולא בגלל שלא היה בי צמא או רצון ללמוד על התפוצות שלי.

אמיר אוחנה: עשיתי את זה, את חקר התפוצות שלי עשיתי בעצמי כשתשאלתי כל זקן וזקנה שהיו בסביבה וידעו מה היה קודם ומאיפה אנחנו מגיעים וכו'.

אמיר אוחנה: אני לא יודע מה הסיבה, יכול להיות שאני מקרה יחיד ויכול להיות שיש נוספים כמוני שאיכשהו עברו את כל המערכת מבלי להגיע למקום החשוב הזה, שאני חושב שכל כך קשה להפריז בחשיבות שלו.

אמיר אוחנה: אז קודם כל אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה שהזמין אותי, למרות שאני לא חבר בוועדה, ואני נעתרתי בשמחה, גם כי אני מכבד ומעריך אותו באופן מקצועי, אבל גם, אם מותר לי, כי אני מעריך ומכבד אותו באופן אישי.

אמיר אוחנה: למה כל כך קשה להפריז בחשיבות של המקום הזה?

אמיר אוחנה: מי ששמע את נאום הבכורה שלי בכנסת ולא נעדר מסיבות כאלה או אחרת, דיברתי על החשיבות, למעשה הפרויקט החשוב ביותר של הציונות בת דורנו, הוא להצמיח שורשים.

אמיר אוחנה: לו האנשים שחיים כאן, אני מדבר על הישראלים כולם, יצמיחו שורשים, שום מילקי ושום מחירי דיור ושום דבר לא יבריח אותם מכאן, כי אחרת באמת למה לא אוגנדה ולמה לא ברלין ולמה לא וכו' וכו' וכו'.

יעקב מרגי: אני סובר כמוך, אבל אני מחדד את זה, אני אומר שצריך להתחבר לשורשים, לא להצמיח אותם מחדש.

אמיר אוחנה: נכון.

אמיר אוחנה: צריך להתחבר, להכיר את השורשים ולכן מה שאתם עושים בעיניי הוא הפרויקט החשוב ביותר של הציונות בת דורנו.

אמיר אוחנה: אני רוצה לראות את הארגון הזה צומח, משגשג, גדל ומגיע לתפוצה כמה שיותר רחבה, כמו שאמרתם, לא רק בקרב הישראלים אלא גם בקרב היהדות העולמית.

אמיר אוחנה: אני שמח שאני עכשיו הולך לראות את הדברים במו עיניי וככל שאני אוכל לעזור ולסייע בהמשך, כמובן אני לרשותכם.

אמיר אוחנה: (בסיור)

<טליה אבנון בנבניסטי: הנקודה הזאת היא לא חלק מהמוזיאון, אבל חלק מאוד מההתרחשות מסבירה את הסיפור.

<טליה אבנון בנבניסטי: תסתכלו סביבכם ותראו כמה המקום הזה עמוס בצעירים ובתלמידים וכמה הוא שוקק חיים ואנחנו רק נשמח שיהיה פה צפוף כל הזמן וכל היום.

<טליה אבנון בנבניסטי: מי שנכנס לכאן בשעות הפעילות רואה כאן עבודה מאוד מאוד שוקקת של הבית, תלמידים בכל הגילאים וצעירים שנכנסים לכאן להיות חלק מהתכניות שלנו.

<טליה אבנון בנבניסטי: המפגש הזה של הנקודה הזאת הוא בעצם הסיפור של ישן וחדש.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו נמצאים בנקודה העתיקה של המוזיאון, במקום שהתחיל הסיפור פעם, אבל אם אנחנו מסתכלים לכאן, כשרואים את המוטו שהוא כבר הסיפור של המוזיאון החדש ואת פסיפס החתונות של קהילות ישראל השונות אפשר לראות איפה פעם התחילה נקודת המוצא של הסיפור היהודי ואיפה הוא מתחיל היום.

<טליה אבנון בנבניסטי: בעצם משם אנחנו מתחילים את הסיפור, שכולנו חלק מהסיפור, כל אחד מהמורשת שלו ומקהילת המוצא והמשפחה וכשעולים במדרגות אחד הדברים שאנחנו שמים לב זה שמתחיל להיות פה חושך מאוד וכי דרמה גדולה בעצם מתחילה להיות מוצגת לנגד עינינו.

<טליה אבנון בנבניסטי: מי שיצר את המוזיאון הזה הוא לא רק אבא קובנר, אלא גם יהושע ויינברג.

<טליה אבנון בנבניסטי: הם היו אנשי תיאטרון והם הבינו איך יוצרים דרמה, דרמה יוצרים כשמחשיכים את הקהל, שמים זרקור של אור לפנינו ופתאום אנחנו מבינים שתיכף הולך להיות פה משהו מאוד מאוד מעניין.

<דן תדמור: למרות שהמוזיאון החדש, אני מזכיר לכם, אנחנו כרגע נעשה סיבוב מהיר, הוא שני שלבים.

<דן תדמור: לא הספקתי להגיד שהשלב השני הוא בסוף 2018.

<דן תדמור: המוזיאון החדש יהיה מואר.

<דן תדמור: זה נכון שחושך ואור זה מאוד דרמטי וכן הלאה, המסר שלנו של אופטימיות ולחגוג את הזהות היהודית שלנו יבוא לידי ביטוי גם בזה שהמקום לא יהיה אפל ולא יהיה קודר.

יעקב מרגי: אבל יש שילוב של חדש בישן?

יעקב מרגי: הישן לא יוצא?

<דן תדמור: נכון.

<דן תדמור: חלק גדול מהישן יוצא וחלק נשאר.

יעקב מרגי: אבל תדעו לכם, קח גם בחשבון שברגע שחלק גדול מהישן יוצא הזהות של המוזיאון משתנה.

<דן תדמור: ברור, וזה בסדר.

יעקב מרגי: זה הימור.

<דן תדמור: פעם ב-40 שנה צריך להשתנות.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו תיכף נראה מה מתחדש ומה נשמר וההקשר ביניהם הוא מאוד מאוד מעניין.

<טליה אבנון בנבניסטי: שער טיטוס, שבעצם היווה את ראשיתו של הסיפור ההיסטורי, כפי שמוצג - - -

<ליאור גבאי: אפרופו שער טיטוס שאנחנו רואים יש סיפור ידוע על הרב מפונוביץ'.

<ליאור גבאי: הרב מפונוביץ' נסע לרומא לגיוס כספים לישיבה ובמונית הם עברו ליד שער טיטוס, אז הוא ביקש לעצור, הוא ירד ואמר 'טיטוס, טיטוס, אתה, עם כל מה ש - - - לא קיים ואנחנו ממשיכים וקיימים'.

<דן תדמור: ותראו מה עושים ה - - - עושים סלפי.

<יהודית גידלי: אתם מרשים להכניס?

<טליה אבנון בנבניסטי: כן, אנחנו מעודדים אנשים, זה גם חלק היום מהדרך שבה אנחנו יוצרים תכנית.

<טליה אבנון בנבניסטי: טלפונים וטאבלטים זו דרך שבה אנשים יוצרים יומן בתוך בית התפוצות ואחר כך לשימוש שלהם אנחנו מתעסקים הרבה מאוד בטכנולוגיה.

<טליה אבנון בנבניסטי: אבל אם תשימו לבד, אחד הסמלים המובהקים כאן כמובן זו המנורה.

יעקב מרגי: כל הסיפור של שער טיטוס הוא ב - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: בדיוק.

<טליה אבנון בנבניסטי: סיפור מאוד מעניין על שער טיטוס היום ברומא, שזה היה שער שאף פעם קהילת יהודי איטליה לא הסכימה לעבור תחתיו, כי הוא היווה את היעדר הריבונות ואת החורבן.

<טליה אבנון בנבניסטי: ביום שקמה מדינת ישראל הרב הראשי של יהדות איטליה עשה תהלוכה הפוכה, שבעצם הם הלכו בצד השני ועברו מתחת לשער בתור סיבה לניצחון מאוד מאוד גדולה והיום השער פתוח למעבר של יהודי איטליה, כי הם כבר חוגגים את הניצחון ולא את החורבן בעניין הזה.

<טליה אבנון בנבניסטי: אבל המנורה היא אחד הסמלים שאנחנו נראה אותם הרבה מאוד בתוך המוזיאון, כאן בתוך תצוגת הקבע, זה לא דבר שהולך לאיבוד.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה דבר שיישמר בתור סמל לריבונות היהודית, בתור המעבר מבית המקדש עד לבתי הכנסת, לבתי הכנסיות של היום, זה אחד הסמלים המובהקים של הסיפור היהודי ולכן הוא ממשיך ללוות אותו גם בשנים הקרובות.

<טליה אבנון בנבניסטי: אחד הדברים הכי מפתיעים - - - אם אנחנו אומרים שהם חלק מהסיפור, אחד הדברים שיקרו, שהם יעברו פה והם יראו את עצמם בתוך התמונות כדי לתת להם תחושה שאנחנו מתכוונים ברצינות למוטו הזה, שהסיפור נמצא אצלם.

<טליה אבנון בנבניסטי: הוא לא נמצא במוזיאון, הוא לא נמצא בהיסטוריה, הוא חי ונושם - - -

יעקב מרגי: כל אחד יוצר את ה - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: אחריות, בדיוק, להעביר אותו הלאה.

יעקב מרגי: אני הייתי במוזיאון היהודי החדש במוסקבה.

יעקב מרגי: כדאי לראות איך משקיעים במוזיאון.

<דן תדמור: כן, שם הטכנולוגיה, יכול להיות שהיא אפילו טיפה יותר מדי, הולוגרמות וכל זה.

<דן תדמור: בסוף התוכן טכנולוגי.

<דן תדמור: ביום שאתה פותח הטכנולוגיה שלך כבר מיושנת, כי הטכנולוגיה שפתחת, קיבצת אותה לפני שלוש שנים - - -

יעקב מרגי: לא, אבל לראות את העוצמות של ההמחשה.

<דן תדמור: הם עשו שם עבודה מאוד יפה, יש לי רק טיפה ביקורת, קצת אובר טכנולוגיה והם קצת חיפפו את ה - - -

יעקב מרגי: את העומק המחקרי?

<דן תדמור: בדיוק, בדיוק.

<טליה אבנון בנבניסטי: אחד המקומות הדרמטיים שהולכים להשתנות בסיפור של המוזיאון החדש זה החלל המשותף הזה.

<טליה אבנון בנבניסטי: החלל הזה, שהיום נקרא חלל הזיכרון, עמוד הזיכרון, אותו חלל שאפשר לראות מכל נקודה ומכל קומה במוזיאון, מהקומה השלישית, מהקומה השנייה, מהקומה הראשונה.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה החלל שמעצב אצל רבים את החוויה פה של הזיכרון היהודי, משהו קודר ואפל, ויש הרבה מאוד נרטיבים קשים של חורבן, של שואה.

יעקב מרגי: אז תגידי לי, איך זה שאנחנו מתרפקים על העבר שלנו?

יעקב מרגי: אני בכוונה מתריס.

יעקב מרגי: לקחו את זה יותר מדי לכיוון הזה.

<טליה אבנון בנבניסטי: כל המערכות לקחו את זה.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה בית התפוצות.

יעקב מרגי: זה לא אומר שצריך להתכחש.

<טליה אבנון בנבניסטי: יפה, אני חושבת שבית התפוצות בעניין הזה יהיה גורם מוביל שישנה גם את תפיסת המערכות הקלאסיות שמספר את הסיפור היהודי.

יעקב מרגי: זה הולך ביחד.

<טליה אבנון בנבניסטי: החלל הזה יהיה חלל מואר, יהיה חלל, או שידליק כלוב זיכרון כזה שמרגיש - - - ומעצב תפיסת יהדות מאוד מסוימת, אשכנזית אפילו, אם לומר, אלא יהיה פה איזה שהוא מוטיב מעגלי, כנראה פתוח, עיבוי דמויות, משהו שמתעד חגיגה, שגשוג, צמיחה, ברית, שותפות ולא רק את הנרטיב המארגן הזה שהוא חשוב.

יעקב מרגי: את אמרת, כשאני הולך לקטע של ההוויה של השטיבל האשכנזי, או של הגטו, הנזק ש - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: נכון, וגם אם נשים פה רגע לב למוזיקה, לפסקול, מי שמזהה זה אותו פסקול של ניגון שהתנגן בפעם הראשונה באחת הקהילות שנסעו לטרבלינקה, של אותו רב שלקח את הניגון החסידי של אני מאמין והתחיל לשיר אותו והפך להיות אותו ניגון שהוא שר לפני הגרדום באותה תקופה.

<טליה אבנון בנבניסטי: אבל ללא ספק את הפסקול צריך לשנות, את החוויה צריך לשנות, צריך לייצר שהמרכיב המרכזי של הסיפור היהודי לא יהיה כזה כי הוא לא כזה, הוא אחר לגמרי.

יעקב מרגי: הוא לא כזה, כשמצליחים להעלות הקלטות - - - לא היה שם רק - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: זו חוויה מעצבת, זה כמה אי אפשר להתכחש לה, ומה עושים מדריכים?

<טליה אבנון בנבניסטי: לוקחים את הילדים מתחת וכשמסתכלים למעלה, מצד אחד יש ניצנים של אור ותקווה ואופטימיות, אבל החוויה כולה היא לא כזאת.

יעקב מרגי: חייבת להיות ידו, במקביל אליו.

<טליה אבנון בנבניסטי: למה לעשות חינוך יהודי במוזיאון?

<טליה אבנון בנבניסטי: למה בית התפוצות כל כך חשוב כחלק ממערכות החינוך היהודי במדינת ישראל?

<טליה אבנון בנבניסטי: כי גם השיעור המעניין יותר בהיסטוריה של העם היהודי לא יכול להיות מעניין כמו לשבת עשר דקות מול אחת מהיצירות האלה שדרכה לומדים תולדות העם היהודי בכמה דקות, בצורה כל כך מעניינת, שהסמלים יוצאים החוצה, שהסיפור כולו מוצג כאן בארבעה פרקים מרכזיים, שכל מה שאנחנו יודעים מוצג לפנינו בתור איזה שהיא אמנות מאוד מאוד מרהיבה והרבה תלמידים פשוט יושבים כאן בעשר דקות של לימוד ולומדים היסטוריה יהודית כמו שלא היו זוכים לה באף שיעור בבית הספר.

<טליה אבנון בנבניסטי: מי שזוכר, או מי שמתחיל להיזכר, הקומה הזאת בעצם הייתה קומת האמונה.

<טליה אבנון בנבניסטי: כאן המודלים של בתי הכנסת היו מוחזקים בכל החלל שאנחנו נמצאים כאן.

<טליה אבנון בנבניסטי: שער האמונה היה אחד מאותם שישה שערים שדרכו סיפרו את הדרך שבה עם ישראל שמר לאורך כל הדורות על הסיפור המתמשך והייחודי שלו.

<טליה אבנון בנבניסטי: היום הקומה הזאת נמצאת באיזה שהוא מעבר בין הישן לבין החדש, בתי הכנסת נכנסו לרסטורציה בשביל שיוכלו להיכנס לתצוגה החדשה.

<טליה אבנון בנבניסטי: מה שאתם רואים כאן, תסתכלו כמה דקות ואז נגיד מה זה.

יעקב מרגי: מערת המכפלה.

<טליה אבנון בנבניסטי: שתי דקות, זה מרתק.

<טליה אבנון בנבניסטי: כן, זה מערת המכפלה, אבל תראו מה יש פה.

יעקב מרגי: יש כמה ימים בשנה שמערת המכפלה - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: כן, אבל זה לא מה שאנחנו רואים כאן.

יעקב מרגי: יש 12 ימים שהיהודים - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: 20 ימים.

<יהודית גידלי: זה עובר טרנספורמציה.

<טליה אבנון בנבניסטי: ממה למה?

<יהודית גידלי: הלוך וחזור כל הזמן.

יעקב מרגי: מבית כנסת למסגד, ממסגד לבית כנסת.

<טליה אבנון בנבניסטי: נכון.

<יהודית גידלי: יש הרבה מבנים באירופה שהיו כנסיות ועשו אותם מסגדים.

<טליה אבנון בנבניסטי: נכון.

<יהודית גידלי: ובהודו יש בית כנסת בהאי בניו דלהי, זה מבנה שכל אחד יכול להתפלל לאן ולמי שהוא רוצה.

<טליה אבנון בנבניסטי: מערת המכפלה בשביל הרבה מהישראלים זה מין ארון שאף פעם לא נפתח ולא יודעים מה קורה מאחוריו.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה מין מקום עלום כזה שרק שומעים עליו, אבל לא באמת מכירים אותו.

<טליה אבנון בנבניסטי: העבודה הזאת של מירה פארן - - - של בית התפוצות נותנת תמונה מרתקת על מה שנקרא היום עולם - - - מצד שני הצד המוסרי, הגורם המתווך כמובן זה השלטון האזרחי, וזה סיפור שלנו היום.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה סיפור של מדינת ישראל, עם כל מה שהיא מתמודדת איתו, שיחות מרתקות עם תלמידים - - - אנחנו רוצים שהחוויה תהיה על חושית ולכן אנחנו מביאים את כל העולמות, אבל השיעור האקטואלי ושיעור האזרחות, כפי שאמרתי, הטובים ביותר לא יכולים להשתוות לכמה דקות של חוויה פה.

<טליה אבנון בנבניסטי: שוב, בהמשך לשער האמונה, אנחנו רואים ביטויים מאוד מאוד חדשים של גיורים שמתקיימים היום ביבשת אפריקה, איזה שהיא תופעה שהולכת כנראה ומתרחבת של אותן מדינות, ששבטים בתוך אותן מדינות עוברים תהליכי גיור, אנחנו מדברים על ימינו אנו, זה לא שבטים היסטוריים אלא שבטים - - -

<דן תדמור: זה גם לא חבר'ה שטוענים לשורשים יהודיים, הם מתגיירים.

<טליה אבנון בנבניסטי: וככה זה נראה מבעד לעדשת המצלמה של הצלם דיוויד ג'ונו.

<טליה אבנון בנבניסטי: הוא מתעד את התהליך המרתק הזה, הבלתי מוכר, שהוא מאוד מאוד רחוק ממרכז יהודי בכל היבט אפשרי ותערוכת הצילומים פה מאחורינו היא זו שמתחקה אחר התהליך הזה.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו לא יודעים עוד מה אפשר לחשוב עליו, מה אפשר להגיד עליו, אבל הוא קורה ויש לו מקום גם בבית התפוצות.

יעקב מרגי: בני שבט המנשה, הם מתגיירים, אבל יש דעות לכאן ולכאן והמדינה עוקבת בחשש - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: אבל שלא כמו שבט המנשה, שיש פוטנציאל יהודי וכו', פה אין את ה - - -

יעקב מרגי: לא, אני מדבר לגבי אלה, המדינה עדיין חוששת שמא תתפתח תעשייה סביב זה.

יעקב מרגי: גם יהדות אתיופיה, מזמן אנחנו כבר העלינו את שארית הפליטה, אבל כל פעם מכוח חוק השבות תמצאי, היו נישואי תערובת והם הולכים ו - - - הקומה הזאת היא הקומה האחרונה בתצוגה.

יעקב מרגי: מעניין לעמוד על כמה מרכיבים שהשתנו בתצוגה החדשה.

יעקב מרגי: אנחנו מסיימים בקומה הזאת את הסיפור של בית התפוצות והוא נגמר, אל"ף, בהתחקות אחר 13 קהילות ישראל שמספרות כל אחת את השרשרת שלה וכמובן השער האחרון שדרכו יוצא המבקר זה שער השבה, אותו שער ששם על נס את השיבה לציון, את העלייה לארץ ישראל ודרכו כל המבקרים היו יוצאים כשפניהם נרגשות מאוד מאותו מעבר לארץ ישראל.

יעקב מרגי: מה שאנחנו רואים, שבמוזיאון החדש החוויה תהיה בדיוק הפוכה מבחינת העלייה והירידה, המבקרים יתחילו מהקומה השלישית מתוך יהדות בת זמננו, לא בשביל לתת דגש על הסיפור ההיסטורי, אלא לתת דגש על הסיפור של הכאן ועכשיו, על איך נראית היהדות היום, איך חלקך בתוך הסיפור, וככל שהם ירצו להעמיק ולדעת יותר הם יירדו בקומות המוזיאון.

יעקב מרגי: לכן קומת הקיום, זו הקומה שאנחנו נמצאים בה הרגע, תהפוך לקומת העם היהודי ויהדות זמננו ודרכו אנחנו נתחיל לצלוח אל השורשים שלנו.

יעקב מרגי: כמה שעות ביקור יהיה בתצוגה החדשה כדי שהוא יהיה אפקטיבי.

<דן תדמור: צריך שעתיים כדי להוציא מזה איזה - - -

יעקב מרגי: לפחות?

<דן תדמור: אבל במוזיאון החדש אפשר יהיה לבוא לעשות קומה אחת, ללכת הביתה, לחזור ביום אחר.

<דן תדמור: כל קומה תהיה אוטונומית.

<דן תדמור: הקומה השלישית היא בת זמננו, הקומה השנייה היא היסטוריה, מחורבן הבית ועד היום, הקומה התחתונה היא היסודות הרעיוניים, מעגל החיים היהודי, לוח השנה היהודי, במרכז השבת, הברית.

<דן תדמור: כל קומה אפשר לעשות בנפרד.

<דן תדמור: בוא נגיד, לעשות את זה כמו שצריך זה שעתיים ואפשר גם יותר.

<אבי רוזן: אבל אני מתרשם שהרוב זה העתקים ו - - -

<דן תדמור: נכון, אתה צודק לגמרי.

<אבי רוזן: למה אתם לא מחזיקים נוסחים אוריגינליים, או לפחות מנסים ל - - -

<דן תדמור: אני אענה בקצרה.

<דן תדמור: כשעשו את המוזיאון כאן לפני 40 שנה זו הייתה החלטה בכוונת מכוון, מהפכנית.

<דן תדמור: אנחנו לא ניתן למצב האובייקטים להכתיב לנו את הסיפור, במה שצריך נעשה רפליקות.

<דן תדמור: זה היה מוזיאון מהפכני בזה שהוא הושתת על רפליקות, במוזיאון החדש אנחנו דווקא שמים אובייקטים, לא בטירוף.

<דן תדמור: אגב במוזיאונים בעולם בדרך כלל 90% מהאוסף הוא במרתף, אתה לא רואה אותו.

<דן תדמור: זה כמו הקרחון של הטיטניק, אתה רואה רק את הקצה וכל מיני דברים במרתפים.

<דן תדמור: אנחנו רוכשים דברים ולווים דברים, בהשאלה, ככל שהם עוזרים לנו לספר את הסיפור, לא סתם כדי לבנות אוסף במרתף.

<דן תדמור: עכשיו, נגיד, לכל בית כנסת יהיה לידו אובייקט מאותו בית כנסת.

<דן תדמור: נגיד בית הכנסת של פאז, יש לנו את השנדליר, את המנורה מפאז, לדוגמה, בבית כנסת אחר יהיה כיסא, בית כנסת שלישי - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: השלט - - - שזה פה רפליקה, אפילו לא מתקרב לרפליקה, הדבר הזה נמצא בהשאלה שיוצג באחד מבתי הכנסת החדשים, שהוא מסביר הרבה מאוד מההשתלשלות של בתי הכנסת בעולם.

יעקב מרגי: לא, אבל תדע לך שזה לא ממעיט מערך החוויה אם יש העתקים.

<דן תדמור: להיות במחיצת האובייקט, להיות במחיצת החפץ שהיה שם, הרי אנחנו הולכים במוזיאון, אנחנו לא יכולים באמת לחזור אחורה בזמן, החוויה של להיות כשאתה יודע שזה האורגינל, יש בה כוח, יש בה עוצמה.

<אבי רוזן: זה עוד יותר מזה.

<אבי רוזן: אני הייתי פעם בשבוע ישיבה, למדתי במרכז הרב בירושלים, חזר שם בן אדם שהיה בשליחות בדווינסק, שם פעל האור שמח, הרוגוצ'ובר, אם שמעת עליו, הוא הביא ש"ס מבית הכנסת של האור שמח והוא אמר 'אני יודע במפורש', כי היו שם כמה דברים בכתב יד, 'שאור שמח למד בש"ס הזה'.

<דן תדמור: והנה אתה במחיצת הדבר הזה, יש לזה אפקט.

יעקב מרגי: אתה לא יכול להחזיק במוזיאון בסדר גודל כזה - - -

<דן תדמור: לא, זה נכון, צריך בסוף לעשות החלטות, כמו כל דבר בחיים, איפה אתה שם את המאמץ, איפה אתה שם את הכסף, איפה אתה שם את האובייקט.

<דן תדמור: הביאו אובייקטים במיליוני דולרים, זה עוד לפני הביטוח, אז צריך להחליט על מה שמים את הדגש, אבל במוזיאון החדש יהיו אובייקטים.

<דן תדמור: זאת התחנה האחרונה שלנו בסיור.

<דן תדמור: דיברתי על מעגלי המידע של בית התפוצות, החודש אנחנו מעלים אותם לאינטרנט.

<דן תדמור: עד עכשיו נקודת התורפה של מאגרי המידע הייתה שצריך לבוא לבית התפוצות.

<דן תדמור: יש חדר מחשבים והכול טוב ויפה, אבל צריך להגיע לכאן.

<דן תדמור: כזכור, רק 200,000 איש מגיעים לכאן, יש 14 מיליון יהודים ברחבי העולם, הנגשת מאגרי המידע לאינטרנט זו מהפכה טכנולוגית מאוד מאוד גדולה, לא פשוט בכלל.

יעקב מרגי: היא יכולה ליצור גירוי גם להביא אותם אחר כך.

<דן תדמור: גם להביא אותם וגם אם לא נביא אותם, יושב לו בן אדם איפה שאתה רוצה בעולם ומצליח להגיע לתוכן יהודי.

<דן תדמור: עכשיו אנחנו נלך למקום שבו עובדים החבר'ה, זה הכול חבר'ה צעירים מוכשרים, היי טק, זה כמו סטרט אפ קטן אצלנו ואנחנו נקבל הדגמה קצרה של איך זה יעבוד.

<דן תדמור: דיברתי על האגף החדש שמתחיל פה, זה אתר בנייה, קשה לדמיין שבעוד שלושה חודשים זה מוזיאון.

<דן תדמור: מה שעוד יותר קשה לדמיין, שאנחנו עומדים בלוח הזמנים ובתקציב.

<דן תדמור: זה בכלל מדע בדיוני.

<דן תדמור: נורית, אנחנו איתך.

<דן תדמור: נורית גזית, סמנכ"ל דיגיטל בבית התפוצות.

<דן תדמור: נורית וצוותה עובדים כבר שנתיים על האתגר הגדול של העלאת מאגרי המידע של בית התפוצות לאינטרנט.

<דן תדמור: זה פרויקט טכנולוגי שיש לו גם היבטים משפטיים, זכויות יוצרים, הגנה על פרטיות וכיוצא באלה ובעיקר אתגר של ממשק משתמש, איך אנחנו גורמים לדבר הזה להיות נגיש, זמין ומשתף, שאנשים ירצו מאוד להיכנס אליו ונוכל גם לתפוס אותם לסיבוב וחוויה ומסע בזמן במאגרי המידע שלנו.

<נורית גזית: הם יודעים קצת על מה זה המאגרים שלנו?

<דן תדמור: אמרתי שיש חמישה מאגרי מידע, עצי משפחה, שמות משפחה, קהילות, מוזיקה וצילומים.

<נורית גזית: אז באמת הקמנו אתר שמנסה לעשות חוויה שהיא מרכזית סביב היוזר ולוקח את כל חמשת המאגרים האלה ושופך אותם לתוך מאגר אחד גדול.

<נורית גזית: הרעיון שלנו לאפשר ליוזר סוג של מסע שמתחיל מזה שהוא אומר לנו שם ומקום, שזה שני פרטים שכל אחד יודע על עצמו.

<נורית גזית: זה מתחיל מזה שאנחנו מבקשים מהיוזר שייתן לנו שם ו/או מקום, לא צריך אפילו את שני הפרטים, מספיק אחד מהם ואז משם אנחנו מתחילים לתת לו חזרה מידע רלוונטי וגם לחשוף אותו לתכנים מעניינים ומיוחדים, שקשורים ולא קשורים, מתוך המאגרים שלנו.

<נורית גזית: אז אני מציעה שנעשה ניסיון ונתחיל עם שם ומקום של?

יעקב מרגי: יעקב מרגי.

<נורית גזית: איך כותבים את זה באנגלית?

יעקב מרגי: Margi, אבל זה לא בהכרח כי בצרפתית זה עם u.

<נורית גזית: אני חושבת שזה עם e, יכול להיות?

יעקב מרגי: כן ו-u.

<נורית גזית: אוקיי.

יעקב מרגי: בדיוק, ככה אמי כותבת.

<דן תדמור: ומקום?

יעקב מרגי: מקום בעולם?

<נורית גזית: כן, שם של עיר או כפר.

יעקב מרגי: רבט, מרוקו.

יעקב מרגי: אין ספק שבמקנס תמצאי יותר, אבל בואי נתחיל עם רבט.

<נורית גזית: סאלה, יכול להיות?

יעקב מרגי: אמי מסאלה.

יעקב מרגי: יש גם מקנס.

יעקב מרגי: המקור זה מקנס.

<נורית גזית: אוקיי, אז אנחנו כבר בפנים.

<נורית גזית: אז קודם כל יש פה את הפירוש של שם המשפחה, literally means from the Erg.

<דן תדמור: אתה רואה שגם כתוב פה, מֶרגי, בן מרגי, מָרגי.

יעקב מרגי: כל הוורסיות.

<נורית גזית: נכון.

<נורית גזית: זה ספציפית שם שהוא מבוסס על שם של מקום.

<דן תדמור: Literally means man from the Erg, man from the prairie.

<דן תדמור: Prairie זה ערבה בערבית.

<קריאה: שפלה.

<נורית גזית: זה המידע על שם המשפחה, יש לנו בצד גם את הקישור למידע על - - -

<דן תדמור: מיד כבר יעלו גם צילומים שיש במאגר שלנו על רבט, יעלו בצד אישים ידועים מאותו מקום.

<נורית גזית: אישים, מוזיקה אם יש, תמונות נוספות, עוד מקומות שקשורים, בשביל לחשוף את - - -

יעקב מרגי: להעשיר את ה - - -

<דן תדמור: ואז כשאתה סוטה ימינה ושמאלה אתה יוצא למסע, מסע אסוציאטיבי.

<נורית גזית: נכון, אם כי אתה יכול לחזור אחורה וגם להתחיל.

<נורית גזית: יש פה לינק לעצי משפחה, שיש בהם את השם או את המקום או את שניהם, וככה אפשר גם ממש להגיע לאנשים ספציפיים.

יעקב מרגי: שמואל מרגי.

<נורית גזית: אמרת שמואל מרגי, כי?

יעקב מרגי: כי יש לי אח שהוא אובססיבי עם עץ המשפחה.

<נורית גזית: זה הוא?

יעקב מרגי: לא יודע אם זה הוא, בואי נראה מה הוא נותן לך.

<נורית גזית: ההורים יהודה וסלבי מרגי?

יעקב מרגי: לא.

<נורית גזית: אז זה אולי אובססיבי אחר.

<נורית גזית: יש הרבה שעושים עצי משפחה.

<דן תדמור: אז אפרופו האובססיביים, אחד הדברים אולי הכי חשובים בדבר הזה זה שאנחנו נאפשר להעלות מידע.

<דן תדמור: סוף סוף העלאת המידע לא תהיה - - - כיום אתה צריך לשלוח את - - -

יעקב מרגי: ויש מידע שאגור במקום אחר והוא רושם.

<נורית גזית: כן, לכל אחד יש - - -

<דן תדמור: יש צורת קובץ שהיא אחידה לכל עצי המשפחה בעולם, הוא שולח לנו את זה.

<דן תדמור: האפשרות להעלות מידע היא מהפכה, כי כיום להעלות מידע למאגר שלנו זה קטע שהוא לגמרי מפגר טכנולוגית.

<דן תדמור: צריך להביא את זה לפה, לבוא.

<דן תדמור: עכשיו כל מי שייכנס בכל רחבי העולם מתי שהוא רוצה, ולא ציינו, כל הדבר הזה הוא חינם, לא גובים פה שום דבר, לא חצי שקל ולא נעליים.

יעקב מרגי: אתה לא תשכח את חצי השקל.

יעקב מרגי: אני אמרתי את זה, כי אני מתגעגע לאותו מטבע, הוא היה אז בעל ערך.

<דן תדמור: אז בעינינו זו חובתנו להנגיש את מאגרי המידע, להיפך, אנחנו מוציאים המון כסף והמון מאמץ כדי שכל מי שרוצה יוכל לגשת למאגרי המידע.

<דן תדמור: תקוותנו היא שזה יהיה כל כך בשימוש שאנשים יעלו המון מידע ומאגר המידע שלנו יצמח בצורה אקספוננציאלית כתוצאה מהדבר הזה.

<נורית גזית: כן.

<נורית גזית: אני רוצה להראות עוד דבר אחד, בכל אייטם יש כפתור שנקרא to my story.

<נורית גזית: אגב, עברית, אנגלית.

<נורית גזית: אני מראה את זה באנגלית, אבל זה יהיה בשתי השפות.

<נורית גזית: אם אתה במקרה נופל פה על אייטם שאתה מרגיש שהוא חלק מהסיפור שלך, במקרה הזה כמובן המקום שממנו המשפחה הגיעה, או שם המשפחה וכו', אז אתה יכול ללחוץ על הכפתור הזה ואז בעצם אתה מלקט לאורך השיטוט שלך את האייטמים שרלוונטיים לסיפור שלך ולאט לאט נבנה לך מאחורה איזה שהוא סיפור.

<נורית גזית: אני לא אראה לכם את העמוד החי באתר כי זה בדיוק הסקשן שאנחנו עובדים עליו ברגעים אלה, שני החבר'ה שם בקצה, אבל זה ייראה משהו כזה, זאת אומרת אפשר יהיה ממש לבנות את הסיפור לפי ענפים משפחתיים או לפי נושאים.

<נורית גזית: זה רק תצורה אחת, אחר כך אנחנו נאפשר גם עוד סוגים שונים של תצורה לדברים האלה, בצורה של ספר, ואחר כך יהיה אפשר להדפיס כמובן.

<דן תדמור: תוכל להפיץ את זה לחברים וקרובים.

יעקב מרגי: איך אתם מתמודדים עם הסוגיה, אם כבר הזכרת, של זכויות היוצרים?

יעקב מרגי: זה הפך להיות סטרט אפ משפטי, אתה לא יכול לזוז בלי - - -

<דן תדמור: המידע שיש בבית התפוצות, בחלקו הגדול הוא מידע שיש לנו זכויות שימוש בלתי מוגבלות.

<דן תדמור: מישהו נתן לנו צילום, חתם על טופס של פרילס, שנתן לנו זכויות.

<נורית גזית: לא בכולם, לא תמיד יש.

<דן תדמור: במקרים שבהם יש ספק אנחנו הולכים קדימה, שיבקש שאני אוריד את זה.

<דן תדמור: אם הוא יבקש שאני אוריד אני אוריד.

יעקב מרגי: במקרה הכי טוב, במקרה הגרוע הוא יכול לתבוע אותך.

<דן תדמור: אז ההנחה שלנו זה ש - - -

יעקב מרגי: למה אתם לא יוזמים חוק לצורך העניין, ביטוי מושאל, גנרי, כמו בתעשיית ה - - - למוזיאונים.

<דן תדמור: שיפטור אותנו?

יעקב מרגי: מוותק מסוים.

<דן תדמור: חוקי זכויות היוצרים הם רבים ומורכבים.

<דן תדמור: אנחנו מניחים הנחת עבודה שלא יתבעו אותנו, אלא במקסימום - - -

אמיר אוחנה: כי זה גם לא למטרות רווח, אז גם אם יתבע מישהו, אז יגידו להוריד את זה.

יעקב מרגי: קבר דוד זה דבר כמעט - - - השתמשתי בו באחד התפקידים שלי, פתאום צץ זה שצילם את התמונה.

יעקב מרגי: הגרפיקאית שלי, לא יודע מאיפה לקחה את זה, אני הייתי צריך להיתבע על 700,000 שקל, זה נגמר ב-70,000 שקל פשרה.

יעקב מרגי: התמונה הכי יקרה, אני חושב, שעלתה - - -

<דן תדמור: קרדיט אנחנו נותנים כשאנחנו יודעים ובדברים אחרים אנחנו לוקחים סיכון מסוים.

<דן תדמור: האמת היא שאנחנו לא רוצים לוותר על המידע הזה, אז ניקח סיכון ואני מניח שאנחנו נהיה בסדר.

<דן תדמור: לוקחים סיכון.

<נורית גזית: יש לנו גם מערכת ניהול תוכן שבה ליד כל אייטם מפורט בדיוק מה רמת זכויות היוצרים שלו.

<נורית גזית: יש מקרים שנגיד אנשים תרמו לנו תוכן לפני 30 שנה, כשלא היה עדיין אינטרנט ואף אחד לא חשב על זה, אז יכולים לבוא ולהגיד 'לא נתתי לכם זכויות לאינטרנט', ואז במקרה הזה אנחנו נעשה מה שדן אומר ו - - -

<דן תדמור: הדבר הזה, שהוא עדיין נמצא בפיתוח, שאנחנו משיקים אותו בגרסה מקדמית ואנחנו ממשיכים כל הזמן לפתח אותו, יש לו פוטנציאל מהפכני, גם ברמה האינדיבידואלית וגם ברמה המוסדית.

<דן תדמור: דמיין לעצמך את המורה בסנדיי סקול, או אני לא יודע איפה, מנסה לדבר עם הילדים האלה ולהכניס להם קצת זהות יהודית לראש, זה מתחיל איתם.

<דן תדמור: השאלה הראשונה זה - - -

יעקב מרגי: היום זה מקור המידע העיקרי, אי אפשר בלי זה.

<דן תדמור: כן, והשאלה היא, 'תגיד לי שם שלך ותגיד לי את העיר ממנה באו אבותיך', זאת אומרת כל הסיפור מתחיל איתם וכל הדו שיח, כשהוא מתחיל באינדיבידואל, יש לו פוטנציאל אדיר.

יעקב מרגי: וזה הופך את זה לאוטוסטראדה דו כיוונית?

<נורית גזית: כן, בדיוק.

<נורית גזית: מצאתי פה, ממש הבוקר, תמונה של המערכת הישנה שלנו של המאגרים, המכשיר הזה, זה נראה שנות ה-70.

<נורית גזית: התקדמנו.

יעקב מרגי: אני שייך לדור שבמקום העבודה הראשון שלי שידרו עם טלפרינטר לבורסה, עם הנייר המחורר הזה.

<קריאה: בצבא היו צפ"טיות, הן היו עם הטלפרינטר.

<קריאה: המכשיר הראשון שעבדתי איתו בצבא, היה לו עט אור.

<קריאה: עט אור, שעושים אור על המסך.

<נורית גזית: כן, שמעתי את זה.

<נורית גזית: זה היה לפני שנולדתי.

<דן תדמור: לצד מאגרי המידע אנחנו עובדים פה על עוד כל מיני יוזמות, כמו למשל האפליקציה שהראינו לעצי משפחה וכן הלאה, זה פה.

<דן תדמור: אנחנו עובדים על עוד כמה אפליקציות, אנחנו רוצים לעשות אפליקציית שמות משפחה, שאתה תוכל מתי שאתה רוצה לתקתק שם משפחה שלך, של אחרים.

<דן תדמור: אתה הולך מחר לפגוש את אוחנה, אתה רוצה לדעת מה - - - אגב, יש לנו אוחנה?

<נורית גזית: יש לנו.

<דן תדמור: בואו נראה אוחנה.

<דן תדמור: מאיפה בא אוחנה?

אמיר אוחנה: כותבים את זה כמו הצרפתים.

<נורית גזית: זה שם מטרונומי.

<דן תדמור: כן, על שם חנה.

<דן תדמור: יש שמות ביהדות שהם על שם האם.

<דן תדמור: ידעת את זה?

אמיר אוחנה: לא.

<דן תדמור: באמת?

אמיר אוחנה: כן.

<דן תדמור: אז בוא נספר לך עוד.

יעקב מרגי: זה כמו ישראלה.

<נורית גזית: ה-או זה מ-.

אמיר אוחנה: יש לי בן דוד חרדי בירושלים שהוא אומר בעקשנות שאוחנה זה ראשי תיבות, אוהבי חוכמה נסתרה.

אמיר אוחנה: ככה הוא טוען.

<דן תדמור: היה לי פה מישהו לפני שבועיים שקוראים לו מלץ והוא כל החיים חשב שמלץ זה מלכי צדק.

<דן תדמור: מלץ זה לֶתֶת ברוב השפות האשכנזיות.

<דן תדמור: אבותיו היו שיכורים, לא היו מלכים.

<נורית גזית: יש עוד אפשרות לאוחנה.

אמיר אוחנה: עוד אפשרות, על שם מה, מקצוע?

<נורית גזית: שם מקום.

<דן תדמור: קודם כל זה שם יהודי, על שם חנה, בניה של חנה.

<נורית גזית: זה איזה שהוא כפר.

אמיר אוחנה: חשבתי שהמקום שלנו מאירלנד, כמו - - -

<נורית גזית: אופרן.

יעקב מרגי: יש מקום שנקרא איפרן.

<נורית גזית: זה ה- the oldest known city of Jewish settlement in Morocco.

<נורית גזית: יש פירוט של אוחנה מפורסמים.

אמיר אוחנה: זה לא באוויר עדיין, נכון?

אמיר אוחנה: אי אפשר עדיין לראות את זה?

<נורית גזית: זה באוויר, אבל חסום.

<נורית גזית: זה באינטרנט, אבל ממש בסוף החודש הזה אנחנו פותחים.

יעקב מרגי: והוא יהיה נגיש?

<נורית גזית: כן, הכי נגיש שאפשר.

יעקב מרגי: אין ספק, זה חשוב.

<דן תדמור: זה כלי עם עוצמה אדירה.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להרחיק לכת ולומר לך שאי אפשר זה בלי זה.

יעקב מרגי: אי אפשר לזה בלי זה.

<דן תדמור: זה יד לוחצת יד, זה חשוב מאין כמוהו.

<דן תדמור: באמת, כי שני הדברים שאנשים זכרו זה בית הכנסת, שזה הכי מוזיאון שיש - - -

יעקב מרגי: היום אתה לא יוצא לשום דבר בלי הכלי, קודם כל אתה אומר יאללה בוא נראה את ה - - -

<נורית גזית: איזה יופי של תמונות במקנס.

<נורית גזית: אני כל פעם מגלה פה עוד ועוד תמונות, פשוט מהמם.

יעקב מרגי: זה מרכז יהודי.

<דן תדמור: תודה רבה, נורית.

<דן תדמור: (בישיבה)

יעקב מרגי: יושבת פה איתנו אורית, מסתכלת כבר מה - - -

<יהודית גידלי: 'מה ייצא לנו מזה?

<יהודית גידלי: '

יעקב מרגי: אנחנו יכולים לחשוב שאנחנו יודעים הכול ואתם בפרקטיקה, אתם צריכים לדעת איפה אנחנו יכולים לסייע בידכם, כי הצרכים רבים, אנחנו נוגעים בהרבה נושאים.

יעקב מרגי: תאמין לי, הלוואי שהאזרח הקטן היה יודע עד כמה אנחנו נוגעים בהרבה הרבה פרטים קטנים.

יעקב מרגי: האזרח רואה כותרות למעלה, לא יורד לשורות הקטנות ואין יותר טוב מכם שיאמר לנו באמת איפה אנחנו יכולים לעזור במיוחד.

יעקב מרגי: יש דברים שתפקידכם אתם לעשות, יש דברים שלמרות מה שתעשו צריך את הדחיפה ואנחנו נמצאים שם.

יעקב מרגי: אז בשמחה רבה.

<אורית לרנר: אתה תתחיל ואחר כך אני אמשיך?

<דן תדמור: לא, דווקא את תתחילי ואחרי זה אני אולי אמשיך.

<אורית לרנר: אחת, השוטף.

<אורית לרנר: אתה הרי ביחסים מאוד טובים עם השרה הנוכחית ובהחלט יכול לעזור לנו אם בשוטף השנה הם יקבלו תוספת לבסיס.

יעקב מרגי: כשאני שאלתי לא רציתי להפריע, אמנם הפרעתי הרבה בסקירה, אבל שאלתי על מקור תקציב ונפלת לי ישר לפיתוח, פיתוח, פיתוח, והיא, שמת לב, בפרקטיקה לאן הלכה?

יעקב מרגי: בשוטף.

יעקב מרגי: יש תקציב שוטף, שהוא מעבר לאותו תקציב פיתוח, זה ה-7 מיליון שלך?

<אורית לרנר: הבסיס לא עלה במשך הרבה שנים, ב-2015 הוא עלה בחצי מיליון, אבל אין ספק שמה שקרה בבית הזה בשנים האחרונות, שעמד על סף סגירה ואני לא רוצה להגיד לך כמה רצנו בשביל להציל אותו, והיום הוא עשה מהפכה ואפשר לראות את זה לפי כל המספרים, וגם כשאני משווה אותו, קצת דיברנו על המקום של השואה ושל כל הרדיפות במשך השנים, יש לך את 'יד ושם' וגם את המוסדות האחרים, שאת כולם צריך לחזק, אבל אין ספק שהבית הזה צריך לקבל איזה שהיא תוספת יותר רצינית.

<אורית לרנר: השנה, אני לא אומרת שהיא יכולה בזה, אבל בהחלט אפשר להגדיל פה את התקציב, את הבסיס, זה מאוד יעזור להמשך שיתפתח.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר, זה הא בהא תליא.

יעקב מרגי: אם לבית התפוצות קרה מה שלי קרה, ואני לא מחזיק מעצמי כמי שעכשיו בית התפוצות היה צריך להיות במרכז מעייניו, כי עשיתי משהו מאז הביקור, אבל בפרקטיקה מסתבר, אתה אומר שבשנים האלה - - - גם לי נעלם בית התפוצות.

יעקב מרגי: גם אם לא היית שואל אותי הייתי אומר לך, שמע, נכון, היה פיק, עכשיו אתם רוצים להחיות את זה?

יעקב מרגי: אבל זה הא בהא תליא.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים את הבטן הזו, מה שנקרא, בגרף המבקרים, צריך למלא אותה, ליישר אותה לאיזה רמה מסוימת כי כשזה יעלה גם המוטיבציה להוסיף תקציב תהיה.

יעקב מרגי: כשאני אבוא לשרה ויש לה 20,000 דברים על הראש שלה, גלגל"צ ועוד כל מיני דברים אחרים, בית התפוצות וכל הפריפריה, היא תגיד לי 'נכון, אתה צודק, אבל זה לא - - -', אבל כשזה יהיה על סדר היום, עוד אחד שיאמר 'הייתי' ויכתוב על זה פוסט ויאמר ו - - - אין ספק שהיא תתחבר.

יעקב מרגי: היא הייתה כאן מאז שהיא שרה?

<אורית לרנר: לא.

<אורית לרנר: היא תהיה, אבל היא עוד לא הייתה.

<דן תדמור: היינו אצלה והיא עוד לא הייתה פה.

<דן תדמור: עוד לא הספיקה להחזיר לנו את הביקור.

<אורית לרנר: כן, היא לא מספיקה להגיע להרבה מקומות, לצערי הרב.

יעקב מרגי: את אומרת שהאקטואליה מושכת אותה.

<אורית לרנר: זה נכון, האקטואליה מושכת אותה, הדבר השני, כן, כשדיברנו וזה מקום שאתה קרוב אצלו וזה העניין של לנסות בכל זאת את הנושא של ההסעות, הוא פשוט משהו שממש ממש קשה להתמודד איתו וקשה לערבב את הממדיון, אם מגיעים או לא.

<אורית לרנר: אם רוצים לתת להם תכנית כמו שצריך - - -

יעקב מרגי: אני הבאתי דוגמה, אבל למרכז מגיעים - - -

<אורית לרנר: לא כולם.

<טליה אבנון בנבניסטי: לא בהסדרים מאורגנים.

יעקב מרגי: מתי גמרת לימודים?

יעקב מרגי: אל תאמרי לי, עברו כמה שנים, נכון?

יעקב מרגי: סיימתי לפנייך, אבל יש לנו ילדים, תלמידי ישראל מגיעים מהפריפריה למרכז, עם אוטובוסים.

יעקב מרגי: אותם אוטובוסים שאנחנו רואים אותם בכבישים, ברגע שאין בקופסה בית התפוצות אז זה לא ייכנס, לא עם הממדיון, לא ייכנס, את יודעת מה, גם עם מוזיאון ישראל.

<אורית לרנר: לא, סליחה, זה פשוט צריך להיות תנועה משולבת, זאת האמת.

<אורית לרנר: הבית פה עושה את כל מה שיש בשביל להגיע לאנשים, למורים, למערכת החינוך, אבל עדיין, לא סתם אוספים את הקרן הזאת וזה נגב גליל, בהחלט אני חושבת שאפשר היה לעשות מיזם משותף.

<אורית לרנר: יש לנו את התכנית שלהם, אפשר היה לפחות להכפיל.

יעקב מרגי: אני לא מדלג על כלום, הפריפריה חשובה גם במשרד התרבות, חשובה גם במשרד נגב-גליל, זו סוגיה שצריך לגעת בה.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול לשנע תלמידים.

<אורית לרנר: לא, זה ממש לא כסף גדול.

יעקב מרגי: אם אתה מגדיל ב-25% או ב-30% את מספר התלמידים המבקרים כבר יש לך - - -

<דן תדמור: אנחנו יודעים להגיד בדיוק כמה זה, אנחנו יודעים להגיד.

<דן תדמור: תכל'ס בגדול זה 60 שקל לראש, כולל ההסעה וההסעדה.

<טליה אבנון בנבניסטי: 70 שקל.

<דן תדמור: סליחה, 70 שקל לראש.

<דן תדמור: רוצה לומר, אתה רוצה להביא לפה עוד 50,000 ילדים מהפריפריה, כמה זה יעלה לך? 3.5.

<דן תדמור: לא דמיוני.

<אורית לרנר: וגם אפשר לבחור את זה לפי הסוציו אקונומי, לתת את זה לאלה שצריכים את זה יותר ושלמשל לרשות המקומית יש פחות אפשרות לעזור.

<אורית לרנר: אפשר, אנחנו כבר עושים את זה.

יעקב מרגי: אתה יכול להצביע לי שמהמרכז מגיעים יותר?

<דן תדמור: בטח.

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו יודעים.

<דן תדמור: הפתרון הוא לא להלביש את בית התפוצות על גיחה קיימת, רק מסיבה אחת, החוויה כאן היא במינימום חוויה של ארבע שעות, במינימום.

<דן תדמור: אחרי שהשתוללו בממדיון, זה לא אותו סשן, זה גיחה נפרדת.

יעקב מרגי: זה מלווה אחר כך בכיתה, בסיכום?

<דן תדמור: לא עשינו את הסיור הזה, אבל כשאני אומר בית ספר יש כאן כיתות, זה הסיפור.

<דן תדמור: זה הדבר העיקרי.

<אורית לרנר: אני חושבת שאלה שני הדברים הכי - - -

<דן תדמור: אני אהיה נורא גלוי.

<דן תדמור: הכסף שהכי אוהבים לקבל זה הכסף הלא מסומן.

<דן תדמור: תביא לי חצי מיליון ואני אעשה כראות עיניי, אשלם חשבון חשמל, אני אעשה זה ואני אעשה זה, הנושא של פריפריה הוא כל כך חשוב לנו שאנחנו היום שמים את זה בראש הרשימה, למרות שלא נשאר לי מזה כלום, כאילו.

<דן תדמור: אבל מה זה לא נשאר כלום?

<דן תדמור: הבאתי לפה אנשים.

<דן תדמור: אנשים שוכחים למה הם קיימים, אנחנו קיימים בשביל להביא לפה צעירים, צעירים מהפריפריה בראש ובראשונה.

<דן תדמור: לכן אני הולך היום, אם אני מבזבז את הזמן שלי מול נדבן, לא בלהגיד לו 'תביא לי כסף', אלא 'תביא פריפריה', למרות שאני רק צינור לדבר הזה, למה?

<דן תדמור: כי זה מגשים את הייעוד של המקום הזה.

<דן תדמור: זה בראש מעייננו הדבר הזה.

יעקב מרגי: ואנחנו הצלע השלישית במשולש הזה, לכאורה, לא מעניין אותנו הבעיה שלך, מעניין אותנו שהתלמידים ייהנו מהחוויה וממה שאתה עושה פה.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: צריך לעשות את זה.

<אורית לרנר: כמה משרד התיירות עוזר לנו לגבי תיירות חוץ?

<דן תדמור: כלום.

<דן תדמור: התשובה היא כלום.

יעקב מרגי: אין לך שום ממשק עם משרד התיירות, לא פנים ולא חוץ?

<דן תדמור: לא.

<אורית לרנר: כשאנחנו מדברים בכל זאת על יהדות העולם ולא דווקא רק במאורגן, אז באמת פעם זה היה מקום ש - - -

יעקב מרגי: כי ציפי חוטובלי כסגנית שר אמרה 'בואו נשנה', לא רק 'יד ושם'.

יעקב מרגי: כל אחד בוכה מאיפה שכואב לו, אז נעשה איזה מיקס של כל הרצונות של כולם.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך להעלות את זה על הכתב, בסיכום.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה ככה, שאתם מוציאים מכתב סיכום של הסיור הזה ופונים אלינו, באופן כללי, בקטע החשיבות של הפריפריה, הגעת התלמידים מהפריפריה, לא רק גיאוגרפית, גם פריפריה חברתית, כי גם בתל אביב יש את זה וגם בכפר סבא יש אנשים ש - - -

<דן תדמור: נכון.

יעקב מרגי: אני תמיד מקפיד על זה, כי לחשוב שמי שגר בכפר סבא אז כולם חזקים, או מי שגר בתל אביב, אז כולם חזקים, לא, גם בבאר שבע יש חזקים שלא צריכים לקבל סיוע, כנגד זה.

יעקב מרגי: לגעת בפריפריה ובסוגיה הזו ולגעת בקטע של בכלל העצמה וזה, מתוך זה אנחנו נביא את הקטע של השוטף, וננסה לפעול גם מול השרה.

יעקב מרגי: מול השרים, משרד החינוך, עוד לא נגענו איפה הוא פה ב - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: משרד החינוך נותן לנו כמה דברים.

<טליה אבנון בנבניסטי: אל"ף, הוא נותן מחיר סבסוד לכל תלמיד, איזה שהוא הסכם מסגרת.

יעקב מרגי: זה קשור לסל התרבות שלו?

<טליה אבנון בנבניסטי: כן, 18 שקלים לתרבות.

<דן תדמור: הוא לא נותן לנו כלום, להיפך.

<דן תדמור: יש לנו הסכם איתו שאנחנו גובים 18 שקלים בלבד, שזה פחות ממחיר עלות על כל תלמיד, ובסדר, נקבל אותם בברכה ואני מוכן להמשיך להפסיד את הכסף הזה.

יעקב מרגי: אבל זה לא משהו אקטיבי.

<אורית לרנר: להיפך, זה גורם לנו להגיע ליותר, שזה מה שאנחנו רוצים, אבל בעצם זה מכניס פחות לבית.

<אורית לרנר: צריך לזכור, זה לא שהוא מבקש להוריד והוא נותן את הדלתא, אלא מורידים - - -

<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו משלימים.

<טליה אבנון בנבניסטי: הדבר היחיד שהוא כן נותן בשווי כסף זה תקן של בת שירות לאומי אחת.

<דן תדמור: אחת.

<טליה אבנון בנבניסטי: אחת.

<טליה אבנון בנבניסטי: את השאר אנחנו עושים דרך המימון עצמו.

<טליה אבנון בנבניסטי: כן חשוב מאוד להגיד ששווי הכסף מול משרד החינוך הוא מאוד מאוד מרכזי, הרבה מאוד הכשרות של מורים מתקיימות דרך המענק הזה שמשרד החינוך נותן לנו, ימי הוראה למורים, השתלמויות, זה דרך הקשר הרב דורי.

<טליה אבנון בנבניסטי: זה בהחלט כן.

<אבי רוזן: אתם מוכרים לצרכי גמול?

<טליה אבנון בנבניסטי: כן, דרך בית הספר לחינוך של האוניברסיטה אפשר לעשות אצלנו קורסים וכו'.

<יהודית גידלי: אתם מתחברים למסע ישראלי?

יעקב מרגי: הוא אמר שכן.

<טליה אבנון בנבניסטי: כן, אבל אנחנו לא תחנת חובה במסע ישראלי.

<יהודית גידלי: גם על זה נדון השבוע.

יעקב מרגי: אז תעלו על הכתב גם את סוגיית משרד החינוך וגם את זה ואנחנו נראה.

יעקב מרגי: נתחיל לנסות לעזור לכם.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול.

<דן תדמור: לא.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות, זה שדה קרב.

יעקב מרגי: לצורך המחשה, התקציב של כל משרד הוא שדה קרב, כל אחד מושך לכיוון.

<טליה אבנון בנבניסטי: אתה אמרת בהתחלה, אתה מוותר על שעה אחת במשרד החינוך שהיא שווה, אני לא יודעת כמה, מיליונים - - -

יעקב מרגי: ונותן את בית התפוצות ועוד כמה תחנות בחיים שהן חשובות לא פחות.

<דן תדמור: אז סיכמנו?

<דן תדמור: יפה.

<דן תדמור: אז אנחנו רק ניפרד עם מתנה, או בעצם זו בקשה.

<דן תדמור: זו סיכה עם הלוגו שלנו ו - - -

יעקב מרגי: אתם מקפידים על הקטע של מגן דוד עם החלקים.

<דן תדמור: בדיוק.

<דן תדמור: זה הלוגו שלנו ומי שיענוד את הסיכה הזאת עושה לנו שירות משום שהוא שגריר שלנו.

<דן תדמור: זה אומר שאתה לובש חליפות ואתה חף כרגע מסיכה אז - - -

יעקב מרגי: מכל סיכה.

<דן תדמור: אז עכשיו לא, עכשיו אתה תענוד את הסיכה של העם היהודי.

יעקב מרגי: לכבוד הוא לי.

יעקב מרגי: אני מבטיח לך שכבר בביקור הראשון, אני אמור לנסוע לחלק מרוסיה, החלק שבמחלוקת כרגע, אני אענוד, אני מוזמן לקהילה היהודית.

<דן תדמור: מה החלק שבמחלוקת?

<דן תדמור: אוקראינה?

יעקב מרגי: קרים.

<דן תדמור: זה כבר נגמרה המחלוקת.

<דן תדמור: בלעו ונגמרה המחלוקת.

יעקב מרגי: כן, מבחינתם אין מחלוקת.

<דן תדמור: זה שי צנוע מאיתנו וגם לך, ואל תעשי לי ש'אני אסור לי לקבל' וכל מיני כאלה.

<יהודית גידלי: עד גבול מסוים.

<דן תדמור: זה מתחת לגבול.

יעקב מרגי: גם אני וגם היא, כל מה שנקבל עובר.

יעקב מרגי: אנחנו שואלים, מקבלים אישור כן כן לא לא.

יעקב מרגי: כן זה קח, לא, זה נשאר בכנסת, זה לא הולך לאיבוד, יש חוק שימור החומר.

<דן תדמור: זה בעל ערך סמלי גבוה מאוד, בעל ערך כלכלי לא גבוה.

<יהודית גידלי: זה משבוע שעבר, 50 שנה לכנסת.

<דן תדמור: יפה.

<דן תדמור: אז כאות הוקרה על זה שעבדנו, מאחורי הקלעים עבדת קשה מאוד על הביקור הזה, אנחנו אסירי תודה.

<יהודית גידלי: תודה רבה.

<יהודית גידלי: אני מוכרחה להגיד לך שעל אף שהייתי פה לפני שנתיים עם חבר הכנסת מצנע ראיתי פה הרבה דברים חדשים.

<דן תדמור: יופי, כיף לשמוע.

<דן תדמור: אנחנו באמת בתקופת התחדשות.

יעקב מרגי: אני מזמין את עצמי לאחר שתגמרו ותפתחו ונבוא.

<דן תדמור: קודם כל לפתיחה.

יעקב מרגי: תודה רבה.