ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 314, 2016-08-02 11:45

איתן כבל: שלום לכולם, אנחנו מחדשים את הדיון.

איתן כבל: אנחנו בתיקון סעיף 93.

איתן כבל: אישרנו את סעיפים 1 ו-2.

איתן כבל: יש רביזיה על שני הסעיפים.

איתן כבל: אני מבקש, לפני שנחדש את ההקראה, להעלות להצבעה את המיזוג של הצעת החוק של חבר הכנסת נחמן שי אל תוך הצעת החוק הממשלתית.

איתן כבל: מי בעד המיזוג – ירים את ידו.

איתן כבל: הצבעה בעד המיזוג – פה אחד המיזוג אושר.

איתן כבל: אושרה בקשת המיזוג.

איתן כבל: נחמן מצביע במקום יוסי יונה, ומיקי - במקום חברת הכנסת איילת נחמיאס.

איתן כבל: בבקשה.

<חגית ברוק: תיקון סעיף 92.

<חגית ברוק: בסעיף 92 לחוק העיקרי – (1) בסעיף קטן (א), במקום "סעיפים 2 ו-3" יבוא "סעיפים 2, 3 ו-80" ובמקום הסיפה החל במילים "וביטולו של סעיף 5 לחוק רשות השידור, התשכ"ה-1965" יבוא "ביטולו של סעיף 5 לחוק רשות השידור, התשכ"ה-1965, בסעיף 123 לחוק זה, וסעיף 126, ביום ד' באייר התשע"ז (30 באפריל 2017) (בסעיף זה - יום התחילה); תאגיד השידור הישראלי יחל בשידוריו ביום התחילה";

קטן יבוא: (ב2) על אף האמור בסעיף קטן (א) – (1) השר ושר האוצר (בסעיף זה – השרים), לאחר התייעצות עם המועצה, רשאים, בצו, להקדים את יום התחילה למועד שלא יקדם ליום ג' בטבת התשע"ז (1 בינואר 2017); (2) הודיעה המועצה לשרים, בהודעה מנומקת בכתב, כי תאגיד השידור הישראלי ערוך להתחיל בשידורים במועד הקודם ליום התחילה, אך לא לפני יום ג' בטבת התשע"ז (1 בינואר 2017), רשאים השרים להקדים, בצו, בתוך 14 ימים מהיום שבו הודיעה להם המועצה כאמור, את יום התחילה למועד שעליו הודיעה המועצה; בהודעה לפי פסקה זו תשקול המועצה את יכולתו של התאגיד להיערך מבחינה טכנית והנדסית לקיים את השידורים ואת קיומו של לוח שידורים.

קטן יבוא: (ב3) הקדימו השרים את יום התחילה לפי הוראות סעיף קטן(ב2) יחולו ההוראות הבאות: (1) השרים ימסרו על כך דיווח לוועדת הכלכלה; (2) יקראו את סעיף 80(א) כך שבהגדרה "הסכום הכולל", במקום פסקאות (1) ו- (2) יקראו: (1) "(1) בשנת 2017- 555 מיליון שקלים חדשים, בתוספת סכום של 17.5 מיליון שקלים חדשים עבור כל חודש נוסף שתאגיד השידור הישראלי שידר בשנת 2017 בשל הקדמת יום התחילה כאמור בסעיף 92(ב2); (2) בשנת 2018 – 626.6 מיליון שקלים חדשים, בתוספת הסכום המתקבל מהמכפלה של שני אלה: (א) סכום ההוצאה השנתית לרכישה של הפקות מקומיות קנויות המיועדות לשידור בערוץ לילדים ולנוער כאמור בסעיף 4 לתוספת, כשהוא מחולק ב-12; (ב) מספר החודשים העודף; בפסקת משנה זו, "מספר החודשים העודף" - ההפרש בין מספר החודשים שבהם תאגיד השידור הישראלי שידר בשנת 2018 בשלושה ערוצים בשל הקדמת יום התחילה כאמור בסעיף 92(ב2) לבין מספר החודשים שהיה משדר אלמלא הקדמת יום התחילה כאמור.

קטן יבוא: "

איתן כבל: לפני שאני מאפשר לאדוני לדבר, אני מבקש שתציגו, כי זה סעיף הליבה השני, שנוגע למועד התחילה של השידורים – ינואר, אפריל.

מיקי רוזנטל: גם להבין מה משמעות הדברים של המפרק.

איתן כבל: להבין את כל הדברים.

איתן כבל: מי מציג את זה?

<שלמה פילבר: אני אציג את הסעיף המהותי, ואז יציגו את הסעיפים הטכניים בעניין הזה.

איתן כבל: שלמה פילבר, מנכ"ל משרד התקשורת.

<שלמה פילבר: הסעיף המהותי הוא סעיף 3(2) – הודיעה המועצה לשרים בהודעה מוקדמת.

<דנה נויפלד: 30.4.17 - זה המהות.

מיקי רוזנטל: יש אפשרות להקדים.

איתן כבל: ההערה של דנה היא הנכונה.

איתן כבל: קודם כל החוק מדבר על 30 באפריל 2017.

<שלמה פילבר: כיוון שאנחנו נמצאים בישורת האחרונה – נקרא לזה – של הקמת התאגיד – כבר דיברנו שהסיבה לדחייה היתה חשש ואי-מוכנות וכו', אז אמרנו שנהפוך את הסדר: במקום שבעבר קצבו זמן, ואז אמרו שהשרים יחתמו על הארכת זמן, אמרנו: ניתן זמן קצת יותר ארוך, ונבחן.

<שלמה פילבר: אם בתקופה מסוימת, לפניה, התאגיד יהיה מוכן, בצו עם הודעה לוועדה התאריך יוקדם.

<שלמה פילבר: המנגנון הזה מבטא את ההסכמות וההבנות שהיו בין ראש הממשלה, שר התקשורת לבין שר האוצר כחלון.

<שלמה פילבר: כך הן נוסחו.

<שלמה פילבר: מבחינתנו, הן משקפות.

<גיל עומר: יש לי שאלה – כשיודיעו שמוכנים ב-1.1, למה יש מנגנון מוזר שישקלו?

<שלמה פילבר: כל הספק והחשש ואי-הבהירות שבגללה בכלל כל החוק הזה נולד והתקדם, היתה בגלל חוסר-בהירות ברורה של השרים, מה נקרא מוכנות של התאגיד, ואיך היא נשפטת.

<שלמה פילבר: בין היתר, רק בשבוע שעבר – בלי לפתוח את הנושא לדיון, אבל רק בשבוע שעבר ישבת אתה בצד אחד, ואמרת: מוכנים, וישב אלדד מהצד השני, ואמר: לא נהיה מוכנים עד 2018.

<שלמה פילבר: אני לא רוצה לפתוח את הנושא של המוכנות, אבל זה היה הקרבות הגדולים שנערכו פה בשבועיים האחרונים – אם התאגיד כן מוכן, לא מוכן, מוכן חלקית, מה המשמעויות, מכבים את השידור הציבורי לפני שזה מוכן, לא מכבים, מפטרים עובדים, לא מפטרים – זה היה כל הדין ודברים שהביא בעצם לתוצאה הזאת.

<שלמה פילבר: לכן, מצד אחד, יש פה מועד שהוא שבעה מועדים הארכה; מצד שני, יש מנגנון שמאפשר מ-1 בינואר להקדים את זה, ויש גם שיקול דעת לשרים בתוך התחום הזה של ארבעת החודשים הללו.

מיקי רוזנטל: מקצועית, זה יוצא ערב יום הזיכרון.

מיקי רוזנטל: בהנחה שלא יהיה שינוי, אתה חושב שהגיוני שתאגיד יפתח את שידוריו בערב יום הזיכרון?

מיקי רוזנטל: זה נשמע קצת מוזר.

<שלמה פילבר: אני רוצה לקוות ולהעריך שלא נגיע לתאריך הזה.

מיקי רוזנטל: אבל אם זה לא יסתדר.

מיקי רוזנטל: שלא נגיד אחר כך – אולי נשנה את זה, יום לפני.

<שלמה פילבר: נדמה לי שהטלוויזיה הישראלית בשנת 68' עלתה לשדר ביום העצמאות, וחוץ מזה, בלוח החגים שלנו אנחנו תמיד נמצאים בסיטואציה שזה או לפני או אחרי.

<שלמה פילבר: אני רוצה להזכיר שבחוק הקיים כיום הם צריכים לעלות לשדר ביום חמישי בלילה שלפני ראש השנה - סליחה, יום ששי בלילה.

נחמן שי: אל"ף, אני מקבל את זה בעיקרון, לאפשר להתחיל קודם באיזה תהליך.

נחמן שי: אני מבין שזה שני מסלולים, ענייני העובדים.

נחמן שי: האם התאריך הנידון, אפשר לסכם שכל ענייני העובדים יסתיימו?

<שלמה פילבר: חייבים להסתיים, גם לפי החוק הקיים.

נחמן שי: כלומר השידור לא יכול להתחיל בלי שהסתיימו כל ענייני העובדים ברשות השידור.

<אתי בנדלר: למה אתה מתכוון, ענייני העובדים?

נחמן שי: הפיטורים, הפיצויים.

נחמן שי: בואו נקבע לזה תאריך.

איתן כבל: יש כאן שני מסלולים.

איתן כבל: אנחנו פה בשיח עושים הרבה פעמים את הערבוב.

איתן כבל: התאגיד מנהל משא ומתן לקליטת 51% לפחות מעובדי התאגיד.

נחמן שי: אני דואג ל-49%.

איתן כבל: 49% הם לא חלק מהפתיחה או הסגירה.

איתן כבל: החובה של התאגיד היא ברגע שהם מדליקים את השאלטר של השידור, ש-51% לפחות נמצאים אצלו בתאגיד.

איתן כבל: השקר זה משא ומתן שמתנהל במקביל.

נחמן שי: זה אצל ברי?

איתן כבל: כן.

נחמן שי: וגם לזה יש תאריך גג?

<שלמה פילבר: החוק קבע שביום התחילה כל עובדי רשות השידור שלא התקבלו בתאגיד בעצם מסיימים את עבודתם והולכים הביתה.

בר ציון: החוק אומר שהם מפוטרים ביום התחילה, כל עובדי רשות השידור.

בר ציון: מי שיישכר לעבוד מחדש, יתחיל מחדש.

בר ציון: זה משמעות החוק.

<שירה גרינברג: - - - רק מי שזכאים לקבל את הכספים שהוסכמו עם יו"ר ההסתדרות.

<שלמה פילבר: תנאי הפרישה נחתם כבר.

נחמן שי: ואם זה יסתיים בינואר, בינואר הם יפוטרו?

<שירה גרינברג: כן, והם זכאים לכספים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה.

יעקב פרי: אני מבקש להגיש בשם סיעת יש עתיד הסתייגויות לסעיף 92ב3.

יעקב פרי: אנחנו מציעים שבמקום השר ושר האוצר, בסעיף הזה השרים, לאחר התייעצות עם המועצה, רשאים בצו להקדים את יום התחילה למועד שלא יקדם ליום ג' טבת וכו' – יבוא: למועצה לאחר התייעצות עם ועדת הכלכלה תהיה הסמכות להקדים את מועד התחילה; במקום: הודיעה המועצה לשרים בהודעה מנומקת בכתב כי התאגיד בשידור הישראלי ערוך להתחיל בשידורים במועד הקודם ליום התחילה, אך לא לפני ג' טבת תשע"ו, רשאים השרים להקדים בצו בתוך 14 ימים מהיום שבו הודיעה להם המועצה כאמור את יום התחילה למועד שעליו הודיעה המועצה – אנחנו מציעים שיבוא: הודיעה המועצה לוועדת הכלכלה בהודעה מנומקת בכתב כי תאגיד השידור הישראלי ערוך להתחיל בשידורים במועד הקודם ליום התחילה, אך לא לפני ג' בטבת התשע"ז, רשאית המועצה בתוך 14 ימים מהיום שבו הודיעה להם המועצה כאמור את יום התחילה למועד שעליו הודיעה המועצה.

<שלמה פילבר: הממשלה מתנגדת.

<שלמה פילבר: זו עמדה משותפת.

מיקי רוזנטל: לכל ההסתייגויות?

מיקי רוזנטל: גם לאישור ועדת הכלכלה לעניין זה?

מיקי רוזנטל: היו שלוש בקשות בהסתייגויות; אחת מהן היתה שזה גם יהיה באישור ועדת הכלכלה.

<אתי בנדלר: אני מבקשת להפנות תשומת לב הוועדה למספר דברים בסעיף כפי שהוצע על-ידי הממשלה, והוועדה תחליט לאחר מכן, האם להתייחס להערות אלה או לא.

<אתי בנדלר: אני ערה לכך, שכל מילה שנכתבה בהצעת החוק נשקלה והיא פרי פשרות שהושגו בתוך הממשלה, ועדיין אני חושבת שחובתי להעיר את ההערות האלה.

<שלמה פילבר: זה עד 30 באפריל, וזה ארבעה חודשים.

<אתי בנדלר: תודה על התיקון, נכון.

<אתי בנדלר: מ-1 ינואר 2017 ואילך עד 30.

<אתי בנדלר: המנגנון הזה בכל מקרה תלוי בשני השרים יחד – דהיינו קודם כל יש להבין, שלכל אחד מהשרים הללו יש זכות וטו, כלומר אם אין הסכמה בין שר התקשורת ושר האוצר, אין אפשרות בכלל להקדים.

<אתי בנדלר: כפוף לכך שמדובר בכל מקרה בשיתוף פעולה מתחייב בין שני השרים, יש פה שני מסלולים: מסלול אחד אומר, שהם רשאים, לאחר התייעצות עם המועצה, להקדים את יום התחילה.

<אתי בנדלר: לכאן לא צריכים לא הסכמה של אף אחד ולא היוועצות עם אף גורם.

נחמן שי: השרים לא יכולים לטרפד את זה?

<דנה נויפלד: זה לא נכון.

<דנה נויפלד: זה לאחר התייעצות עם מועצה.

<אתי בנדלר: כן.

נחמן שי: המועצה רוצה 1 בינואר.

נחמן שי: מישהו יכול לעצור אותה?

<אתי בנדלר: זה לא נאמר.

<אתי בנדלר: השרים ייוועצו במועצה, המועצה תאמר את אשר תאמר.

<אתי בנדלר: הם יחליטו בסופו של דבר אם להקדים, ולמתי.

<אתי בנדלר: כל מה שנאמר בעניין הזה, אם אני כבר קופצת לסעיף קטן ב3(1) – ימסרו על כך דיווח לוועדת הכלכלה.

<אתי בנדלר: לכאורה השרים יכולים להחליט על פרסום צו, שתאגיד השידור הציבורי יחל לפעול ב-20 בינואר 2017, ואת הצו הזה הם יכולים לפרסם מהיום למחר – אין שום תקופת המתנה.

<אתי בנדלר: העובדים יידעו שהם מפוטרים בעוד יומיים.

<אתי בנדלר: אין שום זמן היערכות.

<אתי בנדלר: אין שום דרך להבטיח לעובדים הודעה מוקדמת על כך שהם עומדים לחדול ברשות השידור.

<אתי בנדלר: לגבי פסקה (2), כאן יש מנגנון, הייתי אומרת, עוד יותר מסובך.

<אתי בנדלר: כאן קודם כל המועצה צריכה להודיע לשרים בהודעה מנומקת בכתב, שהוא ערוך להתחיל את שידוריו.

<אתי בנדלר: לכאורה הם יכולים כבר מחר למסור הודעה כזאת - ככל שהחוק הזה יתקבל כמובן – שהתאגיד ערוך להתחיל בשידוריו, החל ב-1 בינואר, לא לפני.

<אתי בנדלר: אמשיך.

<אתי בנדלר: כתוב אכן שבהודעה לפי פסקה זו תשקול המועצה.

<אתי בנדלר: איך שוקלים בהודעה אני לא יודעת - אפילו מבחינת הלשון העברית, איך בהודעה שוקלים.

<אתי בנדלר: לא נאמר שהודעה לפי פסקה זו תינתן לאחר שהמועצה שקלה, או שהודעה לפי פסקה זו תכלול התייחסות ליכולתו של התאגיד לשדר, ושיש לו האמצעים וכו', אלא שבהודעה לפי פסקה זו תשקול המועצה, אבל כאן גם אם המועצה שקלה את הקריטריונים האלה, שהצעת החוק קובעת, דהיינו מוכנות טכנית והנדסית וקיומו של לוח – וקיים לוח שידורים – עדיין יש שיקול דעת לשרים, כי השרים רשאים להקדים בצו, כלומר יש להם עדיין שיקול דעת, למרות שיש מוכנות מלאה להקדים או לא להקדים, וכאן בכל מקרה השרים כבולים ל-14 ימים.

<אתי בנדלר: בתוך 14 ימים - להוציא צו.

<אתי בנדלר: לא פרסמו צו בתוך 14 ימים – אין אפשרות להפעיל שיקול דעת מכוח הפסקה הזו.

<אתי בנדלר: גם כאן לא נאמר אפילו דבר פשוט כמו שהודעת המועצה לשרים תהיה פומבית, כך שהעובדים יידעו שאולי בתוך תקופה מסוימת- - -

<שלמה פילבר: אין שום בעיה להוסיף שזה יפורסם ברשומות.

<אתי בנדלר: אני מבקשת שהדברים הללו ייכתבו, לפחות שהעתק ההודעה הזאת תימסר לוועדת הכלכלה.

<אתי בנדלר: כל מה שאומרים שהשרים, בכל אחד מהמקרים, ימסרו דיווח לוועדת הכלכלה.

<אתי בנדלר: לא כתוב מתי יימסר הדיווח.

<אתי בנדלר: הדיווח יכול להימסר שנה אחרי תחילת השידורים, וזה כאילו נותן איזשהו תפקיד לוועדת הכלכלה, אבל למעשה זה לא יותר מאשר לומר: זכרנו אתכם כשכתבנו את החוק.

<אתי בנדלר: בקיצורו של דבר, אם המועצה שלחה את ההודעה על המוכנות, והודיעה שהם מוכנים, והם מציעים תאריך מסוים, ושני השרים מחליטים יחד – מספיק שאחד מהם מחליט שלא יפורסם צו בתוך 14 ימים, אין חובת נימוק לעניין הזה.

<אתי בנדלר: השרים לא צריכים לנמק אפילו את שיקול הדעת שהם הפעילו לצורך העניין הזה.

<אתי בנדלר: כל זה נובע מהנוסח, כפי שהוגש לפני הוועדה.

יעקב פרי: ברי, בבקשה.

בר ציון: אני רוצה להציג מספר משמעויות שנובעות מהגמישות הזו של החוק המוצע.

בר ציון: אנחנו יודעים לייצר שידור ציבורי, כל עוד יש לנו ודאות.

בר ציון: הוודאות יכולה להיות 1 בספטמבר, 1 בינואר, 1 באפריל, כל מועד.

בר ציון: הגמישות הזאת תמנע מאתנו, תפגע בשידור, מהסיבות הבאות- - -

יעקב פרי: של היום, לפני תחילת.

בר ציון: כן.

בר ציון: אני מפרק רשות השידור.

בר ציון: ראשית, בעיה של ספקים ועבודה מול אנשים שרוצים לדעת עד מתי.

בר ציון: שער בנפשך, שאני אומר לך: אתה תעבוד אתי, אבל אולי אקדים לך את זה בשלושה חודשים.

בר ציון: יש פה בעייתיות.

בר ציון: שתיים, פרסום.

בר ציון: גם כך בשל חוסר-ודאות שאופף את כל המצב, יש ירידות בהכנסות מפרסום.

בר ציון: ודאי שהדברים יהיו נכונים לגבי איזשהו מועד גמיש יתר על כן.

בר ציון: התחייבתי למישהו לשדר שידורי חסות במזג האוויר, ואין מזג אוויר, כי הדברים לא עוברים מיד ליד.

בר ציון: קשה מאוד להבטיח את מחויבות העובדים.

בר ציון: גם כך הם עובדים תחת חוסר-ודאות.

בר ציון: עכשיו אנחנו מייצרים להם עוד עננה מעל הראש של גמישות.

בר ציון: אני גם אוסיף שבהקשר זה – קצת קשה – אנשים רוצים לדעת איפה הם עובדים.

בר ציון: לומר לאנשים שתוך – זה לא עניין של שבועיים או חודש.

בר ציון: הם רוצים לדעת היכן הם עומדים.

בר ציון: זה לא נלקח בחשבון.

בר ציון: לכן לכל הדברים האלה שאני אומר יכול וכנראה תהיה השפעה על השידור.

בר ציון: אנחנו מדברים על 9 תחנות של קול ישראל ועל ערוץ ראשון ועל ערוץ 33 ועל המדיה בערבית כולה.

בר ציון: הדברים צריכים להילקח בחשבון, כשאתם מצביעים על כך.

בר ציון: אנחנו נמלא אחר הנדרש.

יעקב פרי: תודה.

יעקב פרי: בבקשה, חבר הכנסת רוזנטל.

מיקי רוזנטל: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציע הצעה חלופית למנגנון שהציעו עכשיו.

מיקי רוזנטל: מאחר שהתאגיד טוען שהוא מוכן כבר באוקטובר, ועל אחת כמה וכמה יהיה מוכן בינואר; מאחר ואי-הוודאות רעה גם לעובדים וגם לשידור הציבורי הקיים ברשות השידור; מאחר שהמנגנון שנקבע מייצר אי-ודאות לכולם, ואומר: בעצם אנחנו מתקרבים לאפריל, אבל אולי זה לינואר – אני מציע משהו הפוך: בואו נקבע את ה-1.1 כתאריך היעד והעלייה לאוויר של התאגיד – אחד; שתיים, אם באמת יהיה ברוך, והתאגיד לא יהיה מוכן מסיבה כלשהי – סיבות טכניות, סיבות כאלה ואחרות - רשאית המועצה לפנות לשרים האחראיים.

מיקי רוזנטל: המועצה תהיה רשאית לפנות לשרים הרלוונטיים ולבקש מהם דחייה עד שלושה חודשים, והמנגנון הזה הוא הרבה יותר פשוט, הרבה יותר ודאי גם לעובדים, גם לתאגיד, גם לרשות, מכל מבחינה שהיא.

מיקי רוזנטל: הוא מאפשר את אותו דבר.

מיקי רוזנטל: הוא מאפשר לעלות עד 30 באפריל, אבל אם כולם אומרים – הם אומרים: אנחנו מוכנים ב-1 בינואר, אז למה לייצר את האי-ודאות הזאת?

מיקי רוזנטל: בוא ניתן להם את האפשרות לעלות ב-1 בינואר 2017, עם אופציה לדחייה, שזה יהיה מנגנון הרבה יותר יעיל ופשוט.

יעקב פרי: אני רוצה להבין.

יעקב פרי: אם נציע – כמובן, אם הממשלה תסכים – שיום תחילת השידורים יהיה ב-1 בינואר 2017, והמועצה תהיה רשאית לבקש דחייה – משהו כזה - זה יהיה אולי מצב יותר בריא, וייתן לפחות חלק מהתשובות.

מיקי רוזנטל: גם לפירוק, גם לעובדים של הרשות.

מיקי רוזנטל: הרי הם לא יודעים אם לחפש עבודה אחרת, הם לא יודעים מתי.

מיקי רוזנטל: מכל בחינה שהיא המנגנון הזה הוא גם יותר הגיוני, גם מסיר הרבה מאוד אי-ודאות, וגם מאפשר להיערך כפי שצריך.

יעקב פרי: תודה.

יעקב פרי: מנכ"ל משרד התקשורת, אם תוכל להסביר לנו שני דברים – גם את העניין של 1.1 ו-30.4 – מה שמיקי הציע ואני קצת הבהרתי, וגם את הנושא של המנגנון של שר תקשורת ושר אוצר – מועצה – כן או לא, שיתוף של ועדת הכלכלה.

יעקב פרי: בבקשה.

<שלמה פילבר: נחזור קצת להיסטוריה של השבועיים האחרונים.

<שלמה פילבר: קודם כל יש לזכור: זו כבר דחייה רביעית.

<שלמה פילבר: אני מגיש פעם שנייה לפחות, והיו עוד שתיים לפניי, כך שאי-המוכנות, נאמר כך, לא עולה פה פעם ראשונה.

<שלמה פילבר: זו נקודה ראשונה.

<שלמה פילבר: שתיים, את אי-הוודאות ביחס לעתיד העובדים, והייתי מוסיף – גם ביחס לשידור ציבורי – יצר החוק המקורי.

<שלמה פילבר: ברגע שהוא יצר את הזיקה של העברת מקל, ושביום שאלה מתחילים ואלה מסיימים, הוא יצר את הזיקה הזאת וממילא את חוסר –הוודאות, כי אחד קשור בשני.

<שלמה פילבר: דבר שלישי, ביחס למנגנון.

<שלמה פילבר: אפשר עכשיו לשבת – כל אחד ימציא ויכין מנגנון כזה או אחר.

<שלמה פילבר: אני, מאז שנכנסתי לתפקידי לפני שנה, אני חושב שהשבועיים שישנתי בהם הכי פחות היו בשבועיים האחרונים מתוך כוונה לייצר את האיזונים המאוד עדינים האלה.

<שלמה פילבר: אני אחזור ואזכיר: כולם מתמקדים – וזה בסדר גמור - כאילו בצורך של התאגיד להתחיל לשדר.

<שלמה פילבר: אני מזכיר מאיפה התחיל כל התהליך הזה: התהליך הזה התחיל כשאני באתי לראש הממשלה, ואמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, אתה שר התקשורת, מכבה את השידור הציבורי, שולח הביתה 800-700 משפחות.

<שלמה פילבר: אני, כמי שצריך לראות אם הדברים מתקדמים כמו שצריך, אומר לך עכשיו שהתאגיד מוכן.

<שלמה פילבר: משם התחיל כל העניין.

<שלמה פילבר: אמרתי לו: אם התאגיד לא מוכן, צריך לדחות אותו.

<שלמה פילבר: יש לנו דד ליין של ה-30 ביולי בגלל בעיות פגרה ובעיות כנסת וכו', שאי-אפשר יהיה לחוקק.

<שלמה פילבר: לכן אנחנו נמצאים פה היום.

<שלמה פילבר: כלומר מראש ולאורך כל הדרך מערכת שיקול האינטרסים פה כוללת שלושה מרכיבים: אחד זה תחילת השידורים של התאגיד, שתיים זה לוודא שעד שלא יודעים שיש מסך אפקטיבי, לא מכבים שידור של מסך ציבורי, ושלוש זה טיפול העובדים, ואפשר אולי להכניס לזה מרכיב רביעי שנכנס בשבועיים האחרונים, ועמלנו עליו לא מעט – ההיבט התקציבי, ששם נכנס בצורה מאוד משמעותית ובצדק השר כחלון ואנשי אגף התקציבים.

<שלמה פילבר: גם אתם עשינו אין סוף דיונים.

<שלמה פילבר: כך נולד המנגנון הזה בצורתו.

<שלמה פילבר: לומר שזה הדבר המיטבי הכי טוב שיש - אני לא יודע לומר.

<שלמה פילבר: אני יודע שהוא בסך הכול מאזן בין כל האינטרסים.

מיקי רוזנטל: כל מילה בסלע, אבל יש האופציה של הטווח מינואר עד אפריל.

מיקי רוזנטל: זה ממש מקצועי עכשיו – לא דיבור פוליטי.

מיקי רוזנטל: נשאר הטווח מאפריל עד ינואר גם בהצעה שלי, מינואר עד אפריל.

מיקי רוזנטל: מה ההבדל – שאם התאגיד אומר שהוא מתכוון לעלות ב-1 בינואר, אתם אומרים: יש לנו סמכות לתת לו ב-1 בינואר, למה לא לקבוע את 1 בינואר כתאריך יעד, תוך כדי אפשרות לדחות את זה?

מיקי רוזנטל: ואז אתה מייצר שלושה יתרונות על פני ההצעה שלך: אחד, לתאגיד יהיה תאריך התכנסות יותר מדויק ומשמעותי, שהוא יתכוון אליו.

מיקי רוזנטל: הוא גם טוען שהוא יכול לעמוד בו – אני לא יודע; אתה איש המקצוע, להחליט אם הוא באמת מסוגל לעמוד בו.

מיקי רוזנטל: שתיים, אתה מייצר ודאות לעובדים של רשות השידור.

מיקי רוזנטל: ככה, בתוך יומיים אפשר לומר להם: לכו הביתה.

מיקי רוזנטל: ככה לא – יש מועד, אפשר להתכנס אליו.

מיקי רוזנטל: אנשים יכולים לחפש עבודה, לבדוק את האפשרויות וכו'.

מיקי רוזנטל: הדבר השלישי שאתה מייצר זה גם לרשות השידור, שאמורה לשדר עד המועד הלא ודאי שאנחנו לא יודעים אותו עכשיו, ואם אנחנו נקבע להם מועד ודאי עם אופציה להארכה, גם יש לך רשת הביטחון שאתה מבקש, בצדק, וגם אתה לא משנה דבר; אתה רק עושה מנגנון יותר פשוט.

מיקי רוזנטל: זה הכול.

מיקי רוזנטל: הרי אנחנו לא אומרים לך: תקדים את זה וזהו.

מיקי רוזנטל: המנגנון של רשת הביטחון שאתה מבקש לפרוש, אם התאגיד לא יהיה מוכן, הוא ריאלי, אבל נשמרת לך גם בהצעה שלי.

<שלמה פילבר: אענה.

<שלמה פילבר: שכחת רק משתנה אחד בסיפור ההיסטוריה שסיפרתי, והוא שביום שהעלינו את ההצעה הזו, אמרנו שהתאגיד ייפתח ב-1.1.18.

<שלמה פילבר: לא אמרנו אותו סתם.

<שלמה פילבר: אני הצעתי שזה יהיה התאריך שנכניס בהודעה, מהסיבה הפשוטה: באין סוף פגישות שלי עם אנשי התאגיד זה היה התאריך היחיד שבו הם היו מוכנים לעמוד מאחוריו ולומר: שם נהיה מוכנים.

<שלמה פילבר: הם לא הסכימו קודם, ואני לא רוצה לחזור על כל מיני דיונים שהיו פה קודם, אבל אני הצעתי כל מיני הצעות פשרה והצעות ביניים, שהיו מאפשרות עלייה מדורגת וכל מיני דברים.

<שלמה פילבר: הכול נדחה.

<שלמה פילבר: או תחליטו אתם, אתם המחוקק, ואנחנו נתיישר.

<שלמה פילבר: ואז נכנס מרכיב האי-ודאות.

<שלמה פילבר: כשנקבע 30 באפריל, הוא נקבע כמין הסכם פשרה בין התאריך המקורי לבין 1.1.18.

<שלמה פילבר: עכשיו אתה אומר: מחקנו את 1.1.18 – עכשיו אנחנו מתחילים לדון בינינו בין שני המספרים האלה.

<שלמה פילבר: משם זה נולד, ושוב - הכול פה הוא מין פשרה מאוד עדינה.

<שלמה פילבר: ראש הממשלה ושר האוצר ישבו על העניין הזה לפחות שתיים או שלוש פגישות בארבע עיניים שלהם.

<שלמה פילבר: זה מה שהוחלט, זה מה שאנחנו הפקידים קיבלנו על עצמנו.

<שלמה פילבר: לכן אני גם מציע, כי אין לנו הסמכות פה לשנות.

<שלמה פילבר: לכן עמדת הממשלה חד-משמעית היא שזה המנגנון, ואני מציע לקבל אותו.

יעקב פרי: אני עדיין עומד על ההסתייגות שלי בעניין שר האוצר ושר התקשורת.

יעקב פרי: אני חושב שזה יכול להיות בעייתי ביותר, מבלי להתייחס כרגע לכבודה של ועדת הכלכלה, שבמקומה עומד.

איתן כבל: מומו, ברשותך, מה הבעיה להכניס את ועדת הכלכלה לעניין?

<שלמה פילבר: אין לי בעיה שזה יהיה בהסכמת ועדת הכלכלה.

<שלמה פילבר: להפך – הכנסנו מראש- - -

יעקב פרי: הסכמת ועדת הכלכלה זה כבר התקדמות.

<שלמה פילבר: הוועדה היא ועדה מכובדת, שליוותה את התהליך זה לאורך כל הדרך.

<שלמה פילבר: זה עוד באפר, אין בעיה.

<שלמה פילבר: זה אומר שייצא צו, יהיה פה דיון, והוועדה תאשר או לא תאשר את החלטת השרים.

<שלמה פילבר: בסדר.

קריאה: זה בעצם עוד גורם של וטו?

<שלמה פילבר: לכאורה זה עוד גורם של וטו, לפי הבקשה פה.

<אלדד קובלנץ: מבחינת התאגיד אנחנו מעדיפים את האופציה של 1 בינואר עם אופציה לדחייה.

<אתי בנדלר: משרד התקשורת, אני יודעת ששקלתם ושקלתם, ובכל זאת – עם המנגנון שהציע חבר הכנסת רוזנטל, אפשר להציע עוד באפר, שהתחילה תהיה ב-1 בינואר 2017, ובלבד שהמועצה הודיעה לשרים שהיא מוכנה, כפי שהצעתם כאן - שהיא ערוכה מבחינה טכנית הנדסית לקיים את השידורים, וקיים לוח שידורים.

<אתי בנדלר: לא נמסרה הודעה כאמור, ידחו השרים, כלומר חובה על השרים לדחות למועד שיחליטו עליו, ושלא יהיה אחרי 30 באפריל.

<שלמה פילבר: זה בדיוק הסיפור של נטל ההוכחה – שם זה נולד, על מי נטל ההוכחה.

<שלמה פילבר: זה כל הדיון פה.

<אתי בנדלר: לא.

<אתי בנדלר: אבל נטל ההוכחה נשאר אותו דבר.

מיקי רוזנטל: במנגנון שאני מציע לא ניטלת מהשרים האחריות והסמכות לקבוע, האם התאגיד מוכן ב-1 בינואר.

מיקי רוזנטל: באוקטובר הם יבואו ויגידו: אנחנו מוכנים.

מיקי רוזנטל: אתם תשקלו, תגידו: אבל חסר לכם משדר כזה וחסרים לכם עיתונאים כאלה ואין לכם מצבת כוח אדם – לא מקובל עלינו – דוחים את זה לאפריל.

מיקי רוזנטל: לא נכון.

מיקי רוזנטל: צריך את הסכמת שני השרים.

<שלמה פילבר: אבל אם אין הסכמת שני השרים, אי-אפשר להאריך.

מיקי רוזנטל: כדי להקל עליך וכדי לא לחשוב שאנחנו פה מנסים לתקוע מקל בגלגלים - כי זו ממש לא הכוונה.

מיקי רוזנטל: בלי אישור של שני השרים הרלוונטיים לא יידחה.

<שלמה פילבר: קבעת את היום.

<שלמה פילבר: היום הגיע.

<שלמה פילבר: אם שני השרים- - -

מיקי רוזנטל: העניין הוא כזה, שנשאר לך המנגנון של השליטה, אבל יש תאריך יעד ברור לכולם.

מיקי רוזנטל: שמעת את רשות השידור ושמעת את התאגיד.

מיקי רוזנטל: צריך תאריך מובנה ומוסכם.

<שלמה פילבר: לגבי הוודאות, היתה פה הצעה שהעלו האוצר – אני מקווה שזה בהסכמתכם, תגידו אם לא – שהמועצה תצטרך להודיע 45 יום לפני, כלומר עקרונית, אם המועצה אומרת: אני מוכנה ב-1 בינואר, היא צריכה להודיע את זה 45 יום לפני כן.

<שלמה פילבר: מאותו רגע מתחיל להתגלגל תהליך.

<שלמה פילבר: התהליך הזה הוא פומבי, יהיה בכותרות הראשיות של העיתון.

<שלמה פילבר: העובדים יידעו עליו, כולם יידעו עליו.

<שלמה פילבר: נכנס פה גם מרכיב שסיכמנו עליו מלכתחילה, גם על דעת האוצר וגם על דעת יושב-ראש הוועדה, וגם על דעת החוק זה צריך להיות כך, שהעובדים יקבלו הודעה מראש לפחות 30 יום.

<שלמה פילבר: במצב הזה, אם התאגיד מגיש- - -

איתן כבל: די.

איתן כבל: תכף ייצא נפט מהחפירה.

נחמן שי: תן לי לחדד.

נחמן שי: אני חושב שהרעיון של מיקי הוא רעיון טוב.

נחמן שי: שתיים, הודעה לעובדים – כל הזמן אחזור לעובדים - 45 יום קודם זה נכון כדי לתת להם ודאות, ולקבל את הזכויות שלהם.

נחמן שי: בלעדיהם אנחנו נתאבד, אבל לא יעלה שידור.

נחמן שי: שלוש, אם השרים יגידו – ואני מכבד את שיקול דעתם של השרים - שלדעתם לא – אז לא.

<שלמה פילבר: אבל זה לא השרים; זה שתי ישויות – כל אחד עם שיקול דעת של עצמו.

<שלמה פילבר: אם יום התחילה מוקדם ל-1 בינואר, וזה לא הסיכום בין השרים, לכן אני אומר לכם שיש פה בסוף סוג של פשרה.

<שלמה פילבר: אני מזכיר מאיפה היא נולדה.

מיקי רוזנטל: אם שני השרים לא מסכימים שהתאגיד מוכן לעלות לשידור, זה יכול להידחות ל-30 באפריל.

מיקי רוזנטל: אין שום הבדל מלבד זה שיש תאריך.

מיקי רוזנטל: כולם שואפים אליו בין כה.

מיקי רוזנטל: לא משתנה כלום.

מיקי רוזנטל: אתה לא מאבד שליטה.

איתן כבל: חברים, יש ההצעה של הממשלה.

איתן כבל: אני רוצה לומר איפה הבעיה שלי.

איתן כבל: הבעיה שלי היא לא עם התאריך, כי אם הם רוצים לפרפר אותנו בעניין הזה, לא משנה אם זה יהיה ב-1 באפריל, ב-2 באפריל או ב-10 באפריל.

איתן כבל: כמו עכשיו, אנחנו מתכנסים פה, יביאו את התיקון לפני, ונמצא את עצמנו מספרים שירי ערבים אל תוך הלילה.

איתן כבל: אין לי בעיה עם זה, כי או הם הולכים באמת בידיים נקיות, או זה רק הליך טקטי עד הפעם הבאה, ואתה לא תדע את זה, וגם מומו – אף אחד לא יגיד לנו את זה עכשיו.

איתן כבל: אבל מטריד אותי העובדים.

איתן כבל: זה הדבר היחיד שעומד לנגד עיניי באמת.

איתן כבל: אני נהייתי מודאג – אני מודה, מה שלא היה לי עד לפני 24 שעות.

איתן כבל: אני שם את זה על השולחן, ופתחתי את הדברים שלי בצורה מאוד-מאוד ברורה.

איתן כבל: אם אני יודע – וזה אני אומר לך, מומו – איך אני יודע לתת לעובדים, שבאמת, שחלקם פה צועק, אלה שיודעים שהם הולכים הביתה, אבל רוצים לדעת – מחפשים עבודה, לא מחפשים עבודה, מנסים למצוא.

איתן כבל: אנשים מנסים למצוא את עצמם בתהליך הזה, לטוב ולרע, מי שטוב ומי שפחות טוב.

איתן כבל: זה הדבר היחיד, שאם אתה אומר לי: אפריל, וזה בסוף ינואר – עוד לא עסקנו בשאלת ה-30 יום, ה-14, מתי מתחיל – זה הסעיף הבא.

איתן כבל: קודם כל, איך אתה נותן לי?

איתן כבל: אם אתה אומר לי שאתה לא יודע לתת לי את זה – נתקדם.

איתן כבל: יגישו הסתייגויות.

איתן כבל: לי יש מחויבות להצעת החוק הממשלתית.

איתן כבל: אמרתי את זה בצורה מאוד ברורה.

איתן כבל: גם בקואליציה בדיון בינינו היתה מחויבות כזאת.

נחמן שי: מילה של כבוד.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: עכשיו זה לא דיון פוליטי.

איתן כבל: ההבדל הוא שהחבורה שיושבת פה היא זו שמתאבדת - נכון לרגע זה; אנחנו לא יודעים מה קורה מאחורי הפרגוד.

איתן כבל: מה שאנחנו רואים מולנו זה מנכ"ל שמבקש להעביר חוק בשם הממשלה, ואנחנו נותנים לך מלוא הגיבוי בעניין הזה לאורך כל הדרך.

איתן כבל: אני רק אומר לך שמהנקודה הזאת אל תעשה את החשבון הפוליטי.

איתן כבל: שלא תחשוב שמישהו פה מנסה לעשות מהלך שיש בו- - -

<שלמה פילבר: אני לא פוחד לומר – אין לי שום סמכות לגעת בתאריך הזה, כי התאריך הזה הוא לב-לבו של הסיכום בין השרים.

<שלמה פילבר: רק דבר אחד – ודיברנו על זה, היה פה שותף בתחילת התהליך, אבי ניסנקורן, שמבחינתו – 30 יום.

איתן כבל: חברים.

<אלדד קובלנץ: גם ירושלים זה לב-לבו של הסיכום.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, יש לך טעות.

איתן כבל: גם אני איש של אחורי הקלעים – לא גדלתי בשייטת אבל אני איש צללים.

איתן כבל: ..

איתן כבל: ואני לא מגיע לכאן אלא לאחר שאני באמת שוחחתי עם רובם המכריע של השחקנים, ולו רק כדי לחוש לאן הדברים הולכים.

איתן כבל: וירושלים היא ויכוח.

איתן כבל: הוויכוח הוא מקצועי.

איתן כבל: יש שמביאים את זה למקום אחר.

איתן כבל: מחצית מהדיון שם היה בכלל עניין שלא קשור לתאגיד.

איתן כבל: אבל זה משהו אחר.

איתן כבל: מה שחשוב פה – אתה יודע גם, ואתה יודע, שנושא המועד נתפר בידיים של אומנים שכבר לא קיימים, כדי לתפור את התהליך הזה, כי זה היה תהליך של ירידה מהעצים מבלי לשבור את הגב, בלי לשבור את הרגליים.

איתן כבל: היתה כאן סדרה ארוכה של החלטות שאנשים יכלו לעמוד על הרגליים בצורה שכל אחד יגיד בכותרת: קיבלתי את מבוקשי, וכל אחד קיבל את מבוקשו.

איתן כבל: לכן אני גם אומר לחברים שלי.

איתן כבל: בכל הכבוד הראוי, באמת אני מבקש שבעניין הזה אין לנו- - -

מיקי רוזנטל: יש לי בקשה, אדוני המנכ"ל.

מיקי רוזנטל: אנחנו נצביע עכשיו בנוסח שאתם רוצים, אבל אני מבקש, שתדבר עם הנוגעים בדבר, כי בסך הכול זה הגיוני.

מיקי רוזנטל: זה הגיוני.

מיקי רוזנטל: גם התאגיד רוצה בזה, גם הרשות.

מיקי רוזנטל: גם אתה לא חושב שזה מופרך.

מיקי רוזנטל: נצביע בעד, אני אגיש רביזיה, אתה תבדוק עם מי שצריך לבדוק, ואם אפשר לשנות את זה – זה יסייע לעניין.

נחמן שי: הכיוון נכון.

נחמן שי: אני מקבל את העמדה של איתן.

נחמן שי: איתן קצת שנוי במחלוקת עם עצמו פה – קצת סובל מפיצול אישיות, כי הוא מחויב לקדם את החוק הזה בסופו של דבר מתוך אינטרס ציבורי.

איתן כבל: אני מבין מה יקרה אם לא.

נחמן שי: קח את המנדט, תבדוק עם מי שאפשר.

נחמן שי: דבר עם מי שמקבל את ההחלטות.

<שלמה פילבר: מקבל.

איתן כבל: מה שאומרים נחמן ומיקי, בראש ובראשונה מנקודת המבט עבור העובדים.

איתן כבל: באמת.

איתן כבל: אני חוזר ואומר לשניכם – אם הם לא ירצו שיהיה תאגיד, כל השיח בינינו הוא לא רלוונטי.

איתן כבל: לפחות מנקודת המבט של העובדים היום, שהיה להם סוג של אופק.

<אתי בנדלר: קודם כל צריך להצביע על ההסתייגויות.

<אתי בנדלר: דבר שני, מר פילבר, אמרת בכל זאת שאתה מציע לעגן חובת הודעה של 45 ימים מראש.

<אתי בנדלר: הייתי רוצה לראות איך אתה מציע לשלב את זה בסעיף.

<אלדד קובלנץ: לא לפני יום התחילה.

<שלמה פילבר: היא צריכה להודיע 45 יום מראש.

<אלדד קובלנץ: היא יכולה גם להודיע קודם.

נחמן שי: לפחות.

איתן כבל: לפני שהיועצת המשפטית תבין, אני יכול להבין?

איתן כבל: תודה.

<דנה נויפלד: אנחנו נוסיף בתוך הסעיף עצמו, נקודה-פסיק, שהודעת המועצה תינתן 45 ימים לפחות לפני יום התחילה שעליו הודיעה.

נחמן שי: בסדר.

<אתי בנדלר: הודעת המועצה תינתן לפחות 45 ימים לפני יום התחילה שעליו הודיעה, והעתק ממנה – אני מוסיפה – יימסר לוועדת הכלכלה של הכנסת.

<אתי בנדלר: בסדר?

איתן כבל: תודה.

<אתי בנדלר: כדי לתת פומבי להודעה הזאת.

<דנה נויפלד: איפה תפרסמו אותה?

<אתי בנדלר: אדרבא - העתק מההודעה יפורסם באתר התאגיד – יש כבר אתר לתאגיד, נכון?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: זה מוצלח מאוד אפילו.

<שלמה פילבר: הבעיה העיקרית היא – ההודעה בעיקרה מיועדת לעובדי רשות השידור.

<אתי בנדלר: ההודעה תפורסם באתר התאגיד, והעתק ממנה יימסר למפרק ולוועדת הכלכלה.

<אתי בנדלר: עדיין, גם אם העובדים יידעו שיש בקשה על-פי ההודעה להקדים לתאריך מסוים, זה עדיין לא אומר שזה יוקדם.

נחמן שי: תוכלי לחזור על זה?

<אתי בנדלר: הודעת המועצה תינתן לפחות 45 ימים לפני יום התחילה שעליו הודיעה.

<אתי בנדלר: היא תפורסם באתר התאגיד, והעתק ממנה יימסר למפרק ולוועדת הכלכלה של הכנסת.

נחמן שי: ואז הם יודיעו לעובדים על הפסקת עבודתם.

<אתי בנדלר: הם לא יודעים.

<אתי בנדלר: הם יודעים שיש סיכוי.

<אתי בנדלר: אין הודעה סופית.

<תמנה עורב: אני ממש מתמוגגת.

<תמנה עורב: תהרגו אותנו כבר וזהו.

<תמנה עורב: די.

<תמנה עורב: גמרנו כבר.

<תמנה עורב: מה זה הגמישות הזאת?

<תמנה עורב: פליק-פלאק, נערות גומי.

<תמנה עורב: די כבר.

<תמנה עורב: די.

<תמנה עורב: בואו נגמור עם זה.

איתן כבל: בבקשה.

<שירה גרינברג: רק אבהיר שהשינוי הזה שהובלנו עכשיו, נועד רק כדי לתת ודאות של 30 יום מראש לעובדים.

<שירה גרינברג: עשינו את החידוד הזה כדי להבטיח את הדבר הזה, כי עד שביצענו את החידוד, זה אכן לא היה מובהר.

<שירה גרינברג: לכן הבהרנו שהם יודיעו 45 יום לפני המועד, ומכיוון שכרגע יש 14 יום לשרים כדי להחליט את החלטתם – מה שיבטיח את זה, שאם הם אכן יחליטו, יהיה 30 יום מראש התרעה ודאית.

נחמן שי: יש התראה 45, והודעה – 30.

נחמן שי: זה הנוסח.

<תמנה עורב: צריך דוקטורט במתמטיקה כדי להבין את זה?

<תמנה עורב: אני צריכה ללכת לחזור ללמוד את הדברים האלה?

נחמן שי: נשמח להגיע לוודאות הכי גבוהה.

איתן כבל: ההודעה כבר לא תהיה 14 יום אלא 30 יום.

<תמנה עורב: תודה רבה לכם.

נחמן שי: אל תעשי לנו את זה.

נחמן שי: כואב לי הלב לא פחות ממך.

נחמן שי: את יודעת את זה.

איתן כבל: חברים, חברי פרי, כיוון שזה נושא ליבה מבחינת הממשלה, ייהרג ובל יעבור – לפחות איך שזה נראה – אנחנו נצביע ברוח הזו חברי מיקי רוזנטל יחד עם נחמן, שההצעה שהועלתה על-ידם תונח בפני מקבלי ההחלטות, ואנחנו מקווים שעד מחר בבוקר, כשנפתח את הרביזיות, כי הוא מגיש רביזיות, שאולי נתבשר בבשורה.

<אתי בנדלר: אם אתה מצביע על הסעיף, אתה צריך קודם כל להצביע על ההצעות של חבר הכנסת פרי.

<אתי בנדלר: השאלה, אם אתה רוצה עכשיו להעמיד את הסעיף הזה להצבעה.

איתן כבל: אני רוצה.

<דנה נויפלד: יש לי עוד הערה בבקשה.

<דנה נויפלד: כיוון שההודעה המוקדמת לעובדים צריכה להינתן, בין אם זה הקדמה בהתאם למסלול של בקשת הצו והודעת המועצה, ובין במסלול של החלטת השרים, נבקש להוסיף הודעה כזאת גם בפסקה (1), שמדברת על החלטת השרים.

לאה ורון: תחזרי בבקשה.

<אתי בנדלר: מי יפרסם את ההודעה הזאת אם כך?

איתן כבל: למה לא אותו דבר?

<אתי בנדלר: מה שאת מבטיחה בעצם זה שאין שום סיכוי שהתחילה תקודם ל-1 בינואר, משום שזה אומר שצריכים לפרסם את ההודעה הזאת בחודש נובמבר.

<שלמה פילבר: זה רק במצב שבו התאגיד לא הודיע שהוא מוכן בינואר, והשרים על דעת עצמם החליטו שהם רוצים להקדים.

<שלמה פילבר: אז זה לא יהיה ב-1 בינואר.

<שלמה פילבר: אם המועצה הודיעה שבאמצע נובמבר - הכול יכול לעבוד לפי לוח הזמנים המקורי.

איתן כבל: נכון.

<אתי בנדלר: אז ובלבד שהמועד שעליו יורו בצו יהיה לפחות 35 ימים לפני יום התחילה.

<דנה נויפלד: זה עניין של נסחות.

<דנה נויפלד: אפשר לאחד, ולומר שהודעה- - -

<אתי בנדלר: אם באמת הכוונה היתה שפסקה (1) היא ברירת מחדל לפסקה (2), כלומר דרך המלך היא פסקה (2), הייתי מתחילה עם המועצה, ואחר כך לומר: על אף האמור בפסקה (2) השרים רשאים וכו'.

<דנה נויפלד: היה לנו על זה דיון ניסוחי.

<דנה נויפלד: זה עניין של נסחות, בדיוק על הנקודה הזאת, מה בא קודם.

<דנה נויפלד: נשמח לקיים את זה גם אתך, אם את רוצה.

<דנה נויפלד: זה עניין של נוסח מבחינתנו, אם הוועדה מותירה לך.

מיקי רוזנטל: בכל מקרה יש רביזיה, אז אפשר שתסכמו את זה אחר כך ביניכן.

<אתי בנדלר: אם אין מחלוקת לגבי המהות, באמת נסכם את זה.

איתן כבל: ברור.

מיקי רוזנטל: אנחנו מקווים שאף אחד לא עושה פה- - -

איתן כבל: נעלה את ההצעה של פרי.

איתן כבל: פרי יצביע בעד עצמו, אנחנו נתנגד.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: הצבעה בעד ההצעה – 1 נגד – 2 ההצעה לא אושרה.

איתן כבל: 2 נגד, 1 בעד.

איתן כבל: ההצעה של רוזנטל.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: מי נגד?

איתן כבל: הצבעה בעד ההצעה – 1 נגד – 2 ההצעה לא אושרה.

איתן כבל: לא התקבלה.

איתן כבל: הצבעה כהצעת החוק, עם התוספות והתיקונים וההערות.

איתן כבל: מי בעד – ירים את ידו.

איתן כבל: הצבעה בעד סעיף 3 – 2 נגד – אין נמנעים – 2 סעיף 3 אושר.

איתן כבל: אושר, כל סעיף 3, עם התוספות והתיקונים.

מיקי רוזנטל: אני מבקש רביזיה על הסעיף כאמור, כדי לקבל תשובה עד מחר.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: יש רביזיה של נחמן ושל מיקי.

איתן כבל: מומו, מנכ"ל משרד התקשורת, יידרש להביא תגובה להצעה שהועלתה עד השעה 08:30 מחר בבוקר – של מיקי, נחמן, איתן ופרי.

<חגית ברוק: 4.

<חגית ברוק: הוספת סעיף 93א.

<חגית ברוק: אחרי סעיף 93 לחוק העיקרי יבוא: 93א.

<חגית ברוק: הוראות מעבר – תקציב להקמת תאגיד השידור הישראלי.

<חגית ברוק: בתקופה שמיום כ"ח באלול התשע"ו (1 באוקטובר 2016) עד יום ג' בטבת התשע"ז (1 בינואר 2017) יקראו את סעיף 80 בשינויים אלה: (1) בסעיף קטן (א), ההגדרה "הסכום הנוסף" – לא תיקרא; (2) בסעיף קטן (ב), המילים "הסכום הנוסף" – לא ייקראו; (3) בסעיף קטן (ג), המילים "שממנו מופחת הסכום הנוסף שגבה במהלך החודש הקודם (בסעיף זה- הסכום המועבר)" – לא ייקראו; (4) במקום ההגדרה "הסכום הכולל" יקראו: ""הסכום הכולל" – 67.5 מיליון שקלים חדשים; (5) סעיף קטן (ד) – לא ייקרא.

<חגית ברוק: אסביר.

<חגית ברוק: בסעיף 92 הוספנו את סעיף קטן (א2), שאומר שסעיף 80 לחוק, שעניינו תקציב תאגיד השידור הציבורי ייכנס לתוקפו כבר ביום 1 באוקטובר 2016, אבל בתקופה הזו רשות השידור עדיין משדרת, ולכן בתקופה שמיום 1 באוקטובר 2016 ועד 1 בינואר 2017, שבה אנחנו יודעים- - - בוודאות שרשות השידור תמשיך לעבוד, אנחנו קוראים את הסעיף בשינויים מסוימים, שמאפשרים לרשות להמשיך לקבל את אגרת הרדיו כחלק מהתקציב שלה – לרשות ולא לתאגיד.

<חגית ברוק: בנוסף לכך, אנחנו מתאימים את סכום התקציב של התאגיד לסכום של 67.5 מיליון שקלים חדשים.

מיקי רוזנטל: אדון בר ציון, זה בסדר מבחינתך?

מיקי רוזנטל: זה מאפשר לך להמשיך?

בר ציון: כל עוד לא ישונה סעיף 113(3ב), אם אני זוכר טוב, ש- - - המדינה משלים את החוסר בין הכנסות להוצאות הרשות, אין מניעה לעניין הזה.

מיקי רוזנטל: זה לא מפריע לך להמשיך לשדר במתכונת הנוכחית.

מיקי רוזנטל: זה מה שחשוב לנו, שלא פתאום יגידו- - -

בר ציון: התשובה היא לא, כל עוד הסעיף הזה לא ישתנה.

מיקי רוזנטל: אם כך, אין לנו חילוקי דעות, ואפשר להצביע.

<אתי בנדלר: אני חושבת שגם פה יש בעיות ניסוחיות, אבל נעבוד על זה אחר כך.

איתן כבל: מי בעד הסעיף – וכמובן, אחר כך אם יש עניינים ניסוחיים, הם יטופלו?

איתן כבל: הצבעה בעד סעיף 4 – פה אחד סעיף 4 אושר.

איתן כבל: תודה, הסעיף אושר.

<חגית ברוק: 5.

<חגית ברוק: הוספת סעיף 107א.

<חגית ברוק: אחרי סעיף 107 לחוק העיקרי יבוא: 107א.

<חגית ברוק: פינוי מתחמי רשות השידור.

<חגית ברוק: (א) רשות השידור תפנה את מתחם רשות השידור בתל אביב עד יום ג' בטבת התשע"ז (1 בינואר 2017).

<חגית ברוק: (ב) רשות השידור תפנה את מתחם רוממה בירושלים עד יום ד' באייר התשע"ז (30 באפריל 2017).

איתן כבל: כמו שסיכמנו, נעלה את זה להצבעה.

איתן כבל: תוגש על זה רביזיה.

נחמן שי: מאיפה תשדר?

בר ציון: לא יודע.

נחמן שי: זה מטורף.

נחמן שי: אולי פה אפשר לבקש, אם זה לא קשור לחוזה- - -

בר ציון: זה קשור לתזרים וזה קשור לרשות מקרקעי ישראל.

נחמן שי: זה צריך להיות מסונכרן.

נחמן שי: לא תיקחו עכשיו מקום לשלושה-ארבעה חודשים.

נחמן שי: יש גבול לבזבוז כספים.

איתן כבל: הלאה.

איתן כבל: אין ויכוח.

<דוד האן: אני רוצה להסביר שלפני שנה, בעדכון החוק בקיץ שעבר, אנחנו נדרשנו להביא לצורך המשך מימון רשות השידור – נכנס סעיף מיוחד בחקיקה, שקבע שאנחנו צריכים לחתום על חוזה שכירות חלופי למתחם שרונה.

<דוד האן: הובן שזה יהיה בתל-אביב, ואכן חתמנו על חוזה שכירות חלופי.

<דוד האן: רשות השידור היום שוכרת מחברת אמות את המתחם שבו שכנו משרדי YNET שעברו לראשון, ברחוב קרמניצקי בתל-אביב.

<דוד האן: על חוזה השכירות הזה חתומה רשות השידור, אבל האיוש בפועל של המשרדים הוא על-ידי התאגיד החדש, כי העמדנו את זה לרשותם לצורך ההקמה – מה שאומר שמעשית, את החוזה הבאנו כנדרש בחוק, אבל את המשך השידור בפועל של רשות השידור נכון להיום ממשיכים לשדר משרונה.

<דוד האן: אם נצטרך לפנות את זה ב-1 בינואר, ויום התחילה עוד לא יהיה ב-1 בינואר, קודם כל לצורך פינוי צריך להיערך קצת קודם – זה לא שבאותו יום אתה קם, אורז ועובר;.

<דוד האן: זה אומר שנצטרך איזשהו אתר חלופי, שכרגע אני לא יודע מהו, מבחינה מעשית.

בר ציון: רק אשלים פרט אחד – 45 יום זה המינימום שנדרש לנו כדי להשאיר את המקום נקי.

קריאה: זה דרישות של האוצר.

איתן כבל: בבקשה.

<שירה גרינברג: כשהממשלה בעצם העבירה את ההחלטה, היתה החלטה, וזה נאמר בממשלה על-ידי שר האוצר, שאנחנו מניחים כביכול, לאור ההודעות של המועצה והתאגיד, שהם יהיו מוכנים בינואר, ולכן קיים סיכוי שבינואר יתחיל התאגיד, ולכן נכנס הסעיף בינואר.

<שירה גרינברג: אני מקבלת את ה-45 יום.

<שירה גרינברג: אפשר לשנות ב-45 יום כך שזה יהיה באמצע פברואר.

<שירה גרינברג: זה משאיר כמובן את ההנחה שזה היה הבסיס גם בממשלה, וככל כמובן שהשרים יחליטו אחרת, מה שהוחלט בממשלה זה שממילא הנושא הזה יבוא לאישור הממשלה לצורך הצבעה על תקציבים וכו', כי הנושא של פינוי שרונה קשור לנושא התקציב, ואז ניתן גם יהיה להחליט, שיובא תיקון חוק שישנה.

<שירה גרינברג: אז כרגע אפשר לשנות ל-45 יום לאחר 1 בינואר.

<שירה גרינברג: אם יהיה שינוי- - -

נחמן שי: חודש וחצי.

בר ציון: זה מצוין.

<אתי בנדלר: זה רק בהנחה שהתחילה תהיה ב-1 בינואר.

<אתי בנדלר: ואם לא?

<שירה גרינברג: מכיוון שהנחת המוצא כרגע של ההחלטה בממשלה היתה שהתאגיד מתחיל לפעול בינואר- - -

יעקב פרי: ואם לא?

<שירה גרינברג: לכן אני אומרת – הם אמרו שדרושים להם 45 יום.

<שירה גרינברג: ההחלטה תגיע לפני ינואר, אם זה מתחיל.

<שירה גרינברג: על כן, ברגע שתהיה החלטה כזו, זה יעלה לממשלה, וניתן יהיה להביא תיקון שישנה את הפינוי.

נחמן שי: אז יש לנו עוד 45 יום לפינוי של קול ישראל משרונה.

<אתי בנדלר: נשנה את הסעיף.

<אתי בנדלר: התאריך הזה, גם אם יהיה מדובר ב-15 בפברואר, יוצא מתוך הנחה שהתאגיד יתחיל לשדר ב-1 בינואר, אבל זה לא מתיישב עם הסעיף שאושר רק לפני חמש דקות.

<אתי בנדלר: זה לא מתיישב, שירה.

<שירה גרינברג: מבחינה משפטית את האוטוריטה.

<שירה גרינברג: אנסה להסביר מקצועית, למה לדעתנו זה מתיישב.

<שירה גרינברג: זו היתה הנחת המוצא גם בישיבת הממשלה – זה מה שהתקבל שם.

<שירה גרינברג: הסעיף עצמו מאפשר לשרים לקבוע מועד החל מ-1 בינואר, שהתאגיד מתחיל לשדר.

<שירה גרינברג: על כן הנחת המוצא היתה שזה מתרחש על סמך ההודעות היום שנשמעות ממועצת התאגיד, שהם מוכנים לעלות לשידור החל ב-1 בינואר.

<שירה גרינברג: על כן זה מסתדר עם הסעיף הקודם.

<שירה גרינברג: אני מסכימה אתך – ולכן חידדתי – שאם השרים יחליטו שלא לבצע את ההקדמה, או שהמועצה משום מה לא תגיש בקשה ל-1 בינואר, אז הממשלה – וזה מה שנקבע בממשלה אתמול – שהממשלה תדון בנושא של המקורות התקציביים, ובהתאם לזה תעביר תיקוני חקיקה רלוונטיים, לרבות הסעיף הזה, כי זה סעיף שרלוונטי.

מיקי רוזנטל: יכול להיות מצב תיאורטי שהתאגיד לא יודע שהוא מוכן, או לחילופין הוא יודע שהוא מוכן, אבל הממשלה לא תאשר תקציב נוסף לשידורים, והתוצאה תהיה שייפסקו השידורים לפני עליית התאגיד לאוויר.

<אתי בנדלר: או שהכנסת לא תאשר תיקוני חקיקה.

מיקי רוזנטל: או הכנסת לא תאשר את התקציב.

מיקי רוזנטל: לכן בחוק צריך להיכתב שהתאריך של היעד הוא לכל המוקדם תאריך תחילת שידורי התאגיד, נקודה.

מיקי רוזנטל: זה מה שצריך להיות כתוב.

יעקב פרי: לא, צריך 45 יום אחרי זה.

מיקי רוזנטל: בהסתייגות של 45 יום, אבל לא יכול להיות מצב שמישהו יגיד: לא מאשרים משהו.

מיקי רוזנטל: אם רשות השידור מפסיקה לשדר מתל-אביב, אין שידורים.

מיקי רוזנטל: המצב הזה לא יכול להיות.

מיקי רוזנטל: לכן היה עדיף לקבל את ההצעה שלי.

איתן כבל: שירה, אני לא מבין דבר אחד – למה זה צריך להיכלל בתוך החוק?

איתן כבל: זה עניינים טכניים שלא קשורים אלינו, לוועדה.

איתן כבל: אני חושב שמן הראוי להוציא את זה - אני אומר את זה בקול – שתבואו בדברים, תנסו למצוא חלופות.

איתן כבל: זה מסנדל את כולנו.

נחמן שי: אני חושב שצריך להצמיד את זה לכל לוח הזמנים.

נחמן שי: זה ממש עז שנכנסה.

נחמן שי: אולי להשמיט את זה בכלל.

נחמן שי: אם אפשר לסנכרן את זה בתוך התהליך.

<שירה גרינברג: הסיבה שזה הופיע פה - גם יצא מכרז של המדינה שמחייב את הדבר הזה, ולכן בחוק המקורי בעצם הדבר הזה הוכנס.

מיקי רוזנטל: זאת הבעיה.

<שירה גרינברג: לכן אנחנו מעדכנים את הנושא הזה, כי יש פה קבלנים חיצוניים שבונים על הדבר הזה, וצריך לייצר איזוהי ודאות עבור הקבלנים.

מיקי רוזנטל: היא הנותנת.

מיקי רוזנטל: בדיוק.

<אתי בנדלר: אני מציעה להוסיף כמה משפטים ברישא של סעיף קטן (א) –הוקדם תאריך התחילה ל-1.1.17, רשות השידור תפנה את המתחם עד 15.12.17.

<אתי בנדלר: לא הוקדם התאריך כאמור – תפנה רשות השידור את מתחם רשות השידור בתוך 45 ימים ממועד התחילה.

<שירה גרינברג: אני מחויבת לבדוק את זה רגע עם רבי.

איתן כבל: אני מודיע כך.

איתן כבל: אני לא אעלה את זה להצבעה.

איתן כבל: אני רק רוצה שתדעי את הכיוון שלי.

איתן כבל: הכיוון הוא, מה שאומרת היועצת המשפטית אתי בנדלר, ואני אומר לך עוד דבר – אתם צריכים לבוא אלינו עם פתרון.

איתן כבל: זה לא אנחנו, שננהל פה שיח.

איתן כבל: צריך לתת על זה את הדעת.

איתן כבל: אתם צריכים לומר לנו מחר: זה הפתרון, שלום עליך נפשי.

<שירה גרינברג: תיקון התוספת.

<שירה גרינברג: סעיף 6.

<שירה גרינברג: בתוספת לחוק העיקרי, בסעיף 6, במקום "ב-1 בינואר 2016" יבוא "ביום ג' בטבת התשע"ז (1 בינואר 2017)".

<שירה גרינברג: מדובר בתיקון טכני שנוגע להצמדת הסכומים שקבועים בתוספת למועד שהוא רלוונטי לעדכון.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: יש לי עוד נקודה שאני רוצה להעלות.

איתן כבל: בבקשה.

<מתן שפירא: שלום.

<מתן שפירא: אני מתן מרשות מקרקעי ישראל.

<מתן שפירא: באתי להציג את עמדת הרשות.

<מתן שפירא: הרשות מתנגדת לדחיית פינוי הרשות, מכמה טעמים עיקריים – מתחם שרונה כמובן.

<מתן שפירא: שווק, יש יזם שזכה, קבוצת רכישה.

<מתן שפירא: הטעמים העיקריים שהם אי-פינוי המבנה ייצור עיכוב בשלביות פיתוח המתחם כולו.

<מתן שפירא: יש תב"ע שחלה שם, ת"א 3000, שמדברת על כמה מגרשים.

<מתן שפירא: לכל יזם שם יש מטלות ציבוריות, והוא צריך לבנות דרך תת-קרקעית.

<מתן שפירא: עיכוב מעכב בעצם את כל הפרויקט הזה, יחד עם שיווק המגרשים שמתוכננים לאחר מכן.

<מתן שפירא: כמו כן עיריית תל-אביב - לא נציגה - מתעכבת בפיתוח מוסדות הציבור.

איתן כבל: מי מתעכב?

<מתן שפירא: עיריית תל-אביב.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ברשותך, אני מבין לחלוטין את העמדה של ממ"י.

איתן כבל: אני בטוח שהם לא יעמדו בזמן.

איתן כבל: הכי עצוב, שנסכים והם לא יעמדו בזמן – רוב הסיכויים שזה מה שיקרה, בכלל מסיבות שלא קשורות בהם.

איתן כבל: תמיד זה לא קשור בהם.

איתן כבל: תמיד ראיתי חוזים, הכול בסדר.

איתן כבל: אני חושב שבאיזון הזה של שלושת החודשים האלה, זה לא יעשה את היום הרת עולם, היום יעמיד במשפט.

איתן כבל: אני מציע, שירה – זה עניין טכני שיש לו משמעויות, אבל צריך לתת עליהן את הדעת.

איתן כבל: זה קצת חלמאי שאנחנו פה בוועדה אמורים לשוחח על העניין הזה.

איתן כבל: אני רוצה להצביע על סעיף 6.

איתן כבל: הצבעה בעד סעיף 6 – פה אחד סעיף 6 אושר.

איתן כבל: הסעיף אושר.

איתן כבל: בבקשה.

<שי בירן: שי בירן, מנכ"ל אגף כלכלה בהסתדרות.

<שי בירן: לגבי מועד הפיטורים, יש דבר אחד שלא הבנתי, ושני דברים שאני מבקש לחדד.

<שי בירן: לא הבנתי, האם תחת השינוי של ה-45 ימים עדיין עשוי להיות מצב, כתוצאה מעיכוב בהחלטה, שעובדים יקבלו הודעה מוקדמת של פחות מ-35 יום?

<שי בירן: לא הצלחתי להבין אם זה מתאפשר, כי הרי על פניו, אם נותנים 45 ימים מראש הודעה, ואז 14 יום מראש יש לשרים להחליט , תיתכן אפשרות שכתוצאה מדחייה העובדים יידעו שתיתכן סגירה, אבל הם לא יידעו בוודאות, ואז ייווצר מצב שיש להם פחות מ-30 יום הודעה מוקדמת.

<שי בירן: בכזה מצב – אני לא בא להתערב בעניינים התפעוליים, אבל את הזכות הבסיסית של הודעה מוקדמת ותמורת הודעה מוקדמת העובדים צריכים לקבל.

<שי בירן: זה חידוד אחד, ורציתי גם להבין, אם אני פספסתי משהו.

<שי בירן: הדבר השני שרציתי לומר הוא שהשלכה נוספת על העובדים של התאריך הלא ודאי הוא עובדים שבדיוק מגיע הגיל שלהם להיות זכאים לפנסיית גישור, ועובד כזה גם לא כל כך יודע לתכנן את צעדיו - האם הוא מקבל הצעת תנאי פרישה של פנסיית גישור, או מקבל הצעת תנאי פרישה של פיצויים מוגדלים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מי משיב?

<שירה גרינברג: אני רק לא הבנתי – או לא הבנתי אותך או זה לא ברור לי - הרי אמרנו עכשיו שתהיה חובה של התאגיד לפנות לפחות 45 יום לפני יום התחילה, שהם טוענים שהם מסוגלים לעמוד – להודיע על כך לשרים.

<שירה גרינברג: השרים מחויבים על-פי החוק עד 14 יום לאחר ההודעה הזו, לקבוע האם הם מאשרים את יום התחילה הזה או דוחים אותו.

<שירה גרינברג: כלומר תלוי בשרים, והם מחויבים לתת את התשובה.

<שירה גרינברג: כלומר בוודאות יש 30 יום לפני הודעה, האם יום התחילה הוא במועד כך וכך, או לא.

<אתי בנדלר: הם ממש לא מחויבים לתת תשובה, לפי הנוסח.

<שירה גרינברג: כתוב שהם מחויבים.

<שירה גרינברג: חובה להוציא צו.

<אתי בנדלר: ממש לא.

<שירה גרינברג: אם הם החליטו לאשר, הם חייבים לאשר זאת בצו.

מיקי רוזנטל: מה עושים אם החליטו לא להחליט?

<חגית ברוק: בתוך 14 יום יודעים אם יש צו או אין.

מיקי רוזנטל: המנגנון הזה מייצר אי-ודאות.

מיקי רוזנטל: יש לנו בעיה עם זה.

מיקי רוזנטל: אנחנו ביקשנו לייצר מנגנון- - -

שלוש נקודות: לגבי פנסיית- - -

<שי בירן: למעשה, אדוני, לא הבנתי מה קורה אם מאיזושהי סיבה לא ניתנה תשובה על-ידי השרים או לא ניתנה החלטה בתום ה-14 יום.

איתן כבל: לדעתי, הם בכל מקרה חייבים לתת את התשובה תוך 14 יום, כי אם לא, זה עובר אוטומטית ל-30.

איתן כבל: כך אני מבין את זה.

איתן כבל: זה אחת.

איתן כבל: לגבי פנסיית הגישור, מה תשובתכם?

<טל שחם: טל, מהממונה על השכר.

<טל שחם: כחלק מהמשא ומתן שלנו, הממונה על השכר מדבר עם ההסתדרות על כל שינוי בתנאי הפרישה של העובדים.

<טל שחם: ההסתדרות העלתה את הנושא של כל מיני שינויים קטנים והוספה של חודשים כדי שעוד עובדים ייכנסו לתחום פנסיית הגישור.

<טל שחם: הממונה על השכר ידבר על זה עם יושב-ראש ההסתדרות.

<טל שחם: אני אתקן – הנושא סגור.

<טל שחם: כל בקשה של ההסתדרות בנוגע לשינוי הסכמי הפרישה והכללה נוספת של עובדים בפנסיית גישור, צריך לעלות כחלק ממשא ומתן.

<אסף וסרצוג: נחדד את הנקודה.

<אסף וסרצוג: יש הסכמים.

<אסף וסרצוג: הם נחתמו עוד בתקופת החוק.

<אסף וסרצוג: במרס, כשבאנו בתיקון הקודם, נחתם ההסכם שממצה את הכול.

<אסף וסרצוג: ככל שתאריך יום התחילה מתעכב או מתארך, נכנסים עוד עובדים.

<אסף וסרצוג: תמיד יהיה איזשהו קו אדום.

<אסף וסרצוג: אנחנו מתחברים לדברים שנאמרים פה לגבי חוסר-הוודאות, ונותנים את דעתנו לעניין הזה, אבל בסופו של דבר ההסכמים בעודם עומדים.

<אסף וסרצוג: ככל שהתאריך זז, תמיד ייכנסו עוד עובדים לתוך התחולה של ההסכם.

<אסף וסרצוג: את זה אי-אפשר לשנות.

איתן כבל: שי, בסדר?

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: ברשתכם, אני רוצה להעלות נקודה.

איתן כבל: בהצעת החוק המקורית – הגיע אליי העניין – סעיף 95.

איתן כבל: כשאישרנו את המנכ"ל של התאגיד- - -

<אלדד קובלנץ: אתה רוצה שאצא אולי, כי זה מתייחס אליי?

<אתי בנדלר: אני חושבת שראוי.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: הסתיים התפקיד שלו, וצריך לבחור מנכ"ל חדש.

איתן כבל: הוא ניגש למכרז חדש.

איתן כבל: קרה נס והוא זכה.

איתן כבל: בגלל שזה הוא, כי הוא כבר היה מנכ"ל זמני, כל התקופה של זמניות שלו נספרת לו אל תוך המועד שהוא כבר נבחר.

איתן כבל: יש בזה אבסורד גמור - מה, תבחר אותו לחצי שנה?

<אתי בנדלר: אני רק רוצה להזכיר נשכחות.

<אתי בנדלר: כיוון שתהליך בחירתו של המנכ"ל הזמני שונה מתהליך בחירתו של מנכ"ל קבוע, היה חשש, שיצניחו מנכ"ל זמני, שלאחר מכן הוא יתקבע לתקופה ארוכה, למרות שאולי לא הופעלו שיקולים ראויים בעת בחירתו של המנכ"ל הזמני.

<אתי בנדלר: נכון.

<אתי בנדלר: לכן נוספה התוספת הזו ביוזמת הוועדה – לא ביוזמת הממשלה.

<אתי בנדלר: אני מבינה שמה שמציע עכשיו אדוני זה למחוק את הסיפא בסעיף 95ד, האומרת: ואולם תקופת כהונתו בתפקיד המנהל הכללי הזמני תובא בחשבון בחישוב התקופה הקבועה וגו'.

איתן כבל: יש לכם בעיה עם זה?

איתן כבל: התנגדות?

<שלמה פילבר: צריך לבדוק את זה.

<שלמה פילבר: אני חוזר לנשכחות.

<שלמה פילבר: הרי חלק מהתהליך שנעשה אז - וזה היה לב העניין – אמרו – הרי אנחנו, בניסיון להאיץ את הקמת התאגיד- - -

איתן כבל: זה היה.

<שלמה פילבר: כי חלק מהשיקולים שהיו אז, והם לא השתנו היום, אמרו: האיש מקבל יתרון יחסי על פני כולם, כי הוא בפנים, הוא מקים את זה.

<שלמה פילבר: זו היתה הטענה של האחרים.

<שלמה פילבר: אמרו: אתם עושים פיקציה.

<שלמה פילבר: אז לטוב ולרע- - -

איתן כבל: אומר לך מה הבעיה שלי עכשיו.

איתן כבל: לא שקלנו אז עד הסוף את הדברים.

איתן כבל: החשש היה כזה - כי מי ילך לבחור מנכ"ל לחצי שנה?

איתן כבל: אתה מראש מודיע לו בעצם שהוא לא בתוך הלופ.

איתן כבל: הוא קרע את התחת בשביל העסק הזה.

<שלמה פילבר: תן לנו לגבש עמדה עד מחר.

איתן כבל: המשמעות היא שאתה מכניס אותו לסד בעייתי.

<שלמה פילבר: אומרת דנה פה שיש לו שתי תיאורטית שתי קדנציות, כלומר אם הוא אכן יהיה מצוין, והמועצה תבחר אותו, גם אם תיספר לו תקופת ההקמה, לצורך העניין, והוא באמת יהיה כזה מוצלח, המועצה יכולה להאריך לו את התקופה בעוד ארבע שנים, כלומר תיאורטית יכול להגיע לחמש או שש שנות כהונה, גם אם אנחנו סופרים את תקופת ההקמה.

<שלמה פילבר: כרגע אתה אומר: תיאורטית אפשר להגיע לעשר שנים שהאיש יחזיק את התפקיד.

<אתי בנדלר: אבל חלק לא קטן מהן זה בתפקיד שהוא שונה מהתפקיד של מנכ"ל קבוע.

<אתי בנדלר: אני רק מזכירה לכם שזו היתה תוספת של הוועדה.

איתן כבל: לכן זה לא היה על עמדת הממשלה.

איתן כבל: אני רוצה שתחשוב על זה, מומו.

איתן כבל: בבקשה.

<אביגדור דנן: אני חושב שחשוב, כשאתם חושבים על זה, לזכור שבתקופה הוא מילא שני תפקידים – גם מנכ"ל הטלוויזיה החינוכית וגם המנכ"ל הזמני של תאגיד השידור הישראלי, והוא עשה את התפקיד של המנכ"ל הזמני ללא כל תמורה כספית.

<אביגדור דנן: אני חושב שנכון לחשוב על זה כשחושבים על התיקון הזה.

מחר ב-08: תודה רבה, הישיבה נעולה.