ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 150, 2016-03-08 09:00

רויטל סויד: בוקר טוב לכולם, אני שמחה לפתוח את הישיבה של ועדת הפנים והגנת הסביבה, בנושא מצבם של מתדלקים והאלימות המופעלת כלפיהם בתחנות הדלק, התאריך היום כ"ח באדר א', 8 במרץ 2016.

רויטל סויד: נשמע מפי מציע ההצעה את הנתונים, נראה את התחקיר ואחר כך כמובן נדבר גם עם המשטרה וגם עם הנהלת נציגי התחנות וכיוצ"ב אז בבקשה, חבר הכנסת אלי כהן, התחל.

אלי כהן: תודה גבירתי היושבת ראש, על כך שהועדה מתכנסת לבוא ולדון בנושא זה.

אלי כהן: אני ברשותך מציע, על מנת שכולנו נבין ונראה על רקע מה התכנסנו, אז אולי גם ארצה שברשותך, בואי נראה את הסרטון הקצר שבעקבותיו אנחנו מבקשים את הדיון המהיר.

אלי כהן: תודה.

אלי כהן: (הקרנת סרטון)

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: חבר הכנסת אלי כהן, בבקשה.

אלי כהן: תודה גבירתי היושבת ראש.

אלי כהן: כל פעם שאני רואה את הסרטון הזה מחדש, אני מזועזע מאותה אלימות כלפי אותו אדם ללא כל אשמה, ללא כל סיבה, ללא כל הצדקה.

אלי כהן: אנחנו, במסגרת הכנסת, באים ודואגים לדברים רבים שקשורים לזכויות העובדים, לשכר מינימום, לחופשות, לתנאים סוציאליים, לפנסיה אבל, יש דבר בסיסי והוא שמירה על תחושת הביטחון של אדם במקום העבודה.

אלי כהן: וכאן אנחנו רואים שאותו עובד אין לו את אותה תחושת בטחון בסיסית - - -

רויטל סויד: זו לא רק תחושה, זה בטחון.

רויטל סויד: הרבה מעבר לתחושה.

אלי כהן: בטחון.

אלי כהן: ולמעשה אנחנו מדברים, כמו שהוא אמר כאן "אותם אנשים שלא רואים אותנו", למעשה אותם אנשים שבאים ועובדים וגם אותם מתדלקים שהם עובדים בשכר שהוא שכר נמוך, בשעות מאוחרות, בתנאי מזג האוויר שהם קשים, כאשר רבים מהם גם מחזיקים כסף מזומן ובלי שום קשר לאלימות ללא כל מטרה, גם מהווים מוקד מטרה למקרי שוד רבים ומקרי אלימות שאנחנו למעשה רואים ולכן, אני חושב, שגם כשאנחנו מטפלים באותם דברים חשובים – שכר מינימום ופנסיה, צריך גם לתת לאותו עובד את תחושת הביטחון.

אלי כהן: גבירתי, זה מזכיר לי גם את הנושא שטופל בזמנו, הנושא של הקופאיות, ששם דובר לא רק על כך שהן יקבלו שכר ראוי, אלא גם שיהיו להן תנאי עבודה בסיסיים ואז אני זוכר שהכּנסֶת, בין היתר, קידמה את זה שבמהלך שעות העבודה של המשמרת, יזכו גם לאותם תנאים בסיסיים לבוא ולשבת.

אלי כהן: לכן, גם כאן אנחנו צריכים לבוא ולטפל במספר דרישות.

אלי כהן: אחת היא קודם כל הגברת האכיפה נגד אותם עבריינים.

אלי כהן: הדבר השני, לבוא ולראות שיש את אותן מערכות אבטחה נדרשות והדבר שלישי, לתת להם את אמצעי ההגנה הבסיסיים.

אלי כהן: האנשים האלה עובדים בשעות לילה מאוחרות, בכל תנאי מזג אויר, לעתים הם נמצאים – בהרבה תחנות אומרים שיש רק מתדלק אחד או שניים ואין אף אחד נוסף סביבם ולכן, צריך כאן טיפול נקודתי במקרה הזה, על מנת לתת להם לא רק תנאי עבודה הולמים, אלא גם את הביטחון הנדרש לכל עובד ועובד.

אלי כהן: תודה גבירתי.

רויטל סויד: תודה רבה חבר הכנסת אלי כהן.

רויטל סויד: נמצא אתנו רפ"ק טל בורמן, קמ"ד חקירות, בוקר טוב, אם תוכל בבקשה לתת לנו גם נתונים על כמה מקרי תקיפות כאלו יש בשנה, מה מצבם של המאבטחים, המתדלקים, איך אתם נוהגים בנושא הזה והאם מגיעים בסופו של דבר אליכם המתדלקים ומתלוננים באופן עצמאי, או שמא יש איזשהו ליווי של הנהלת תחנות הדלק?

רויטל סויד: תיכף נשמע כמובן אתכם אבל אם תוכל לתת לנו סקירה.

<טל בורמן: טוב, דבר ראשון 'מן הקל אל הכבד'.

<טל בורמן: התיק הספציפי שראינו פה בכתבה נחקר, טופל והועבר לתביעות ראשון לציון.

<טל בורמן: נמצא כעת בשלבי הופעה בבית משפט.

רויטל סויד: האם הוגש כתב אישום?

<טל בורמן: הופעה בבית משפט זה כשהוגש כתב אישום.

<טל בורמן: לעניין הנתונים הספציפיים לכלל המקרים, משטרת ישראל לא יכולה לפלח מתי הותקף מתדלק, מה שכן אני יכול לציין הוא שבשנת 2015 נפתחו כ-400 תיקי חקירה בגין עבירות כנגד גוף, אשר אירעו בתחנות דלק.

<טל בורמן: אני לא יכול לפלח כמה מהן היו נגד מתדלק.

<טל בורמן: רוצה לומר, כל תגרה שמתפתחת, כל תקיפה שמתפתחת, בין אם זה שני אזרחים שרבים על תידלוק או אחרים, אני לא יכול להגיד מה מול המתדלק ומה לא ולכן, אני לא יכול להרחיב מעבר לזה.

<טל בורמן: לגבי השאלה מי פונה למשטרה, כנ"ל, אני לא יכול, לרוב מדובר במתדלק עצמו, בין אם זה נפתח באירוע כשסיור מגיע למקום, גובה תלונה וזה מועבר להמשך טיפול חקירות ובין אם המתדלק מגיע מיוזמתו.

רויטל סויד: תאמר לי, אתה מדבר על 400 תקיפות בתחנות דלק, זה לא מעט, זה אפילו יחסית הרבה מאוד כשאנחנו מדברים על תחנות דלק.

רויטל סויד: מה אתם עשיתם?

רויטל סויד: ב-2008 התקיים דיון בכנסת, בדיוק בנושא הזה.

רויטל סויד: לכאורה, לאור הדיון שהיה בשנת 2008 בדיוק בנושא הזה, לא היינו בכלל אמורים לנהל פה בכלל דיון, כל המסקנות שהוסקו ושעלו מהנתונים ותודה רבה לך, חבר הכנסת אלי כהן, שאתה מעלה את הנושא, היו צריכות להיות כבר מיושמות ובין היתר גם על ידי משטרת ישראל.

רויטל סויד: משטרת ישראל, אגב, אז דיברה על עשרות מקרים, לא על מאות מקרים בשנה, אלא על עשרות מקרים בלבד והשאלה שלי היא, האם אתם רואים את הנושא הזה כנושא בעל חשיבות, כי כשאתה אומר לי שיש 400 מקרים אז אני מבינה שזה נכלל בתוך כל תיקי האלימות ואתם לא שמים על זה איזשהו דגש מיוחד, או איזושהי תשומת לב מיוחדת, או איזשהן הנחיות מיוחדות בנושא הזה.

<טל בורמן: כל מקרה אלימות, מעצם היותו מפגש של תקיפה או פגיעה בשלומו של אדם יש לו חשיבות גבוהה בטיפול המשטרתי.

<טל בורמן: להגיד האם ניתן טיפול ספציפי לגבי תחנות דלק – אני לא יכול לציין את זה, כי לא בדקתי את הדבר הזה.

רויטל סויד: אלה נתונים שתוכל להמציא אותם לוועדה?

<טל בורמן: אני לא בטוח, צריך לבדוק.

רויטל סויד: אז תעדכן אותנו בבקשה, באם אתה יכול להמציא את הנתונים האלה לוועדה.

רויטל סויד: עכשיו, תאמר לי בבקשה, בעיקר כשאנחנו מדברים פה על שעות הלילה, האם אתם עורכים סיורים מוגברים בתחנות דלק?

רויטל סויד: האם אתם בכלל עוברים בתחנות דלק בסיורים בלילה?

רויטל סויד: האם יש לכם איזושהי הנחיה מסויימת, הרי צריכה להיות הנחיה מיוחדת שאתם נותנים לתחנות דלק, שצריכים להיות שני מתדלקים בשעות הלילה כדי שיוכלו להגן אחד על השני, וכדי למנוע מצבים כאלה של שוד, של אלימות.

<טל בורמן: אני לא יכול לענות על השאלה הזאת מעצם היותי נציג החקירות, הדבר צריך להיות מופנה לאג"מ ולרישוי עסקים, אני יכול רק לבדוק ולהעביר תשובה.

רויטל סויד: האם זה משהו שאתה יכול לבדוק אותו עכשיו?

רויטל סויד: לתת לנו תשובה תוך כדי הדיון?

<טל בורמן: לא.

רויטל סויד: תנסה?

<טל בורמן: אין לי מול מי לפנות כרגע, אני לא יודע אל מי לפנות, זה צריך לעלות לאג"מ.

רויטל סויד: כן, התשובה לא מספקת, אני חייבת לומר ואני רוצה גם לומר לך מדוע.

רויטל סויד: זה לא שאנחנו מפתיעים ושזו פעם ראשונה שמתנהל דיון כזה בכנסת.

רויטל סויד: דיון כזה בכנסת התנהל גם לפני – אפשר לומר כבר שבע שנים, ובדיון ההוא שהתנהל לפני שבע שנים, הייתה פניה למשטרה והמשטרה אמרה שהיא תבחן את הדברים האלה ואגב, אז, היא יכלה קצת יותר לפלח בין מקרים שהם שוד לבין מקרים שהם תקיפה ולא דיברו על מספרים כאלה.

רויטל סויד: אני כן הייתי מצפה לשמוע, מה אתם חושבים שצריך לעשות כדי למנוע, איך אתם חושבים, מהי האחריות שאתם חושבים שצריך להטיל על חברות דלק, על הנהלת התחנות או החברות עצמן ואיזו לא, איזה אמצעי מיגון ובטחון אפשר כן לעשות כדי לאבטח, התשובות מאוד חסרות, אני חייבת לומר, רב פקד טל.

רויטל סויד: טוב, לפני שנעבור תחנות הדלק, ערוץ 10, ישראל, תרצה להוסיף?

רויטל סויד: אתה גם בקשר עם המתדלק, האם תוכל להוסיף לנו כמה נתונים?

<ישראל חתן: בהחלט.

<ישראל חתן: קודם כול תודה רבה על ההזמנה ותודה רבה לחבר הכנסת אלי כהן, שלקח על עצמו לעשות ביחד בסיפור הזה.

<ישראל חתן: אני אציג את עצמי.

<ישראל חתן: לי קוראים ישראל, אני תחקירן במערכת התכנית "הכול כלול" בערוץ 10 ואני אציג.

<ישראל חתן: גיל לצערי לא יכול להצטרף אלינו היום, אז אני אנסה להשמיע את הקול שלו וגם להציג עוד כמה זוויות של הספור הזה.

<ישראל חתן: אלינו לתכנית מגיעות הרבה תלונות, סרטונים ודברים כאלה אבל, אני חושב שתסכימו אתי שהסרטון שראינו עכשיו הוא חריג, לא רק בברוטליות שבו ובאלימות שמוזכרת בו, כי כשרואים את הסרטון הזה, הדבר שהכי ניבט ממנו בצורה חזקה זה חוסר האונים שהמתדלק נמצא בו, בתקיפה הזו.

<ישראל חתן: אנחנו היינו בקשר עם גיל, אני עדיין בקשר עם גיל, דיברתי אתו גם אתמול, אנחנו מלוויים אותו לאורך כל התקופה, מאז התקיפה שהייתה בדצמבר האחרון, וכמו שאפשר לראות, גיל בעצם נמצא לבד בתחנה וזה אולי חלק מה'טריגר', ממה שגרם בעצם לתקיפה הזו אבל אנחנו גילינו בתחקיר שלנו, שהוא נמצא לבד גם ברמה המערכתית אפשר להגיד.

<ישראל חתן: יש פה את נציגי חברות הדלק שבטח עוד ידברו על זה אבל, משיחות שהיו לנו עם גיל אנחנו מבינים שהוא פנה למפקד המרחב שלו, למפקד תחנת הדלק עצמה והוא התקשה בקבלת דברים אלמנטריים כמו למשל, קבלת אותו סרטון אבטחה, שהוא בעצמו היה צריך לקבל, שזה מן הסתם, דבר שיכול לעזור בתפיסה של אותו תוקף.

<ישראל חתן: אני גם פניתי למנהל המרחב, שהוא חדש בתפקיד ולא כל כך ידע על מה אני מדבר - - -

רויטל סויד: ישראל, בשיחות שלך עם המתדלק, עם רוט, הוא מעודכן על זה שהוגש כתב אישום?

רויטל סויד: מישהו עדכן אותו על זה?

<ישראל חנן: בוודאי, בוודאי אני עצמי הייתי גם בתחנת המשטרה בראשון לציון, בדיון בהארכת המעצר והיינו אתו בקשר כל הזמן, הוא יודע בדיוק מי הבחור, מה השם שלו והכול, אבל, גבירתי יושבת הראש, אני חושב שאנחנו קצת נחטא לדיון אם נעסוק במקרה הספציפי הזה של גיל, ויש פה עוד המון מקרים שאני סתם דליתי, תקיפות מ 2009, 2010, 2015, יש איזושהי תקיפה בתחנת עפולה, שאנשים הגיעו רעולי פנים לתחנה, ריססו את המתדלק שם בגז מדמיע, ממש תקיפה כאילו מתוכננת, כאילו הם כבר יודעים מה הפוטנציאל שגלום בתקיפה כזו, מתדלק שנמצא לבד, שעות על גבי שעות, בלי אף אחד שנמצא אתו, בתנאים קשים, אנחנו כולנו יודעים מה קורה בתחנות הדלק, אנחנו מגיעים לשם, רובנו קצרי רוח ורוצים כבר לצאת משם, זה לא מקום שכולם בו רגועים ושלווים וזה רק מגדיל את הנפיצות של מקום כזה.

<ישראל חנן: גיל מספר לנו על מקרים שבהם הוא היה צריך לעזור, למשל, לאדם נכה, הוא נמצא לבד בתחנה, זה מן הסתם לוקח יותר זמן, ואנשים צופרים ולחוצים ועוד פעם, הדברים האלה מתפוצצים.

<ישראל חנן: אנשים הם חמומי מוח, אין ספק בזה, גם אותו תוקף, האחריות היא לגמרי עליו אבל, אנחנו שואלים, כמו שגם שאלנו בתכנית, איפה – כמו שגם חבר הכנסת כהן שאל, איפה בעצם החברה?

<ישראל חנן: איפה התאגיד?

<ישראל חנן: איפה "סונול", "דלק" כל חברה אחרת, נמצאת בסיפור הזה?

<ישראל חנן: איפה העזרה שהן נותנות ומגבות את העובדים שלהן?

<ישראל חנן: הוא לא הותקף במהלך חופשה באילת, אלא הוא עבד והוא עדיין עובד שם, גיל נמצא חמש שנים בתחנות הדלק השונות של "סונול", הוא מרוויח משכורת לא גבוהה יותר מדי אבל הוא ממשיך לעבוד שם ואין לו את אמצעי ההגנה הבסיסיים, אין לו גם מן הסתם את תחושת הביטחון שנגזרת מתוך הדבר הזה וזהו.

<ישראל חנן: היה חשוב מאוד שאנחנו נשמיע את הדברים, גם של גיל וגם באופן כללי, כמו שאני אומר, של כל המתדלקים בארץ, כשאני אומר שוב, לדעתי האישית – ואני חושב שתסכימו אתי, שאנחנו צריכים לפתור את זה ברמה היותר מערכתית, גם עם גיבוי של חברות הדלק את המתדלקים שלהן, שמותקפים, שנמצאים – לא רוצה להישמע יותר מדי דרמטי אבל ממש בחזית, כן, מול הלקוחות, נמצאים לבד שעות על גבי שעות, עומדים, גיל גם תיאר לנו סיטואציות שבהן, בגלל שהוא לבד הוא לא יכול לצאת כמעט להפסקות, מה שמקשה עוד יותר על מהלך היום התקין שלו, וזהו.

<ישראל חנן: אני מקווה שאנחנו - - -

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה ישראל, תודה.

רויטל סויד: אני רוצה בבקשה, נמצא אתנו יושב ראש ארגון סוכני ובעלי תחנות הדלק, מתי יצחק.

רויטל סויד: מתי, בבקשה, אנחנו רוצים לשמוע, באמת, קודם כל אנחנו לא מדברים על תופעה חדשה ולצערי, התחקיר שראינו עכשיו הוא לא תחקיר שמתייחס לאירוע נקודתי שאירע לאחרונה, אלא מדברים פה על תופעה, שהיא תופעה שכיחה, שמתפרסת כבר על פני הרבה מאוד שנים.

רויטל סויד: מה אתם עושים בארגון כדי להגן על המתדלקים שמוצאים את עצמם הרבה פעמים קורבן של תקיפות, שוד, זעם, תסכול, כספים?

רויטל סויד: מה עשיתם מאז 2008 ועד היום?

רויטל סויד: מה השתנה ואיך אתם באמת מגנים על העובדים שלכם?

<מתי יצחק: קודם כל תודה שזה עלה לדיון, זה מאוד חשוב, תודה גם לתחקירן, בעצם אנחנו לא שמענו הרבה מהגוף שצריך לאכוף את זה, שזה המשטרה, מה נעשה, חסרים לנו הרבה פרטים אבל, אני לא בא ו"סוגר את הגולה", כי קודם כל ברוב התחנות היום יש להם צ'יפים ביד, יש להם מכשירים שמפעילים אזעקות, יש תחנות, הרי אתה צריך לחלק אותם לאזורים מסויימים שמפעילות את התחנה דרך - - - דרך החנות, שכך המגע הוא פחות עם הלקוחות, אבל נכון שישנם הרבה עבריינים שבאים, פורקים את עצמם ואת הלחץ שם, אני אגדיל לעשות ואגיד לך שזה - - - לא רוצה גם סיגריה בשירות עצמי, ושירות עצמי הוא לדעתי אחת ה'מכות' הלא נכונות, מצד אחד זה נותן שרות עצמי, מצד שני, הנהג הישראלי, לצערנו, מתנהג בצורה ברוטאלית - - -

רויטל סויד: אבל כל עוד יש לנו את השירות העצמי – ויש לנו אותו, ואלה הנתונים - - -

<מתי יצחק: זה לא הנושא - - -

רויטל סויד: בדיוק.

<מתי יצחק: זה לא הנושא אבל אנחנו עושים ככל שמגיעות אלינו פניות לארגון, עושים את הכול בכדי להתמודד עם הבעיה.

<מתי יצחק: הנושא הספציפי הזה, אני שמעתי את זה לקראת הדיון, זאת אומרת, לא פניתי - - - עם הנושא הזה לארגון או לבעל התחנה - - -

רויטל סויד: מה זאת אומרת, האם אתם לא מודעים במהלך השנים לעובדה שמתדלקים נתונים לאלימות?

<מתי יצחק: מודעים אבל - - -

רויטל סויד: או.

רויטל סויד: קיי.

רויטל סויד: ומה עשיתם מול זה?

<מתי יצחק: אנחנו בודקים את זה ישירות מול המחוז, מול אג"מ, אג"מ זה האגף שמטפל - - - בשביל עסקים שבעצם יש לו את הנגישות לדעת דרך החקירות, אצלו אני חושב, אפשר לדעת בדיוק מה נעשה באותה תלונה, לא בהכרח יתנו לנו פרטים כי אנחנו לא צד לעניין, מה גם, יותר מזה, אומרים לך שאתה חייב שאותו מתדלק – הוא יגיש תלונה, לא מישהו מעל המנהל או גורם אחר.

רויטל סויד: מתי, אני רוצה רגע לכוון.

רויטל סויד: אני לא מדברת על מה שקרה אחרי.

רויטל סויד: אחרי – אנחנו עוד נחזור למשטרה ונראה גם מה עושים.

רויטל סויד: אני לא מדברת על השלב שאחרי שהמתדלק כבר הותקף, מה אתם עושים כדי למנוע את זה?

רויטל סויד: מה אתם עושים ואיך אתם מתנהלים כדי שלא יהיה מצב שמתדלקים יהיו נתונים לכאלה מקרי אלימות ושוד?

רויטל סויד: מה אתם עושים בנקודה הזאת?

רויטל סויד: לא אחרי.

<מתי יצחק: אני אזכיר.

<מתי יצחק: אם תראי בחומר שהיה ב-2008, הצהירה המשטרה שהיא תערוך – והייתה תקופה שונה לגמרי מהיום, מ-2008 ועד היום, היא הצהירה, המשטרה, שהיא תגביר את הסיורים בתחנות הדלק, ואצלנו, באזור שאני מכיר, אני יודע שישנם סיורים ואגב, במקרה, בחברת "סונול", החברה הזו, שקרה אצלה המקרה, אם הייתה חנות, יש הסדר, גם צירוף מקרים, ההסדר של חברת "סונול" עם המשטרה הוא שהם יושבים ואוכלים אצלם כריכים מסויימים, זאת אומרת, תמיד יש תנועה של שוטרים בסביבה כדי להיות באותה תחנה של החברה הזאת, "סונול" אבל, זה עדיין לא פותר את שאר החברות כמו "דלק", TEN ו"פז" וכל שאר החברות.

<מתי יצחק: אנחנו משתדלים, משתדלים, לגרום לכך שהעובדים ירגישו נוח, ירגישו בטחון, עושים את הכול, משאירים עם העובדים לפעמים בשעות מסויימות, לא בשעות שהם - - -

רויטל סויד: מתי, אני מתנצלת, אתה באמת, אתה מאוד נחמד, אתה מתאר בחביבות אבל, אני לא שמעתי שום דבר אופרטיבי.

רויטל סויד: "ישבנו, עשינו ישיבה, התכנסנו ביחד, קיבלנו החלטה, אחת, לא משאירים מתדלק לבד משעה כך וכך ועד כך וכך.

רויטל סויד: שתיים, אנחנו דואגים לכך שלכל מתדלק יהיה גז פלפל עליו כדי למנוע מצבים בהם לא יוכל להגן על עצמו.

רויטל סויד: שלש", אני לא שומעת את הדברים האלה, אני שומעת דברים - - -

<מתי יצחק: בסדר אבל צריך לדעת אם הוא לא מסוכן ליד אדי הדלק, זה יכול לגרום - - -

רויטל סויד: פתרון אחר, 'שוקר' חשמלי, 'שוקר' חשמלי, או.

רויטל סויד: קיי.

רויטל סויד: ?

רויטל סויד: באמת, אני לא שומעת ממך שום דבר.

רויטל סויד: מי אדוני?

<מתי יצחק: זה צביקה קורמן, יושב ראש ארגון - - - פז.

<מתי יצחק: בבקשה, צביקה.

<צבי קורמן: אני נמצא חמשים שנה בתחנות דלק וקצת יותר.

<צבי קורמן: אתם פונים אלינו והכתובת היא לא אנחנו.

<צבי קורמן: אני אלך קצת אחורה - - -

רויטל סויד: אז מי הכתובת?

<מתי יצחק: חברות הדלק.

<צבי קורמן: לא - - - המחוקקים, לא חברות הדלק, הבנקים, המשטרה, לא אנחנו.

<צבי קורמן: אנחנו הגוף האחרון שישפר לו - - - ואני אלך קצת אחורה, אם אתם זוכרים תקופה, לפני שהתחיל השירות העצמי, היה עניין של צ'קים, כל בנק היה מחלק לכל ארחי-פרחי צ'קים, חמישים, ששים פנקסי צ'קים, היו באים לתחנות דלק, קונים דלק ולצ'קים האלה לא היה שום כיסוי, עד שהתקשורת עלתה על זה, במשך שנים דיברנו, דיברנו, דיברנו, עד שהתקשורת עלתה על זה והבנקים התחילו לעשות סדר מסוים, שלא יתנו לכל אחד פנקסי צ'קים והנושא הזה הופסק - - -

מאיר כהן: אדוני, הדיון עצמו הוא דיון בשמירה על ביטחונם של המתדלקים, לכן נשמח אם תוכל לתת התייחסות לשאלה איך אנחנו נותנים להם בטחון.

מאיר כהן: אילו הצעות יש?

מאיר כהן: אנחנו עכשיו לא בדיון על הבנקים, אפשר לעבור לוועדת כספים, בוא נדון בנושא הספציפי.

<צבי קורמן: אתה לא יכול תוך שתי דקות לגמור בעיה.

מאיר כהן: לא, רוצים התייחסות.

<צבי קורמן: חמשים שנה בשוק.

<צבי קורמן: הבעיה קיימת חמישים שנה, ולא שתי דקות.

רויטל סויד: הבעיה קיימת חמישים שנה ואנחנו נשמח לשמוע איך אתם מתמודדים?

<צבי קורמן: אם תתנו לי לדבר אני אגיד לכם.

רויטל סויד: בבקשה, בבקשה.

<צבי קורמן: הכנסתם את השירות העצמי.

רויטל סויד: "הכנסנו", כן.

<צבי קורמן: אם ראיתם את התלונה פה, העובד, מה יש לו לעשות, זה שירות עצמי, למה הנהג בא והוא בכלל עובד, זה שירות עצמי, מה יש לעובד עם שירות עצמי?

<צבי קורמן: ואת יודעת למה הוא לא עובד, מפני שהמשאבות חסומות, שלא כל אחד יוכל לגשת, להכניס את הכרטיס שלו ולמה?

<צבי קורמן: באות קבוצות שלמות של גנבים, באים למשאבת דלק, מכניסים את הכרטיסים שלהם, בודקים אם הכרטיס תקף או לא תקף, אם הכרטיס לא תקף הוא זורק אותו, אם הכרטיס בתוקף הוא מיד מביא מכונית, בוא אני אתדלק לך, מאתיים שקל תמורת מאה וחמישים שקל, על המקום, בתוך תחנת הדלק ולעובד אין מה לעשות, כרטיס תקין, הגנב ישנו, הוא רואה אותו, הוא יילחם נגד הגנב?

<צבי קורמן: אין לו מה לעשות.

<צבי קורמן: הכניסו שיטה אחרת.

<צבי קורמן: כל המשאבות חסומות, העובד, עם הכרטיס שלו, פותח את המשאבה ובודק את הכרטיס, אם זה שירות עצמי אז למה הוא בא לעובד?

<צבי קורמן: הוא רצה לבדוק את הכרטיס, העובד מיד לא ענה לו וזה בטח לא אדם מן השורה, אם הוא בא באלימות הוא לא אחד שבא מן הישוב, ממשרד - - -

רויטל סויד: צבי, מה אתם עושים כדי למנוע את זה?

רויטל סויד: מה אתם עושים כדי, לא, לא, לא אתם, לא אתם, סליחה, אתם, לא - - -

<צבי קורמן: אתם, המחוקקים - - -

רויטל סויד: אתם, לא, לא, לא.

<בעז ארד: אנחנו לא מחנכים את עם ישראל - - - כל הכבוד.

<צבי קורמן: רגע, אתם המחוקקים, צריך לפנות לחברות אשראי, כמו שיש כספומט ואדם בא, מקיש את הקוד הסודי שלו, זה פותח את הקופה ונותנים לו כסף, ואם הכרטיס הוא גנוב או לא בסדר, אז המכונה מעלימה את הכרטיס, אתם צריכים לפנות לחברות האשראי - - -

רויטל סויד: ואז לא תהיה שום אלימות.

<קריאה: לא יהיה חיכוך.

רויטל סויד: לא תהיה שום אלימות, עם הבחור הזה, באמת.

<צבי קורמן: לא יהיה לו מה לעשות עם השירות העצמי, הוא לא ייגש למשאבה של שירות עצמי, הוא לא ייתן שירות או לא יצטרך לתת שירות.

<צבי קורמן: מי שבא ורוצה שירות מלא, הוא אדם שלא יודע לקחת שירות ואדם בדרך כלל מתורבת, לא אלים, מי שבא עם אלימות זה מיד - - -

רויטל סויד: צבי, מה שאתה אומר לנו פה זה שאתה מצהיר, שכל האלימות שיש בתחנות הדלק היא אך ורק במשאבות של תידלוק עצמי?

<צבי קורמן: אך ורק.

רויטל סויד: זה מה שאתה אומר 'אך ורק'?

<צבי קורמן: אך ורק.

<צבי קורמן: רגע.

רויטל סויד: זה ברור לך, אבל זה ברור לך, שזה לא כך.

רויטל סויד: מגיעים, לא, באמת - - -

<צבי קורמן: רגע, להשלים - - -

רויטל סויד: אני רוצה לומר, סליחה, סליחה, אני אתן לך להשלים אבל אתה תענה לעניין ואני רוצה לומר לך למה אני מכוונת, אתה תוכל להגיד כל מה שאתה רוצה, או.קיי.?

רויטל סויד: תראה, אתה מדבר פה על תופעה ואתה אומר "כרטיסי האשראי" ו"צריך לבלוע" ו"אתם המחוקקים תחוקקו חוקים" וכיוצ"ב, הכול טוב ויפה.

רויטל סויד: הכול טוב ויפה.

רויטל סויד: עדיין, לא אמרתם איך אתם מתמודדים עם המציאות שהתהוותה כבר הרבה מאוד שנים, שבה יש אלימות, אז במקום מתדלק אחד שימו שם שניים, גם בשירות עצמי, אז במקום שהמתדלק הזה יעמוד לבד, תארגנו שיהיה לו שם גז פלפל, סליחה, סליחה, לא סיימתי לדבר, אז שלמתדלק הזה יהיה 'שוקר' או שיהיה לו גז פלפל או שתהיה לו דרך אחרת או שיהיה לו אמצעי אחר, להזעיק עזרה.

רויטל סויד: אתם לא יכולים, עם כל הכבוד, לבוא ולהשליך אחריות שנמצאת עליכם – אנשים שעובדים ברשותכם, אנשים שנמצאים תחת אחריותכם, לבוא ולהגיד: הבנקים אשמים בגלל כרטיסי האשראי והמחוקק אשם שהוא לא מגביל את הבנקים עם כרטיסי האשראי, שיבלעו את כרטיסי האשראי, עם כל הכבוד, באמת עם כל הכבוד.

<צבי קורמן: לפי דעתי, עוד רגע, לפי דעתי את לא חיה את המציאות, מכיוון שאם ניתן 'שוקר' או נתן אקדח לעובד - - -

רויטל סויד: לא דיברנו על אקדח.

<צבי קורמן: רגע, זה לא אקדח - - -

רויטל סויד: לא דיברנו על אקדח.

<צבי קורמן: לא משנה.

רויטל סויד: דיברנו על אמצעי הרתעה.

<צבי קורמן: כל כלי הרתעה שתתני לעובד זה לא ייגמר בהרתעה או בגניבת חמישים שקל, זה ייגמר ברצח.

<צבי קורמן: ואם ניתן - - -

רויטל סויד: זאת אומרת, מה שאתה אומר, אני רוצה רק לסכם, אתה אומר:

רויטל סויד: אני לא נותן – לא גז פלפל ולא 'שוקר', כדי שזה לא ייגמר ברצח?

<צבי קורמן: אני פונה לחברות - - -

רויטל סויד: האם זה מה שאתה אומר?

רויטל סויד: לא, תענה לי, סליחה, תענה לי לשאלה הזאת קודם כל.

רויטל סויד: אתה אומר: אני לא נותן לעובדים שלי, למתדלקים, אמצעי הגנה על עצמם, כגון 'שוקר' או גז פלפל, אני לא נותן להם את זה, כדי שזה לא ייגמר ברצח, האם זה מה שאתה אומר?

רויטל סויד: אני מבקשת אחד אחד, סליחה.

<צבי קורמן: זה אֲת אומרת את זה.

רויטל סויד: אז אני שואלת.

<צבי קורמן: לא, לא, יש לחצן ביד.

רויטל סויד: אני מדברת על אמצעי מיגון, לא על אמצעי הזעקת עזרה.

רויטל סויד: אמצעי מיגון.

<צבי קורמן: יש לחצן מצוקה, תוך שתי דקות - - -

מאיר כהן: זה לא תקף, זה לא חייב להיות אצל כולם.

מאיר כהן: כלומר, יש תחנה - - -

<צבי קורמן: כל אחד, כל עובד לילה יש לו.

<קריאה: כל אחד, יש לו, אין דבר כזה.

רויטל סויד: מצוין, ואז, זה חמש דקות עד שמגיעה המשטרה.

רויטל סויד: ועד שמגיע המוקד, מה אתה אומר לנו?

רויטל סויד: מה אתם עשיתם כדי שהוא יוכל להגן, שהמתדלקים יוכלו להגן על עצמם?

<צבי קורמן: הוראה חד משמעית, אם בא מישהו לשדוד, תן לו את הכסף.

רויטל סויד: מצוין, וכמו שראינו את דור, לא רצו לשדוד אותו, כל מה שרצו זה רק לתקוף אותו, אילו אמצעי מיגון אתה נותן למתדלקים שלך?

<צבי קורמן: כמו שאין אמצעי מיגון לאדם שהולך ברחוב, ו'פּושְט' רוצה לתקוף אותו, כך אין לו גם אמצעי מיגון נגד אחד שבא לתקוף.

<צבי קורמן: אנחנו מציעים שירות למי שרוצה שירות, אנחנו לא נותנים שירות לפושעים - - -

רויטל סויד: הבנתי, אז אתם נותנים שירות לאנשים, אתם לא נותנים שירות למתדלקים ואבטחה למתדלקים, תודה.

רויטל סויד: תודה רבה, אדוני, תודה.

<צבי קורמן: אנחנו לא נותנים שירות לפושעים, הם צריכים לשבת בבתי הסוהר.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: אדון גוטמן, זה אתה?

רויטל סויד: לא, בעז, הצג את עצמך.

<בעז ארד: אני בעל תחנת דלק, חבר בהנהלת ארגון בעלי תחנות הדלק.

<קריאה: נציג הנכים גם.

<בעז ארד: במקרה אני גם נכה צה"ל ומייצג את נכי צה"ל.

<בעז ארד: במקרה - - -

רויטל סויד: בתחנת הדלק שלך הייתה אלימות כנגד המתדלקים?

<בעז ארד: אספר לך.

רויטל סויד: תספר.

<בעז ארד: בשבוע שעבר, המתדלק, באמצע היום, ניגש לנהג שעצר את רכבו וחסם את המסלול, רצה לרדת, ללכת לקנות משהו.

<בעז ארד: ניגש אליו המתדלק וביקש ממנו לא לעמוד שם.

<בעז ארד: הוא ענה לו בקללה והתחיל ללכת, המתדלק קרא לי, אני נמצא שם, אני יצאתי לבן אדם, אני ביקשתי ממנו בנימוס רב, להזיז את רכבו כי זה מפריע, אני חטפתי מכות.

<בעז ארד: אחרי שהבן אדם שהיה אתו ראה שהוא מכה אותי, הוא רואה שאני נכה, כי אי- אפשר שלא לראות, הוא ניגש, תפס אותו ועצר אותו.

<בעז ארד: אם אני הייתי עם לחצן מצוקה אז זה לא היה עוזר, כי עד שתגיע החברה המסייעת או המשטרה – כי מודיעים ישירות למשטרה, זה היה מאוחר מדי.

<בעז ארד: אין פה מה לעשות.

<בעז ארד: גם כשאתם מדברים על לשים עוד עובד, זה לא עוזר, יש לנו חברה אלימה, צריך ענישה לאנשים האלה אבל, במקרים קודמים שאני הזעקתי, פניתי למשטרה, אז תיקים נסגרו מחוסר ענין לציבור, לא טופלו - - -

<מתי יצחק: רוב המקרים, ברוב המקרים.

<בעז ארד: התיקצוב של מינהל הדלק הוא לאדם אחד, בכסף שנותנים לנו כתיקצוב מדובר בעובד אחד בלבד.

<צבי קורמן: זה מוצר בפיקוח.

<בעז ארד: איפה מינהל הדלק?

<בעז ארד: שיתקצב לנו יותר אנשים אז זה יהיו יותר אנשים.

רויטל סויד: תסביר את זה בבקשה.

<מתי יצחק: זה מוצר בפיקוח.

רויטל סויד: סליחה, תסביר את זה בבקשה.

רויטל סויד: תסביר בבקשה, מה אתה חושב שמינהל הדלק צריך לעשות?

רויטל סויד: תפרט את זה בבקשה.

<בעז ארד: מינהל הדלק הוא למעשה, קובע את העמלה שלנו, כי זה מוצר בפיקוח.

<בעז ארד: 95 הוא מוצר בפיקוח והוא המוצר העיקרי שנמכר בתחנות הדלק.

<בעז ארד: התימחור שלו מבוצע על ידי מינהל הדלק והוא, בתימחור שלו קבע, שאדם אחד עובד בתחנה, אז אם הוא יגדיל לנו את התיקצוב וייתן לנו לעוד עובד, נשים עוד עובד.

רויטל סויד: האם פניתם?

רויטל סויד: ביקשתם?

רויטל סויד: לפחות לשעות מסויימות?

<בעז ארד: ודאי, בטח, הרבה פעמים פנינו - - -

<קריאה: לא פעם אחת.

<בעז ארד: ואמרנו לו שהתיקצוב הוא לְמְעט מדי - - -

רויטל סויד: האם יש פה נציגי מינהל הדלק?

<בעז ארד: אני לא רואה.

<צבי קורמן: אני, סליחה - - -

רויטל סויד: אתה כן, רק קראו לך לא? לא הבנתי.

<בעז ארד: הוא לא נציג מינהל הדלק, אין פה, אני לא רואה פה אף אחד ממינהל הדלק.

<אני גוטמן: הם גם לא הוזמנו.

<אני גוטמן: הם לא מוזמנים.

<בעז ארד: כך שקודם כל רוצים לבצע איזה תיקצוב נוסף, ויתנו לנו תיקצוב נוסף אז אנחנו גם ניתן יותר אנשים.

<בעז ארד: אנחנו מוגדרים ומוגבלים כי המוצר העיקרי שאנחנו מוכרים הוא מוצר שנמצא בפיקוח.

<בעז ארד: לגבי האלימות, היא לא רק כלפי עובדים, אנחנו חיים לצערנו הרב בחברה אלימה, שהטיפול בחברה האלימה - - -

רויטל סויד: בעז, לפני שאנחנו מדברים על החברה האלימה ונפתור את בעיות החברה, לפני שנעשה את זה אני רוצה לומר לך משהו.

רויטל סויד: אתה מתאר סיטואציה שאתה חווית, ברמה האישית, רק בשבוע שעבר, ונתת דוגמה שהיטבת לתאר אותה וזה היה כנראה בשעות היום, או לפחות כאשר היו אנשים בתחנה ואין ספק שהעובדה שהייתה נוכחות של אותם אנשים, בין היתר גם חבר של אותו תוקף, הייתה כדי למנוע את הדרדרות העניין.

רויטל סויד: אני מסכימה אתך, אגב, שלחצן המצוקה, כפי שאמר לנו החבר פה, הוא דבר שהוא "טוב ויפה" לעשר דקות או רבע שעה לאחר מכן אבל, אתה מתאר בדיוק את הסיטואציה שבה כמה חשוב שיש עוד אדם אחד נוכח במקום, אז לא מתקצבים אתכם בזה ויכול להיות שחבל שמינהל הדלק לא נמצא פה והיינו שמחים לשמוע את התשובות, אבל האם לא חשבתם לשנייה על שום דרך בצורה שהיא, שאתם אולי תְּגבו את העובדים שלכם ותתגברו את זה בעוד עובד?

רויטל סויד: משהו שייצא מכיסכם?

רויטל סויד: משהו שאתם תישאו בו?

רויטל סויד: זה דבר אחד.

רויטל סויד: דבר שני, האם אתה חשבת באיזשהו אופן - - -

<בעז ארד: אל"ף - - -

רויטל סויד: סליחה, האם אתה חשבת באיזשהו אופן להגן על העובדים שלך בתחנת הדלק הפרטית שלך ולדאוג לך שיהיו להם אמצעי הגנה על עצמם, לא לחצן מצוקה אלא אמצעי הגנה על עצמם?

<בעז ארד: בתחנה הפרטית שלי, במקרה, אצלי, רוב הזמן יש יותר מעובד אחד גם בלילה, למה?

<בעז ארד: כי החנות "נוחות" פתוחה, יש בה בן אדם ובן אדם בחוץ, אז אצלי במקרה יש שני אנשים אבל שלא תחשבי שזה גורם לפחות מקרים אלימים.

רויטל סויד: אבל זה לפחות מסייע, אדם לא צריך להתמודד עם זה לבד.

מאיר כהן: יש לך רעיון לאמצעי מיגון, אמצעים שאתה חושב שיוכלו לתת לאותו עובד את תחושת הביטחון?

<בעז ארד: תראה, היא הזכירה 'שוקר', להערכתי 'שוקר' הוא בעייתי כי אנחנו בסביבה של - - -

מאיר כהן: מה כן?

מאיר כהן: בוא נחשוב עכשיו איך פותרים, איזה דברים, אתה התמודדת עם אלימות בעצמך - - -

<בעז ארד: נכון.

<בעז ארד: ונאמר כאן על ידי השוטר שיש לפחות ארבע מאות מקרי אלימות – ולמה אני אומר 'לפחות', כי ישנם עוד מקרי אלימות שלא מדֻווחים, כלומר, אנחנו מדברים על הרבה יותר מארבע מאות, על הרבה יותר ממקרה אחד בממוצע ליום של אלימות כזאת או אחרת, במסגרת תחנת דלק ולכן, השאלה אליך, על מנת לשפר את המצב, כי אנחנו לא יכולים להמשיך במצב שבו יש מקרה אלימות אחד, שניים או יותר, ביום, בתחנת דלק במדינת ישראל.

<בעז ארד: אילו רעיונות יש לך על מנת לתת את תחושת הביטחון לאותם מתדלקים?

<בעז ארד: תראה, אצלי, רוב הזמן יש יותר ממתדלק אחד אבל זה לא דבר שהוא אפשרי לכל התחנות.

רויטל סויד: אבל שואל אותך חבר הכנסת כהן מה אתה מציע.

רויטל סויד: אתה לא נותן מענה.

רויטל סויד: מה אתה מציע חוץ מלהטיל את האחריות על מינהל הדלק ושמענו גם על כרטיסי אשראי.

<בעז ארד: אם היו מטפלים במקרים האלה בצורה נכונה הם לא היו חוזרים, אבל המערכת כל כך סלחנית וכל כך לא מטפלת במקרים, גם אם אדם - - -

רויטל סויד: אנחנו נמצאים ביום האישה הבינלאומי, אישה נרצחה אתמול, מכניסים אנשים למאסרי עולם, עדיין מקרי הרצח קורים, אז בבקשה, בוא נדבר על מה שאתה מדבר עליו כפתרון שאתה חושב אותו, כבעל תחנת דלק, איך אתה חושב, מלבד גלגול אחריות על מינהל הדלק, עם מה אתה חושב שאתה היית יכול לבוא ולפתור את הבעיות, לא אתה, בכלל, לעובדים שלך.

<צבי קורמן: בעז.

<בעז ארד: צביקה, בבקשה.

<צבי קורמן: אני הולך, זה בעבר הרחוק, שעוד לא הייתי ותיק בענף הזה, החלטנו לסגור תחנות דלק בלילה, מתשע התחנות היו סגורות אבל, המשטרה פנתה אלינו וזה אחד התנאים, שהיו אנשים במצוקה בלילה, פנצ'רים, תקלות, אלימות, לא בתחנה, מסביב לתחנה, התחנה היא נקודת אור שקוראת לאדם במקרה של מצוקה, טלפון, אזעקה, משטרה, כיבוי אש, לעזרה, בלילה, בסביבה שהכול חושך, אם תחנה מוארת בלילה, אדם רץ קודם כל לתחנה, להיעזר באיזושהי עזרה, באיזשהו אמצעי, על מנת להזעיק עזרה.

<צבי קורמן: הפתרון הכי טוב הוא לסגור את המכונות בלילה.

רויטל סויד: פתרון אחד הוא הבנקים וכרטיסי האשראי, ופתרון שני הוא לסגור לחלוטין את תחנות הדלק, תודה.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: נעבור הלאה.

מאיר כהן: אולי נעבור לאופניים חשמליות, לא יהיו מתדלקים.

<צבי קורמן: הבנקים וכרטיסי האשראי הם גם ביום אלימות וגם בלילה אלימות.

רויטל סויד: בסדר, נפנה לבנקים, נסגור את כרטיסי האשראי, יבלעו אותם, גם נסגור את תחנות הדלק, "סונול", בבקשה.

<צבי קורמן: לא, לא - - -

רויטל סויד: בסדר, זה היה באמת בבדיחותא, זה באמת היה בבדיחותא.

רויטל סויד: "סונול", מי נמצא כאן מ"סונול"?

רויטל סויד: מירב.

רויטל סויד: מירב גרני, הציגי את עצמך.

<מירב גרני: שמי מירב גרני, אני סמנכ"לית תפעול ב"ספרינט", זו החברה שמשווקת את הדלקים עבור "סונול".

רויטל סויד: בבקשה.

רויטל סויד: האם יש לך מה לומר?

רויטל סויד: מתדלק אצלכם הותקף, את שומעת את הדיון, את רואה את הבעיה.

<מירב גרני: אנחנו מכירים את הבעיה, הבעיה היא לא תופעה חדשה, היא תופעה שקיימת, קיימת אלימות והתגברות של אלימות בכלל בחברה שאנחנו רואים, לא רק בתחנות הדלק.

<מירב גרני: אני חושבת, אנחנו חושבים שההרתעה צריכה להגיע באמצעות חקיקה וענישה מוגברת.

<מירב גרני: החברה הופכת לאלימה יותר ויותר - - -

רויטל סויד: מירב, תעזבי.

רויטל סויד: אל תדברי על החברה.

רויטל סויד: יש באמת הרבה בעיות בחברה.

רויטל סויד: האם יש משהו שחברת "סונול" חושבת לעשות בנושא הזה?

רויטל סויד: האם יש משהו שאתם חושבים?

רויטל סויד: ישבתם?

רויטל סויד: שאלתם את עצמכם איך אתם יכולים באיזשהו אופן לאפשר למתדלקים שלכם קצת יותר בטחון ברמה האישית?

רויטל סויד: היה לכם איזה סיעור מוחין כזה בחברה?

<מירב גרני: כמובן.

<מירב גרני: "סונול" מעמידה בכל תחנה לחצן מצוקה, יש לנו סיירי בטחון שמסתובבים בתחנות, ביחוד בתחנות שהן ברמת סיכון.

רויטל סויד: באיזו תדירות הסיירים מסיירים?

<מירב גרני: זה תלוי באופן שאנחנו רואים בכל תחנה ותחנה.

<מירב גרני: כמובן שעל פי - - -

רויטל סויד: תני לנו פחות או יותר נתונים.

<מירב גרני: אין לי נתונים מדויקים לתת לך, תיכף הקב"ט שלנו ייכנס, הוא ייתן לך נתונים יותר מדוייקים.

<מירב גרני: העובדים שלנו מונחים בשעות הלילה לתת שירות דרך חלון השירות, בתחנות שיש בעיות שהן - - - באלימות, אנחנו ציידנו את התחנה בסורגים, כך ש - - -

מאיר כהן: במה, סליחה?

<מירב גרני: בסורגים.

מאיר כהן: אבל העובד עובד בחוץ.

<מירב גרני: בתוך החנות.

רויטל סויד: העובד בתוך החנות.

<מירב גרני: כך שאי אפשר להיכנס לתך החנות.

<מירב גרני: יש "מוקד רואה" שצופה כל הזמן בתחנות, באמצעות מערכת של מצלמות סגורות.

<מירב גרני: כמובן שהשוטרים פוקדים את התחנות שלנו.

<מירב גרני: אנחנו בהסדר של ארוחות שוטרים ויש נוכחות מוגברת יותר של משטרה.

<מירב גרני: הנושא של גז פלפל ו'שוקר' חשמלי נבדק אצלנו, אנחנו עדיין לא יודעים איך אנחנו יכולים להחיל את העניין הזה של הקצאה נוספת אצל העובד.

מאיר כהן: מה זאת אומרת "אתם לא יודעים איך להחיל"?

מאיר כהן: קונם את אמצעי המיגון ונותנים לכל עובד.

מאיר כהן: זה לא מסובך.

<מירב גרני: השאלה היא עם החוקיות של זה, יש לזה השלכות - - -

רויטל סויד: חוקיות – זה חוקי.

רויטל סויד: השאלה היא אחרת, מבחינת חוקיות זה חוקי, שניהם חוקיים.

<מירב גרני: מה שאני יכולה להגיד לכם זה שגם תלונות שמגיעות לידי המשטרה נסגרות מחוסר עניין לציבור ואנחנו חושבים שאכיפה וענישה נוספת - - -

רויטל סויד: טוב, אני מדברת על האחריות שלכם, לא על האכיפה ולא על המשטרה, שאגב, אני מסכימה בהחלט שהמשטרה צריכה הייתה כבר מזמן, לשנות את הגישה ואת היחס לנושא אבל אני מדברת על מה שאצלכם.

רויטל סויד: את מדברת פה על חלק מתחנות הדלק שיש בהן מתן שירות מאחורי סורגים או בתוך חנות הנוחות.

רויטל סויד: כמה תחנות כאלו יש לכם מתוך כלל התחנות?

<מירב גרני: בערך שני שליש מהתחנות.

רויטל סויד: שני שליש.

רויטל סויד: וזה רק בלילה או גם ביום?

<מירב גרני: בדרך כלל בלילה.

רויטל סויד: אני רואה שהקב"ט נכנס.

רויטל סויד: אם תוכל, שלום, בוקר טוב, אם תוכל לומר לנו איך אתם מתמודדים עם זה, רק תציג את עצמך, את השם.

<ישראל גורנלר: שלום שמי ישראל, אני הקב"ט של "סונול", מנהל הביטחון, אנחנו, מבחינתנו, כל ההתייחסות של אלימות ויותר מזה, גם כל אירוע שמוגדר כאלימות וכד', אנחנו מעבירים הנחיות לעובדים, תדרוכים - - - בתגובות, יש לכל עובד, בהתאם להנחיית המשטרה, לחצן מצוקה, שאומר, שברגע שקרה משהו והוא לוחץ, מגיע סייר משטרה בהתאם לצורך.

<ישראל גורנלר: בנוסף לזה, הקב"טים מסתובבים, מגיעים לשטח, המשטרה הם לקוחות שלנו, הם מגיעים הרבה מאוד, אנחנו בקשר אתם - - -

רויטל סויד: מה זה 'הרבה מאוד'?

<ישראל גורנלר: אני לא רוצה להגיד במספרים אבל יש תחנות שאני רואה ומסתובב, שהמשטרה מגיעה וקונים אוכל ונכנסים - - -

רויטל סויד: לא, לא, אני לא מדברת על המקרים שהמשטרה מגיעה כדי ליהנות מ"נוחות".

<ישראל גורנלר: זו נוכחות.

רויטל סויד: זה מצוין, זה מעולה אבל אני לא מדברת על זה, אני מדברת על קבלת החלטה מושכלת ובהחלטה הזו אומרים: יש תחנות שמתבצעת בהן אלימות, אי לכך ובהתאם לזאת, משעה מסויימת בשעות הערב יגיעו לשם סיורים של שוטרים, שלך, של הקב"טים שלך, שיסתובבו ויראו ולא רק לחצן מצוקה, אלא מה אתם עושים כדי לתת עוד כוח למתדלק להתמודד ולהגן על עצמו, לא בדיעבד, אחרי האלימות לקרוא למצוקה, אלא לפני כן.

<ישראל גורנלר: אני אומר שוב, נכון להיום, יש את לחצן המצוקה וזה - - - שנעשה נכון להיום.

<ישראל גורנלר: שוב, נושא גז הפלפל וכו' אנחנו צריכים לבחון את זה, יש הסמכה שעושים על ידי המשטרה או גופים - - - שאפשר לעשות את ההסמכה לגז פלפל וצריך לבחון את זה.

רויטל סויד: מה זה לבחון?

רויטל סויד: מתי התחילו לבחון את זה?

<ישראל גורנלר: עוד לא בחנו.

רויטל סויד: עוד לא בחנו בכלל.

<ישראל גורנלר: זה נושא הרבה - - -

רויטל סויד: תראה, אני מחזיקה פה פרוטוקול משנת 2008, של ישיבת ועדת הכנסת בנושא הזה בדיוק וזה כבר עלה כבר אז, אמצעי המיגון האלה, אז אני מבינה שמ-2008, שהכנסת דנה בזה בפעם האחרונה, ועד היום, אנחנו בשנת2016, הנושא הזה של גז פלפל לא נבחן אצלכם.

<ישראל גורנלר: לא רוצה להגיד לך מ-2008 עד היום, אני אומר לך - - - האחרונים, הנושא עלה שוב לבחינה, אני לא יודע מה היה לפני זה, אני לא רוצה דברים שאני לא יודע.

רויטל סויד: אצל מי הוא עלה שוב לבחינה?

<ישראל גורנלר: אצלנו, ב"סונול".

אורי מקלב: האם יש דוח שנתי - - -

רויטל סויד: חבר הכנסת מקלב, האם אתה רוצה אולי גם להתייחס וגם לומר?

אורי מקלב: האם אתה מוציא דוח שנתי להנהלה שלך, לממונים עליך, שבו יש את סיכום האירועים שנעשו בחברת "סונול" ובתחנות שלכם?

<ישראל גורנלר: כן, כן.

אורי מקלב: כן?

אורי מקלב: יש לך את ה - - -

<ישראל גורנלר: כן.

רויטל סויד: אתה יכול להציג את הנתונים האלה?

<ישראל גורנלר: לא, לא, לא הבאתי, אין לי אותם פה.

רויטל סויד: כמה מקרי תקיפה יש לכם בשנה?

<ישראל גורנלר: אני יודע להגיד שבשנה האחרונה היו בערך שבעה או שמונה.

רויטל סויד: שבעה, שמונה מקרים.

רויטל סויד: זאת אומרת, מתוך הארבע מאות מקרים שדיבר עליהם השוטר, רק שבעה היו ב"סונול" ואחד מהם היה במקרה של אדון רוט.

<ישראל גורנלר: נכון.

רויטל סויד: הבנתי.

אורי מקלב: אולי קב"ט - - -

<ישראל חנן: אפשר להציג שאלה קצרה אליהם?

רויטל סויד: שניה, אבל קודם כל, חבר הכנסת מקלב, כן.

אורי מקלב: השאלה מה נקרא 'תקיפה'.

רויטל סויד: מה?

אורי מקלב: האם תקיפה היא רק כשיש שבירת עצמות ודם?

אורי מקלב: מה נקראת אצלך תקיפה?

אורי מקלב: אתה אומר שבעה מקרים, השאלה בהגדרה, קודם כל, מה נקראת תקיפה?

אורי מקלב: - - -

<ישראל גורנלר: המקרים שאני מדבר עליהם הם כשקרתה אלימות כלפי עובד ואני לא רוצה להגיד לך 'סבירה' או 'לא סבירה' – אלימות כלפי עובד, שמישהו תקף אותו.

<ישראל גורנלר: תקיפה.

רויטל סויד: זה מאוד מוזר, ה"שבעה מקרים" האלה בשנה, אני חייבת לומר, מאוד לא פרופורציונאלי לשום דבר, באמת, יכול להיות שכדאי שתבדוק עוד פעם את הנתון הזה, כי אנחנו נשמח לשמוע נתונים יותר מדוייקים, אתה כאן בלי דפים אז יכול להיות.

אורי מקלב: עוד שאלה אחת גבירתי היושבת ראש, מהי התחלופה של העובדים, כשאתה מדבר על עובדים, אתם מוציאים אותם גם להכשרות, אתה מלמד אותם, מהי מידת התחלופה שיש לעובדים האלה?

<ישראל גורנלר: מאה בחודש.

אורי מקלב: מה?

<ישראל גורנלר: מאה בחודש.

אורי מקלב: "מאה בחודש" – מה זה אומר?

אורי מקלב: זה נקרא - - -

<קריאה: כל כמה חודשים - - -

אורי מקלב: זה נראה שכל חודש כמעט כולם מתחלפים.

אורי מקלב: מתוך ארבע מאות, כל אחד מארבע מתחלף לפי החשבון המהיר הזה.

<מירב גרני: מתוך כאלף ארבע מאות עובדים.

אורי מקלב: בלילות, אל תדברי אתי על - - -

<מירב גרני: כמאה עובדים בחודש מתחלפים.

אורי מקלב: גם עובדים של לילות וגם עובדים של היום או שיש משמרות?

<מירב גרני: סך הכול כולם עובדים במשמרות.

אורי מקלב: אם היינו לוקחים, מאתרים ומחלקים אותם לעובדים הקבועים שעובדים רק ביום, אותם נשים בצד, הרי יש עובדים שעובדים רק ביום.

<מירב גרני: יש עובדים שעובדים רק ביום אבל אין עובדים שעובדים רק בלילה, כמובן, כי זה מנוגד לחוק.

אורי מקלב: מתוך העובדים שעובדים גם ביום וגם בלילה, כמה התחלופה?

אורי מקלב: זה הנתון שמעניין יותר.

אורי מקלב: העובדים שעובדים ביום שהם העובדים הקבועים מתוך ה-1,400, הם לא משמשים לנו כאינדיקציה לתחלופה, אתה מבין?

אורי מקלב: העניין של התחלופה זה בקרב אלה שעובדים גם ביום וגם בלילה.

רויטל סויד: האם יש לכם את התשובות לדברים האלה?

אורי מקלב: זו אינדיקציה, אם יביאו את זה לוועדה.

<מירב גרני: לגבי העובדים שעובדים רק בלילה, כל העובדים שלנו עובדים את כל המשמרות ולכן אנחנו לא יודעים לנתח – לפחות לא בשלב הזה, מהי התחלופה מקרב עובדי הלילה.

אורי מקלב: או.

אורי מקלב: קיי.

אורי מקלב: , מאה עובדים כל חודש נכנסים.

<ישראל חנן: אני אשמח גם להציג שאלה.

רויטל סויד: כן, אתה יכול להציג שאלה ואחר כך נעבור.

<ישראל חנן: עוד פעם, לחזור לקרקע הפרקטית, כי היו כאן גם הצעות לשנות את הטמפרמנט של הנהג הישראלי, אם נדבר על המקרה הספציפי, האם זה סביר מבחינת התקנים של "סונול" והנהלים שלכם, שיש עובד אחד לתחנה עם עשר משאבות, עם משהו כמו מאתיים וחמישים רכב ביום, מצד התקנים שלכם, עובד אחד לתחנה שנחשבת יחסית גדולה, עשר משאבות, 250 כלי רכב ביום.

<מירב גרני: אנחנו מדברים רק על משאבות שעובדות בשירות מלא.

<מירב גרני: התקן לא מחייב אותנו להציב עובד בשירות עצמי, התקן מחייב להציב עובד בשירות מלא.

<ישראל חנן: למרות שההיסטוריה מוכיחה שיש חיכוך גם עם מתדלקים.

<מירב גרני: יש חיכוך, מצד שני אנחנו לא צריכים לתת את השירות ללקוח בשירות העצמי.

<ישראל חנן: אני לא מדבר על הלקוח, אני מדבר על העובד.

<מירב גרני: העובד לא נדרש לתת שרות ללקוח בשרות עצמי, לכן הוא אמור לעמוד בעמדה שלו שנמצאת בשרות מלא.

<צבי קורמן: אתם לא לוקחים נכון את המקרה הזה.

<צבי קורמן: הוא היה בשירות מלא, מה רצה הנהג ממנו?

<צבי קורמן: הוא לא צריך היה לתת לו שרות לפי התַקנָה.

אורי מקלב: שרות עצמי התכוונת.

<צבי קורמן: הוא היה בשירות מלא.

<קריאה: הוא היה בשירות מלא.

רויטל סויד: תאמרי לי בבקשה, אני רוצה לשאול אתכם שאלה.

רויטל סויד: המתדלק הזה, רוט, עובד אצלכם, האם מישהו מהייעוץ המשפטי שלכם ליווה אותו?

רויטל סויד: פנה לתביעות?

רויטל סויד: לפרקליטות, לראות איפה עומד התיק?

רויטל סויד: איפה הדברים נמצאים?

רויטל סויד: אנחנו שמענו פה גם שלא סייעתם לו בשום ענין של תיקון המשקפיים ומימון, אבל בואו נניח את זה בצד רגע, אני מדברת עכשיו על רמת עומק, כי אתם באמת מדברים על זה שתיקים נסגרים מחוסר עניין לציבור, ושזה לא בסדר ואני מסכימה, אגב, עם האמירה הזאת, מה אתם עשיתם ב"סונול", ובואו כן נתייחס לרוט הספציפי הזה כי זה מקרה נקודתי, מה אתם עשיתם ב"סונול"?

רויטל סויד: הייעוץ המשפטי שלכם – דיבר אתו?

רויטל סויד: ישב אתו?

רויטל סויד: ליווה אותו?

רויטל סויד: פנה לתביעות?

רויטל סויד: בָּחן?

רויטל סויד: יש חוק זכויות נפגעי עבירה, הוא יכול להיות מיוצג, אין יותר ראוי מזה שהוא יהיה מיוצג על ידי הייעוץ המשפטי שלכם, שיפנה לתביעות, יבחן היכן הדברים, יכול להיות שאז יתנו יותר שימת לב לדברים האלה.

<עדי ארבלי: או.

<עדי ארבלי: קיי.

<עדי ארבלי: , קודם כל שלום, אני עדי, משאבי אנוש ב"סונול".

<עדי ארבלי: אם אנחנו מתייחסים לגיל אז אני כן אציין שהוא פוצה על המשקפיים, והוא ציין כאן שהוא לא פוצה כיוון שהתשדיר הזה היה רק יומיים אחרי האירוע, אנחנו בהמשך השבוע פנינו אליו כמובן, באמצעותי ובאמצעות מנהל המרחב, הוא קיבל, הוא העביר אלינו מסמך של משקפיים, קיבל כמובן פיצוי, פיצוי כספי, עורכת הדין שלנו מן המחלקה המשפטית, שוחחתי אתו גם - - -

רויטל סויד: הייתם בקשר עם לשכת התביעות?

<עדי ארבלי: אני יודעת שמהביטחון היו מול המשטרה.

<ישראל גורנלר: כן.

רויטל סויד: שמענו שזה כבר עבר לבית משפט, כך הבנתי מהשוטר.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים כנראה עם כתב אישום.

רויטל סויד: לא שמעתי את זה ממך מפורשות, שמעתי ממך רק שזה מבית משפט אבל אני שאלתי שוב, הוגש כתב אישום?

<טל בורמן: למיטב ידעתי כן.

<טל בורמן: נבדוק את זה מול התביעות ונוכל לתת מענה.

רויטל סויד: חבל שאתה לא מגיע עם נתונים, זה מאוד קשה לנהל דיון כשאתה, זה לא ראוי למשטרת ישראל להגיע לדיון כזה בלי נתונים.

רויטל סויד: זאת אומרת, את יודעת בוודאות שהיועץ המשפטי לא עמד בקשר עם התביעות.

<עדי ארבלי: אני רק יודעת בוודאות שהוא קיבל פיצוי על המשקפיים.

רויטל סויד: בסדר.

<עדי ארבלי: אני יודעת בוודאות שעורך הדין שלנו פנה אליו והציג בפניו עזרה, אם הוא יצטרך עזרה ויעוץ משפטי מאתנו, אם הוא ירצה לדבר על זה, אני לא יודעת לומר מה קרה הלאה.

רויטל סויד: חוק זכויות נפגעי עבירה מאפשר לכל נפגע עבירה להיות מיוצג ואז עורך הדין מדבר ופונה לתביעות, לפרקליטות, למשטרה, אין ספק שלצערי הרב, אבל זו עובדה בשטח, יש התייחסות אחרת לגמרי, היועץ המשפטי שלכם צריך להציע בכלל, לעובדים, את האפשרות הזו ללוות אותם ולא לתת להם את - - -

<עדי ארבלי: הצענו את זה.

רויטל סויד: הוצעה אפשרות.

רויטל סויד: טוב, אני אשמח לפנות אליך, נמצא פה אבי אופן, מנהל בטחון של TEN, מה המצב אצלכם אבי?

<אבי אופן: טוב, תודה שהזמנתם אותנו.

<אבי אופן: אני משמש כארבע שנים קב"ט של TEN ולפני כשתים עשרה שנה הייתי קב"ט של "פז", כך שאני מכיר את הבעיה שש-עשרה שנים.

<אבי אופן: אנחנו חברה קטנה, חמישים וארבע תחנות, לקראת סוף השנה אנחנו נמנה ששים תחנות.

<אבי אופן: אני חייב להדגיש, אני יודע שאת לא רוצה לגעת בזה, בנושא של העבודה מול המשטרה אבל, הדבר הזה נהיה פה בצורה ברורה ואני תיכף אגיע לזה.

<אבי אופן: אנחנו עומדים, יחד עם החברים שלי כאן, הקב"טים של חברות אחרות, בפריט רישוי 22א' של משטרת ישראל.

רויטל סויד: מה זה?

<אבי אופן: פריט רישוי הוא התנאי כדי שאנחנו נוכל לפתוח תחנה.

<אבי אופן: כלומר, בלי שנעבור את הדרישות של פריט הרישוי שמדבר על נושא של ציוד בטחון, מערכות מתח נמוך, ציוד של מיגון, רמות מיגון לפי אירועים או לפי התרחשות של אירועים או צבירת אירועים פליליים במתחמים, אם אנחנו לא עומדים בעניין הזה, המשטרה לא נותנת את האישור והרשות המקומית לא נותנת לנו אישור לפתוח את התחנה.

<אבי אופן: כלומר, אנחנו מהבחינה הזאת עומדים בתנאי הרישוי של משטרת ישראל, אחרת לא היינו יכולים לעבוד.

<אבי אופן: מעבר לכך, אנחנו, כחברה, משקיעים מעבר למה שהמשטרה דורשת מאתנו.

<אבי אופן: אנחנו, כמדיניות, לא מפעילים תחנות בשעות הערב עם מתדלקים.

<אבי אופן: אנחנו בשעות תשע עשר בערב סוגרים את התחנות, לצערנו, כי אין לנו את תחושת הביטחון שאני הייתי מצפה לקבל מהמשטרה.

<אבי אופן: יש לי שני ילדים בוגרים, אחרי צבא, יכולתי לסדר להם עבודה ב"yellow" או בכל מקום אחר אבל, ככלל, כמדיניות, הם לא הלכו לעבוד בתחנות דלק.

<אבי אופן: שמעתי פה את הנציג של משטרת ישראל.

<אבי אופן: לצערי, יש פה שתי משטרות.

<אבי אופן: יש אגף החקירות ויש את אגף הרישוי, או חטיבת האבטחה.

<אבי אופן: מצד אחד אנחנו עומדים בדרישות.

<אבי אופן: מבקשים מאתנו לשים מצלמות, לשים ציוד, להשקיע המון כספים, מעבר לכך, אנחנו עושים דברים שאנחנו לא מחוייבים, כמו מיגונים כאלה ואחרים, סיורים יזומים בנקודות שמועדות לפורענות, כדי לשמור על העובדים שלנו, מצד שני, כשאנחנו באים ואוספים את כל החומר הזה, אנחנו לא מקבלים את העדיפות שהייתי רוצה לקבל.

רויטל סויד: מה אתה חושב שצריך?

<אבי אופן: עדיפות.

<אבי אופן: אני יודע היום, שאם יש לי בעיה באשראי, או כשחוקר של חברת אשראי מגיע למפלג הונאה בכל תחנת משטרה או בכל מרחב, או למחוז, הוא מקבל עדיפות, כי זו הונאה באשראי.

<אבי אופן: ואילו אני לא, ואם מכאן, בעזרתכם, תצא איזושהי מדיניות למשטרה, שפעילות עבריינית, פעילות פלילית, בתחנת הדלק, תינתן לה עדיפות על ידי המשטרה – אז תהיה פה הרתעה.

מאיר כהן: הרתעה חשובה מאוד, היא באמת חשובה אבל בנוסף לזה, ואני מסכים לנושא של אכיפה והגברה ומתן עדיפות, אבל בנוסף לזה צעדים נוספים שאתה חושב לעניין הגברת הביטחון האישי של אותם עובדים שעובדים אצלכם.

<אבי אופן: הגברת הביטחון האישי, אז אני אומר לכם ומה שאני אומר לכם זה מה שאני והחברים שלי כאן עומדים לפי דרישות המשטרה, ואנחנו עושים ויש פה פעולות שגם "סונול" וגם "דור אלון" - - -

רויטל סויד: אבל דרישות המשטרה, כמו שאתה מתאר אותן, תודה רבה לך, דרך אגב, על הדברים הסדורים מאוד, הדרישות של המשטרה, כפי שאתה מתאר אותן, הן יותר לגבי נושא של אבטחה כללית ופחות לביטחון האישי של המתדלק, יותר מיגון כללי, מצלמות וכיוצ"ב אז אתה אומר: אנחנו עושים מה שהמשטרה אומרת.

<אבי אופן: לא, לא, לא, אנחנו, אני אומר שוב, אם לא הובנתי נכון אז אני מתקן.

<אבי אופן: אנחנו עומדים בדרישות המשטרה ועושים מעבר למה שנדרש מאתנו.

<אבי אופן: בהזדמנות זו אני ממליץ לחברים כאן מהתחנות הפרטיות, שתעמידו מנהלי בטחון שיעבדו מול המשטרה ולא תעבדו באופן פרטי, כדי שגם הפעילות שלכם מול המשטרה תהיה יותר יעילה.

אורי מקלב: מה שהמשטרה מצפה ממנו לעשות - - -

רויטל סויד: הוא עושה גם מעבר וזה לא עוזר.

אורי מקלב: הוא מצפה שהמשטרה תעשה - - -

<אבי אופן: בנושא גז מדמיע, לאור האירועים של הסכינאות שהיו, אנחנו התחלנו לבחון את העניין הזה, מנהלי מכירות שלנו שיוצאים לשטח, מסתובבים בערים מעורבות, אנחנו נתנו להם גז מדמיע, אנחנו בוחנים את זה, יש, כמו שאמרו פה הקולגות שלי - - -

רויטל סויד: כמה זמן כבר יש את הגז המדמיע שאתם מנסים?

<אבי אופן: אנחנו לא חיכינו, כבר ראינו, חשנו את הדברים בשטח ושמענו את האנשים, ואנחנו הלכנו וקנינו גז מדמיע.

רויטל סויד: וזה מוכיח את עצמו?

<אבי אופן: כרגע לא עשינו שימוש.

<אבי אופן: אני, לבת שלי, נתתי גז מדמיע והיא עוד לא השתמשה אז אני לא יודע - - -

רויטל סויד: שלא תשתמש.

<אבי אופן: אבל אלה דברים שצריך לבחון אותם ולא לחלק.

<אבי אופן: אני חושב ששימוש - - - בגז מדמיע, גם כשמישהו בא וזורק מילה לא במקום למתדלק ותיכף נדבר על אלימות, כי זו לא רק אלימות שראיתי כאן, יש כל מיני סוגים של אלימות בתחנות, אז המתדלק חשוף לתביעה, מישהו אמר לו איזו מילה לא במקום, בא, מרסס לו בפנים, אז ההוא יש לו עילה לתבוע אותו ואת החברה.

<אבי אופן: תראו, אלימות, מעבר למה שראינו כאן, אלימות זה גם כשהמתדלקת, בחורה אחרי צבא, מבקשת יפה מלקוח, מנהג שיושב ברכב שלו, זה נותן לו תחושה ש"אני יושב אצלי בבית", בלי להיכנס לנעליים של המתדלק, שמבקש ממנו יפה "אל תעשן פה כי אסור".

<אבי אופן: אז האיש, בא, תופס לה את היד ומנער לה את היד ואלה דברים שלא נראה, לא הגענו למצב של תלונה כי הבחורה - - -

רויטל סויד: זה חד משמעית אלימות.

<אבי אופן: זאת אלימות.

רויטל סויד: תקיפה.

רויטל סויד: חד משמעית.

<אבי אופן: או כאשר יש מוצרים לקידום מכירות שלא מגיעים ללקוח והוא רוצה לבוא לקחת, כי הוא חושב שמגיע לו לקחת עיתון של יום שישי, או מגיע לו לקחת בקבוק מים והוא לא נותן אז יש גם אלימות.

<אבי אופן: יש הרבה מאוד מקרים שאנשים נרתעים מלעשות משהו כי אין טיפול.

<אבי אופן: אני הייתי מצפה, עם כל המצלמות, עם כל הציוד שאני נדרש לבוא ולשים, להגיע למשטרה ושאגף החקירות, שהחוקר במשטרה ייתן לי עדיפות כדי שהבן אדם הזה לא יחזור חזרה וילך לי.

<אבי אופן: יש גם תחלופה של עובדים.

<אבי אופן: העובד הזה מגיע, הוא לא נשאר כל הזמן - - -

רויטל סויד: אבי, מכיוון שאנחנו אמורים תיכף לסיים אני רוצה רק לשאול אותך.

רויטל סויד: קודם כל, אתה מאוד מפתיע אותי עם זה שאין לכם עדיפות בתחנות המשטרה.

רויטל סויד: אני יודעת על שיתוף פעולה מאוד מלא של המשטרה עם התחנות בכיוון ההפוך, כשצריכים מכם את הסרטים ואת הצילומים כדי לפענח כל מיני מעברים שעשו אצלכם בתחנות הדלק, אז אני יודעת מצוין שאתם לא רק משתפים פעולה אלא במיידי, נותנים את כל המצלמות, מכל הזוויות, ואחר כך לך תפענח - - -

<אבי אופן: בשמחה רבה, בשמחה רבה.

רויטל סויד: אני יודעת וזה מפתיע אותי כי זה לא הולך לשני כיוונים במידת הצורך.

רויטל סויד: זה מאוד מצער אבל, אני רוצה לשאול אותך, עם הניסיון הרב שאתה מדבר עליו, מה אתה חושב שצריך לעשות, מעבר לסגירת תחנות וכנראה שכך אתם מצאתם דרך לפתור את הבעיה, מה אתה חושב שצריך לעשות כדי לדאוג לאבטחה האישית של המתדלק בתחנות עצמן?

<אבי אופן: המקרה הזה בדוגמה של "סונול" צריך לקחת ולפרסם, לפרסם ברבים.

<אבי אופן: הטיפול של המשטרה הוא לא כמו שדואגים לפרסם ארגוני פשיעה ואנשים שנתפסים, אז לנער את האיש הזה ולעשות את זה.

<אבי אופן: לתת עדיפות לכל מיני מקרים כאלה ולפרסם, לפרסם בעיתון המקומי של הרשות המקומית, לפרסם איפה שלא יהיה, כדי שאנשים ידעו שלא ניתן לבוא ולעשות מה שהם רוצים.

<אבי אופן: צריך להבין, לשקול את האיום, כי מתדלק, או שני מתדלקים בתחנה אל מול רכב, עם שניים, שלושה ארבעה אנשים שיושבים בחברותא, הם מגיעים לתדלק, הם לוקחים, הם יוזמים את האירוע, הם קובעים את העיתוי, מתי לעשות את זה, באיזו שעה - - -

אלי כהן: אתה צודק, לגבי נושא המשטרה, שדובר כאן, הנושא של האכיפה, אני בטוח שיושבת הראש תתייחס בסיכום שהיא תיתן אבל, אתם, לגביכם, דיברת על הנושא של גז מדמיע, דיברת על זה שזה ניתן בחלק מהתחנות, למה שזה לא יינתן בכל התחנות לכל המתדלקים?

<אבי אופן: לא אמרתי בתחנות, אמרתי למנהלי מכירות שמסתובבים - - -

אלי כהן: מי שעובד בשתיים בלילה זה לא - - -

<אבי אופן: אני לא אמרתי שלא - - -

אלי כהן: מי שיש לו כסף בפאווץ' שלו זה לא מנהל המכירות.

<אבי אופן: לא אמרתי שלא, אמרתי בצורה חיובית, אנחנו שוקלים, יש פה כל מיני נושאים של הכשרות ואישורים, אני לא פוסל, אבל אני לא גם לא עושה את הדברים בפזיזות.

אלי כהן: אתה צריך לקבל על זה אישור מהמשטרה?

<קריאה: לא יודע.

אלי כהן: כדי לתת אמצעי מיגון?

<אבי אופן: הוא חקירות ויש אגף הרישוי.

אלי כהן: אני אשאל אותו בתור נציג המשטרה, אני לא שואל.

<אבי אופן: היה רצוי שיהיה פה גם כן.

<טל בורמן: אני כאן כנציג החקירות, אני לא יכול לענות לדברים שאני לא מכיר.

רויטל סויד: אני ארצה שתתייחס בסוף לכל הדברים.

רויטל סויד: אני רוצה רק לפני כן, אם אפשר, חברת דלק "דור אלון", מי נמצא פה?

רויטל סויד: עמוס?

<קריאה: נמצא פה המנכ"ל.

רויטל סויד: המנכל, אז עמית זאב, בבקשה.

<עמית זאב: תודה.

<עמית זאב: אנחנו מנהלים כ-215 תחנות דלק.

<עמית זאב: אנחנו מכירים את אותם 400, הם לא מתורגמים לשבעה מקרים, עם זאת, ה-400 כוללים כל מקרה, גם כשהוא ללא אלימות, כמו כשבלילה, כשהחנות סגורה יש פריצה ובעצם מגיעה משטרה ללא מעורבות עובדים אבל לא נתווכח על נתונים.

<עמית זאב: אנחנו ב"דור אלון" לא מחפשים אשמים, לא את החברה ולא את המשטרה ולא אף אחד, אותי בכיתה ד' ב"צופים" לימדו שאחריות מתחילה במילה 'אני' ואני צריך לדאוג לעובדים שלי, אני צריך להסתכל להם בעיניים ואנחנו עושים ושוקדים לא מעט על הביטחון של העובדים שלנו.

<עמית זאב: אני מפריד את האלימות לשני דברים, לפי מוטיבציות.

<עמית זאב: מוטיבציה אחת היא כספית – שוד, גניבה, בתחום הזה אנחנו צמצמנו משמעותית – אני חושב שכל חברות הדלק אבל אני יודע בעיקר מה אנחנו עושים.

<עמית זאב: לחצן המצוקה זה נחמד אבל פשוט הורדנו את כמויות המזומנים שיש על העובדים.

<עמית זאב: העובדים היום חייבים להפקיד ולהישאר עם לא יותר מאשר עם מאות בודדות של שקלים, להפקיד בכספת וכך השודד הפוטנציאלי יודע מלכתחילה, שהתגמול על השוד שלו יהיה קטן מאוד וזה הוריד דרמטית את מקרי השוד.

<עמית זאב: העובדים שלנו נדרשים לשתף פעולה באופן מלא עם כל שודד כזה או אחר ולוותר על הכסף, לוותר על הסחורה, אנחנו לא רואים פה שום שיקול כלכלי, יש את זה בתדריכים שלהם הקבועים, בהדרכות.

<עמית זאב: אני, אישית, פוגש כל מנהל תחנת דלק לפני שהוא נכנס לעבודה ומתדרך אותו בכל מה שקשור - - -

רויטל סויד: לצערי הרב, מקרי השוד שקיימים – ואני מכירה את ההנחיה שלכם ואתם עושים את זה וכך עושים גם הנשדדים, עם כל הטראומה שאחר כך ויש טראומה אבל, האלימות הפיזית, אך ורק כדי לפרוק תסכול, זה הסיפור.

<עמית זאב: גם בהם אנחנו נתקלים לצערי, זה גם ביום וגם בלילה, לצערי, אנחנו מנתחים את זה, יש מספרים אבל אנחנו מנתחים את זה בצורה סדורה.

<עמית זאב: אין קשר בין כמות האנשים, שעות הפעילות ו/או כמה המקום הומה.

<עמית זאב: לצערי, באמצע העיר, מקום הומה, ששה, שבעה, שמונה עובדים, אנחנו מפעילים גם את תחנות כביש 6, יש שם עשרים איש במשמרת, עם שני שומרים ואנחנו עדיין, לצערי, נתקלים במקרים שמישהו 'לא בא לו טוב' איזה משהו וזה מתפתח, אז אנחנו מעבר ללחנך את העובדים שלנו להתנתק מאלימות ולעשות הכול שלא להיות צודקים אלא להיות חכמים, זה להוריד את הרוחות, המון פעמים זה בין שני לקוחות ולא מול שני העובדים, אז אנחנו, כמו שאמרתי, אנחנו משאירים מעט מזומן אצל העובדים, בלילה אנחנו סוגרים דלתות, בין עשר לשתים-עשרה סגירת דלתות, עובד לא נמצא בחוץ, עובד בשרות עצמי – וטוב שעברנו לשירות עצמי, זה נועד לחסוך כסף לציבור וזה היה מהלך נכון, בניגוד לחבריי שמאשימים את השירות העצמי או את הבנקים בדבר הזה, אז אנחנו עובדים מאחורי צוהר כזה קטן ומשרתים את הלקוחות בשעות הלילה.

<עמית זאב: במקומות שהרגשנו מאוד לא נוח אתם, אכן לא השארנו את המקום פעיל בלילה.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: תודה רבה.

רויטל סויד: האם אתם ציידתם, אולי פיספסתי את זה בדברים שלך, האם ציידתם בגז פלפל או במשהו אחר את העובדים שלכם?

<עמית זאב: אנחנו - - - את שני הדברים, בעקבות הסכינאות.

<עמית זאב: בחנו את ה'שוקר' שנפסל מהר מאוד, מסיבה של אדי דלק, אנחנו לא רוצים להרים תחנה באוויר, זה יותר גרוע מסיגריה.

<עמית זאב: לגבי גז הפלפל, גם את זה בחנו, התייעצנו עם מומחים, קיבלנו סרטי הדגמה שמראים לצערי, עד כמה זה לא יעיל לספוג את ההתחלה של זה.

<עמית זאב: והלוואי והיינו מוצאים אמצעי, אם יש למישהו רעיון לאמצעי, או אם למשטרה יש רעיון לאמצעי אנחנו נאמץ את זה באותו רגע.

<עמית זאב: לצערי, עוד לא מצאנו אמצעי שכזה.

רויטל סויד: טוב, תודה רבה.

רויטל סויד: אני חוזרת אליך, טל, תראה, אין ספק שלכל אחד פה יש איזושהי אחריות על עצמו כלפי העובדים שלו, אנחנו רואים קצת איזשהו פער בין החלק הזה של השולחן לחלק השמאלי של השולחן, בהתייחסות לעובדים, אני מקווה שזה ישתנה אבל, אי אפשר שלא לצאת מהדיון הזה בתחושה מאוד לא נוחה, מול משטרת ישראל בכלל וגם מול התשובות שאתה נותן בפרט, וזה לגבי כמה דברים.

רויטל סויד: קודם כל לגבי השאלה מה אתם עושים, כשאתם בעצמכם הצהרתם בשנת 2008, שצריך להגביר את הסיורים במקומות בשעות הלילה – דבר אחד.

רויטל סויד: דבר שני, מהן ההנחיות שאתם נותנים לתחנות הדלק?

רויטל סויד: מהן ההוראות שאתם מציבים בפניהן, אתם מעמידים בפניהן רישוי עסקים או אבטחה, במה אתם מחייבים אותן?

רויטל סויד: באיזה תקנים אתם מחייבים אותן לעמוד, גם לגבי הביטחון האישי של המתדלקים שלהן?

רויטל סויד: אין לזה שום התייחסות.

רויטל סויד: דבר שלישי הוא הטענה שאנחנו שומעים פה, שהיא טענה מאוד קשה, לגבי חוסר הלימה בין היחס שהם נותנים לכם – ואת זה אני מכירה ברמה האישית, לבין היחס שהם מצפים מכם כשהם מגיעים עם תלונות של עובדים על תקיפה וזה דבר נוסף.

רויטל סויד: דבר רביעי, אתם יודעים מצוין, משטרת ישראל, שכשיש משהו שהוא נקרא מכת מדינה, או תופעה שאתם רוצים לעקור מהשורש, אז אתם יודעים לתת עליה את הדגש, לפרק זמן מסוים, בין אם זה כמה חודשים, בין אם זו תקופה של שנה, אתם יודעים מצוין לבוא ולהגיד: אנחנו מעלים את זה למודעות.

רויטל סויד: מי שמדליק סיגריה בתחנת דלק – כפל קנס.

רויטל סויד: מי שנוגע במתדלקת שמחזיק לה את היד – תוחמר הענישה.

רויטל סויד: לא לסגור את התיקים האלה, לתת גם פרסום לעניין הזה ובסופו של דבר, הדברים האלה, יש להם כמובן גם את החשיבות, אז לבוא לכאן, בלי הנתונים, בלי פילוח, אתה לא יודע את התשובות האלו, עם כל הכבוד, זה חוסר רצינות וזה חוסר אחריות גם.

<טל בורמן: ברשותך אתייחס?

רויטל סויד: כן, בבקשה.

<טל בורמן: אציין, כפי שציינתי בתחילה, אני נציג החקירות.

<טל בורמן: רוב הסוגיות שהעליתם הן סוגיות לפתחו של האג"מ ושל רישוי עסקים - - -

רויטל סויד: אבל טל, תרשה לי, באמת, משטרת ישראל נמצאת פה, אתה משטרת ישראל מבחינתי.

רויטל סויד: לצורך העניין, אני לא יכולה להגיד 'יד ימין יודעת, יד שמאל לא יודעת', לא, אתה משטרת ישראל, אלה נתונים שאתה צריך להביא ואני גם אבקש בסיכום שאתה תמציא את הדברים האלה תוך שבוע, אז בבקשה, אל תגיד 'אני לא יודע'.

<טל בורמן: אני לא יכול לענות על מה שאני לא יודע ולא מצוי בו.

<טל בורמן: לפי המצע לדיון שנמסר לי, לא לזה נתבקשתי לבוא.

<טל בורמן: לעניין החקירה, אין ביכולת משטרת ישראל לפלח מה קרה מול מתדלק ואותם ארבע מאות תיקים שנפתחו בשנת 2015, אלה אירועים של פגיעה בגוף, עבירות שקשורות לפגיעה בגוף ואירעו בתחנות דלק.

<טל בורמן: זה יכול להיות בין שני אנשים שמתדלקים במקום ולא כלפי המתדלק.

<טל בורמן: אני לא יכול לפלח מה היה מול המתדלק בתחנה.

<טל בורמן: לעניין ענישה, ענישה אינה בידי משטרת ישראל אלא לפתחה של מערכת המשפט.

<טל בורמן: לעניין סגירת תיקים - - -

אלי כהן: הגשת כתבי אישום זה כן בידי המשטרה.

רויטל סויד: חד משמעית.

רויטל סויד: אלה תיקי תביעות.

<טל בורמן: בסדר, זה עניין, בהחלט, שצריך לבדוק ואני אכן אבדוק את עניין סגירת התיקים עם סטטיסטיקה ונראה מה קורה עם זה אבל, מעבר לזה, כרגע, אין לי יכולת להשיב.

<טל בורמן: לגבי מענים מהאג"מ, רישוי עסקים, זה צריך להיות מופנה ללשכת מפכ"ל, זה דבר מאוד חשוב, צריך לתת התייחסות, אני לא מזלזל בזה חס וחלילה, חייו של כל אזרח במדינת ישראל חשובים למשטרת ישראל, בטח שביטחונו - - -

רויטל סויד: תודה טל, צר לי, צר לי מאוד, אני חושבת שלכולנו יש תחושה מאוד לא נוחה מהתשובה אבל תודה בכול אופן.

רויטל סויד: חבר הכנסת כהן, האם תרצה, לפני שאני אסכם, לומר כמה מלים?

אלי כהן: אני חושב, גבירתי, שהמקרה מדבר בעד עצמו, אני חושב שאנחנו רואים את כמות הנתונים שמדברים על כך שיש לפחות ארבע מאות מקרים, הם חייבים לבוא ולהדליק נורה אדומה.

אלי כהן: החשיבות שלנו היא לבוא ולטפל, כפי שאמרתי, לא רק במתן הזכויות לעובדים אלא גם בתחושת הביטחון והמצב, כפי שהוא כיום, הוא רחוק מלתת בטחון לאותו עובד, שהוא מהווה מקור גם למקרי שוד, גם למקרי אלימות, גם נאלץ לעבוד בשעות מאוחרות בלילה בתנאים לא תנאים, ואני חושב שכאן בהחלט צריך לבוא עם דברים ברורים, גם עם אכיפה מכיוון המשטרה מצד אחד וגם חברות הדלק, יש להן אחריות כלפיה עובדים שלהן.

אלי כהן: כל מעסיק בישראל, צריכה להיות לו אחריות.

אלי כהן: אני חושב שכך בכל מקום צריך להיות, אני חושב שאני מברך על מה שאמר מנכל "דור אלון" כאן, שבהחלט יש כאן גישה חיובית, לבוא וכן לפתור ולא ניסיון לבוא ולהתחמק ולטפול את האשמה על דברים אחרים ולכן, אנחנו צריכים כאן לקבל תשובות ברורות, גם מהמשטרה לגבי אכיפה וגם מחברות הדלק, לגבי אמצעים לשמירה על הביטחון וגבירתי, אם לא אז גם נחשוב את ואני איך לטפל בזה באמצעים חקיקתיים.

רויטל סויד: או.

רויטל סויד: קיי.

רויטל סויד: , תודה רבה חבר הכנסת כהן.

רויטל סויד: תודה רבה לך גם על הדיון.

רויטל סויד: אני אסכם את הדברים.

רויטל סויד: קודם כל אני מודה לכולם על ההגעה ועל ההשתתפות ועל התרומה לדיון.

רויטל סויד: הועדה רואה, מהנתונים שהציגה משטרת ישראל, שחלה עלייה חדה במהלך שמונה השנים האחרונות, במקרים של תקיפה בתחנות דלק, מעשרות מקרים למאות מקרים והדבר הזה בהחלט צריך לעורר דאגה ולהוות תמרור אזהרה מאוד גדול, גם לתחנות עצמן אבל בעיקר גם למשטרת ישראל.

רויטל סויד: חברות הדלק אינן עושות מספיק כדי למגן את עובדיהן ולהעניק להם תחושת בטחון במקום עבודתם.

רויטל סויד: ולמעשה, מבחינתנו, כשאנחנו מסתכלים על זה, יש בזה מעין הפקרה של העובדים.

רויטל סויד: לא מספיק לחצן מצוקה שהוא בדיעבד ולא מספיק לסגור תחנות, על אף שזו מניעה בהחלט.

רויטל סויד: צריך גם לראות את הפתרון המעשי, כדי למזער את הנזק, כדי שהעובד לא יהיה לבד בשעות הלילה בתחנה – זה דבר שיכול לסייע ודבר שני, לצייד אותו באמצעי מיגון שיוכל להחליש את עוצמת התקיפה.

רויטל סויד: משטרת ישראל, התשובות שנתתם הן תשובות שאינן מספקות, גם לגבי הפילוח של התקיפות.

רויטל סויד: לא פעלתם, מאז שנת 2008, כדי להתמודד עם התופעה של האלימות – לא במקרי השוד ולא במקרי התקיפה, על אף שאתם בעצמכם אמרתם שאתם צריכים להגביר את הסיורים בתחנות, בשעות הלילה, ושאתם בעצמכם צריכים לתת עוד מענה.

רויטל סויד: הועדה קוראת למשטרת ישראל, לפעול ביתר שאת כדי למגר את תופעת האלימות, להגביר את האכיפה ואת הפיקוח המשטרתי, שוב, כמו שאמרתי, על ידי סיורים.

רויטל סויד: לחזק את הקשרים ולתת מענה מיידי וישיר ועדיפות לקב"טים של תחנות הדלק שפונים אליכם עם תופעות כאלו.

רויטל סויד: כשיש לנו תופעה שהיא תופעה של מכת מדינה אז צריך למגר אותה, צריך לתת לה עדיפות, לפחות לפרק זמן מאוד מסוים.

רויטל סויד: כמו שאתם יודעים לקבל את הנתונים מתחנות הדלק, כך תדעו גם לתת את השירות בחזרה.

רויטל סויד: לפנות לאגף התביעות, לא לסגור תיקים כאלה מחוסר עניין לציבור, גם אם האלימות היא קלה, גם אם זו מתדלקת שתפסו לה את היד בגלל סיגריה, לא להגיד - - - אופן האלימות ואופן התקיפה, שזו תקיפה שנקראת תקיפת סתם על פי ההגדרה, לא לסגור את התיקים האלה, כדי להעביר מסר מאוד ברור של הרתעה, לכל מי שנוקט בזה.

רויטל סויד: במקביל, הועדה סבורה שהחלק העיקרי של האחריות הוא לגבי כל נושא הביטחון של העובדים והוא מוטל על חברות הדלק עצמן.

רויטל סויד: לצערי, יש קצת פער ממה שאני למדה פה בדיון הזה, בין תחנות הדלק הפרטיות לתחנות שאינן פרטיות, ואנחנו נבקש מכם כן לנקוט מספר אמצעים, אנחנו גם נבחן את זה.

רויטל סויד: גם תגבור כוח אדם בשעות הלילה, לא לחכות למינהלת הדלק שתממן את זה, אלא להחליט שבשעות מסויימות יש שני עובדים בתחנה, כדי שיוכלו לסייע אחד לשני, לצייד את העובדים באמצעי מיגון אישיים, 'שוקר' חשמלי לא עומד בתקנים, גז מדמיע הוא בהליך ניסוי, אין לי ספק שאפשר גם לבחון עוד אמצעים ולא רק את שני אלה שאני וחברי, חבר הכנסת כהן, העלינו פה וכמובן, הגברת שיתוף הפעולה עם משטרת ישראל.

רויטל סויד: הועדה מבקשת מהמשטרה להעביר לה תוך שבוע את הפילוח של התקיפות השונות.

רויטל סויד: כמה מהמקרים נסגרו, כמה מחוסר ראיות, כמה מחוסר אשמה, כמה מחוסר עניין לציבור וכמה תיקים הובאו למיצוי.

רויטל סויד: כמובן גם נשמח לדעת היכן עומד התיק של גיל רוט בבית המשפט, עם כתב האישום.

רויטל סויד: לסיום, הועדה קוראת למשטרה לגבש מדיניות כוללת בכל מה שקשור לנושא האלימות בתחנות הדלק, ואנחנו נשמח לקבל את הממצאים האלה ולקיים ישיבת מעקב בנושא הזה.

רויטל סויד: אני לא יודעת אם שמעת, טל, אבל בין השורות, לפחות לפי איך שאבי אמר, הוא פנה אליך ואמר: אנחנו עושים כל מה שהמשטרה אומרת לנו וגם יותר מזה, אז שהמשטרה תשמיע את הקול שלה, גם בגיבוש מדיניות כוללת.

רויטל סויד: אין לי ספק שחברות הדלק תעמודנה בזה.

רויטל סויד: תודה רבה לכל המשתתפים ונקווה שדיונים כאלה לא נצטרך יותר.

רויטל סויד: תודה.