ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 157, 2016-03-07 11:00

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: ה-7 במרס 2016, כ"ז באדר א' תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – איכות המזון במוסדות החינוך: בתי ספרי, גנים ילדים וצהרונים.

יעקב מרגי: למי שתוהה, מתחילת הקדנציה זו הישיבה ה-157 של ועדת החינוך.

יעקב מרגי: כולם מבינים שהדיון הזה הוא בעקבות אותה כתבה על איכות המזון בבתי הספר.

יעקב מרגי: בדיונים קודמים גם יכולנו להביא לכם תמונות של דברים אחרים במזון גם כן, והיו דיונים.

יעקב מרגי: זה לא שהנושא בפיילוט, בהרצה.

יעקב מרגי: לא שאין מודעות.

יעקב מרגי: הרי היה פה בדיון בוועדת החינוך לא מזמן, ביום הבריאות הלאומי על מזון, תזונה בבתי הספר, תזונה נכונה.

יעקב מרגי: דנו בתזונה בריאה, מה שמביאים בתי הספר ללמד.

יעקב מרגי: אנחנו עוד חוטאים במה שאנחנו, אנחנו הריבון, דוחף לתוך בתי הספר.

יעקב מרגי: אומרת לי היועצת המשפטית של הוועדה שהייתה התחייבות שהמשרד לתקן תקנות, נכון?

<מירב ישראלי: כן.

מאיר כהן: שר החינוך ושר הבריאות.

<מירב ישראלי: חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך.

מאיר כהן: 2014.

סופה לנדבר: יש חוק, כן?

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: התקנות היו צריכות להגיע בתוך שישה חודשים מיום פרסום החוק, שהתפרסם ביום 7 באוגוסט 2016.

יעקב מרגי: עברו שישה חדשים מאז שנת 2014?

<מירב ישראלי: אני חושבת שכן.

יעקב מרגי: המובן מאליו צריך להיאמר.

<חיים הלפרין: זאת שנה מעוברת.

יעקב מרגי: בסדר, נראה לי שהיא התעברה יתר על המידה.

יעקב מרגי: אז רבותי, הכתבה דיברה בעד עצמה.

יעקב מרגי: אני היום לא רוצה לעשות עוד דיון שישחרר איתו מלל.

יעקב מרגי: אז תחילה אני מכבד את חברי הכנסת שנמצאים איתנו בדיון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, והוא עצמו היה גם ראש רשות, מנהל בית ספר, ועוד ידיו רב לו.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: לאחר מכן ניתן לשרה לשעבר.

יעקב מרגי: יש פה קואליציה של שרים לשעבר.

יעקב מרגי: השרה לנדבר.

סופה לנדבר: אנחנו מקווים שגם לעתיד.

יעקב מרגי: בעזרת השם.

יעקב מרגי: מה שקשור אליכם, אני יכול לאחל לכם.

יעקב מרגי: אני כבר לא רוצה.

יעקב מרגי: הייתי פעם אחת.

יעקב מרגי: ראיתי מה זה ישיבות ממשלה, גם מאיר ראה.

יעקב מרגי: אני מעדיף לנהל ועדה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני יושב הראש, זה בדיוק המשמעות של החלטות ממשלה.

מאיר כהן: בשנת 2014 ישבנו בממשלה והיו אמורים מאז, ואני אדבר רק על זה, כי על טיב המזון באמת אתה צודק, נשפכו כל כך הרבה דברים, אם כי כל המרבה הרי זה משובח.

מאיר כהן: אנחנו צריכים לא להרפות, אבל שאלת התקנות שהיו צריכות כבר להיות, להיכתב בהתייעצות של שני השרים, שזה התולדה של החוק, הדבר הזה הוא באמת לעג לכנסת ולעג לחוקיה, ולא יכול להיות ששרים יושבים ולא עושים את המוטל עליהם.

מאיר כהן: היות ומדובר בדיני נפשות ומדובר בפיקוח על מזון וכשאתה שואל, אדוני יושב הראש, את שר החינוך או מי מטעמו, אז הוא אומר זה שייך למשרד הבריאות.

מאיר כהן: וכשאתה מדבר עם משרד הבריאות, אז הם אומרים אנחנו מפקחים רק על תחילת התהליך, על יצרני המזון, אבל אנחנו לא רואים מה קורה בבית הספר ובאיזה חללים אוכלים ומה אוכלים וכו' וכו'.

מאיר כהן: לכן אני מבקש שתצא מכאן קריאה, מהוועדה הזאת, א' להגבלה בזמן, לאולטימאטום לשני השרים האלה, שסוף סוף יתנו את התקנות.

מאיר כהן: כי לא יכולים לעבוד בחלל ריק, שיהיה מלא באנשים טובים כמו הלפרין, ככל שיהיה.

מאיר כהן: ובכל זאת, לא הוא ולא אנשיו יכולים להיות בכל מוסד ובכל גן ובכל בית ספר.

מאיר כהן: ואני אסיים את דברי ואגיד שבאמת ההשתוללות ממשיכה וטיב המזון הולך ויורד, וככל שאנחנו נעשה וננסה לפקח באמצעים הדלים שיש ברשותנו, אנחנו לא נצליח.

מאיר כהן: אני מאד מקווה שבתקנות יהיו סנקציות מאד ברורות, הרבה יותר מהקיימות היום.

מאיר כהן: אני סיפרתי שכראש ראשות, כשנתקלנו בבעיה כזאת, אדוני יושב הראש, הטיעון הראשון ששמענו היה של הורים, דווקא הורים שבאו ואמרו תשמעו, בואו, תרחיקו אותם יום-יומיים, אבל מה, הילדים שלנו, שלא יישארו שבוע בלי אוכל.

מאיר כהן: ותמיד אמרתי להורים האלה, עדיף שהילדים שלכם יגיעו חודש שלם למקום שאין תזונה, עד שלא יבדקו לפני ולפנים את העניין.

מאיר כהן: ואני מאד מקווה שאנחנו באמת נתמקד בנושא הזה, שסוף סוף, על פי החוק, שהתקנות יהיו על שולחן הכנסת.

מאיר כהן: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת סופה לנדבר בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני יושב הראש, נוכחים, חברי כנסת.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שטוב שבחרנו את הנושא הזה, בגלל שהוא נושא - - -

יעקב מרגי: אני התלבטתי קשות כי התקיים דיון, אבל אמרתי שזה לא יהיה נכון שוועדת החינוך לא קיים דיון - - -

רחל עזריה: כי התקנות בסוף אצלך.

יעקב מרגי: בבקשה.

סופה לנדבר: אתה יודע, אנחנו מחוקקים כאן חוקים, אבל יישום החוקים האלה הוא כל כך רחוק לעתים קרובות והפיקוח על התברואה כאן במדינה וזה מתחיל מגני הילדים, זה מתחיל ממוסדות החינוך, זה ממשיך בכל התברואה של המדינה.

סופה לנדבר: אתה יודע, איכות מזון זה דבר מאד מאד חשוב, אבל תברואה במקרה הזה זה לפני הכל.

סופה לנדבר: אנחנו שולחים את הילדים ויש אנשים שחושבים במערכת החינוך - אלה שמביאים את המזון - שהילדים שלנו הם פח הזבל של המדינה.

סופה לנדבר: הם לא יודעים מה הם אוכלים, הם ילדים קטנים, וזה מסוכן וזה מחלות.

סופה לנדבר: מהכתבה הזאת אנחנו מושפעים.

סופה לנדבר: יש ליקויים חמורים, אוכל שומני, אוכל בלי קירור, אוכל עם ג'וקים.

סופה לנדבר: צריך לקחת בחשבון מה קורה עם הילדים האלה כאשר הם חוזרים מגן כזה עם קלקול קיבה או משהו כזה.

סופה לנדבר: אני יודעת, ואתה דיברת עכשיו על סנקציות.

סופה לנדבר: אנחנו חושבים שסנקציה זה דבר חשוב, אבל נניח באשדוד סגרו את גן אשכולית.

סופה לנדבר: משרד הבריאות ומשרד החינוך כנראה הגיעו ומצאו שם מה שמצאו והחליטו בגלל מחלות של קלקול קיבה לסגור את הגן, אבל הילדים נשארו, חלק מהילדים, אלה שבריאים, נשארו בבית.

סופה לנדבר: סנקציה נגד מוסד זה דבר חשוב, אבל לדעתי מערכת חינוך של עיר צריכה לתת את האלטרנטיבה, מאחר שבעצם מה שקורה הורים אשמים.

סופה לנדבר: הם לא אשמים, אבל אין להם אלטרנטיבה ואז הם נשארים, במקום מקום העבודה, הם נשארים עם הילדים בבית.

סופה לנדבר: אז בסנקציה הזאת אנחנו צריכים לקחת בחשבון מה אנחנו עושים כאשר סוגרים את הגן.

סופה לנדבר: בגלל שאנחנו - - -

יעקב מרגי: סגרו בלי לתת מקום אלטרנטיבי?

סופה לנדבר: לא, לא נתנו מקום אלטרנטיבי.

יעקב מרגי: את יודעת שאם במחלקת הגבייה של העירייה הייתה נזילה לדוגמא, הם היו שוכרים אולם ביוקר כדי לא להפסיק את הגבייה.

רחל עזריה: אבל זה גן עירוני?

סופה לנדבר: אני לא יודעת, אני לא בדקתי בגלל - - -

יעקב מרגי: זה לא משנה גן עירוני או לא.

סופה לנדבר: הגיעה תלונה ללשכה הפרלמנטארית שלי, ובגלל שאני ממתינה לתלונה בכתב ולא בעל פה, אז אני לא בדקתי את הדברים לעומק.

סופה לנדבר: אני פשוט הבנתי שאין אלטרנטיבה והורים נשארו בבית עם הילדים.

סופה לנדבר: הסנקציה הזאת טובה נגד המוסד, אבל היא לא טובה נגד ההורים.

סופה לנדבר: ההורים במקרה הזה הם לא המטרה.

סופה לנדבר: אתה יודע, אם אנחנו כבר מדברים על תברואה, אני רוצה להגיד לך, אדוני, אני מודאגת שנים רבות ממכת כינים בגני הילדים ובבתי הספר.

סופה לנדבר: זה נשמע בשנת 2016 כדבר שלא יכול לקרות.

סופה לנדבר: אני לא יודעת, אני הגעתי מסן פטרבורג, מלנינגרד, אבל אם ברוסיה מצאו כינים בראש של ילד, היו סוגרים את הגנים ואת הכיתות בבית הספר.

סופה לנדבר: אני חושבת שמכת כינים, ואתה יודע מה, אומרים נו מה, זה יעבור.

סופה לנדבר: כולנו עברנו את זה.

סופה לנדבר: מה זה כולנו עברנו את זה?

סופה לנדבר: מה זה תברואה במדינת ישראל נרדמת?

סופה לנדבר: אני חושבת שזה חשוב מאד.

יעקב מרגי: לא, אני אומר אני מבין אותך.

יעקב מרגי: בשנת 2016 עוד מדברים על זה?

סופה לנדבר: כן, מדברים.

סופה לנדבר: גם מביאים הביתה את הדבר הזה.

יעקב מרגי: הילד הקטן שלי בגיל 16, מה אני אעשה?

רחל עזריה: טוב, שעות סירוק כינים שיש לכל אמא, אפשר לסיים תואר ראשון בזמן הזה.

סופה לנדבר: אני זוכרת, כאשר אני עשיתי, ואני מדברת על זה בגלל שזה דבר שלא מקובל לדבר, אבל גם להרגיש, כאשר אתה שולח את הילד לגן ואחר כך אתה פותח את הראש ואתה רואה את הדבר המגעיל הזה ואתה אומר אצלי בבית?

יעקב מרגי: רציתי לספר לו איזה פתגם במרוקאית, אבל לא רציתי שיפורסם, אבל את הסחת את דעתי.

סופה לנדבר: אז תפרסם את הפתגם, אבל אני חושבת שעל תברואה במערכת החינוך אנחנו חייבים לדבר ולא רק לדבר, לעשות.

סופה לנדבר: בגלל שכאשר ילד חוזר מגן או מבית ספר חולה בגלל תברואה לא נכונה או ליקויים בתברואה, אנחנו צריכים לדעת שאנחנו צריכים להילחם נגד זה.

סופה לנדבר: ועם סנקציות כאלה אנחנו צריכים לדעת מה האלטרנטיבה להורים כאשר זה קורה.

יעקב מרגי: תודה.

מאיר כהן: אני גדלתי בבית ספר שפעם בחודש, אני משער שגם חלק מכם, נכנסה אחות - - -

רחל עזריה: נכון, בדקו לנו.

מאיר כהן: ועם שני מקלות בדקה לנו את הראש.

יעקב מרגי: עם מקלות, נכון.

סופה לנדבר: אז כנראה לזה צריכים לחזור, בגלל שבשנת 2016 - - -

יעקב מרגי: לא, אנחנו מחפשים את האחות.

יעקב מרגי: אנחנו מחפשים את האחות ואחר כך נחפש את החדר שלה.

רחל עזריה: לא, אבל דיברו על זה שזה משפיל ילדים ולכן ביטלו.

רחל עזריה: זו אחת הסיבות שביטלו את זה, אבל מצד שני אני חייבת לומר, זה הפך להיות, כינים זה כאילו חלק מ-.

רחל עזריה: מנקים ולמחרת חוזרים.

סופה לנדבר: יכול להיות שהאחות לא צריכה לכיתה.

סופה לנדבר: היא יכולה להזמין לחדר אחד אחד את הילדים ולבדוק אותם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סליחה, אני לא רוצה להפוך - - -

סופה לנדבר: אדוני, זה לא מצחיק.

סופה לנדבר: אתה יודע, הנכדות שלי נמצאות בבית ספר בצפון תל אביב.

סופה לנדבר: אפשר לחשוב, צפון תל אביב, אבל אתה יודע איזו מכת כינים יש גם בצפון תל אביב?

יעקב מרגי: לכינים אין גבולות.

יעקב מרגי: סופה - - -

סופה לנדבר: לא, זה לא מצחיק.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו לא נדלג על המכה השלישית, אבל אני לא רוצה לחרוג גם מהנושא לגביו התכנסנו.

יעקב מרגי: אני אתייחס גם לזה.

יעקב מרגי: תקשיבי, אמרת ביטלו את זה בגלל שזה היה פוגע.

יעקב מרגי: בטח.

יעקב מרגי: איך שעשו את זה בעבר, לא חשבו על זה.

יעקב מרגי: חסר רק להביא אותם לכיכר העיר, להגביה את הבמה ולעשות את זה.

יעקב מרגי: יש דרכים לעשות את זה גם בלי לפגוע.

יעקב מרגי: רק תארי לך את הפערים בתפיסה, איך עבדנו אז.

יעקב מרגי: הצעירים שבכם, היו לנו דברים טובים שאנחנו מתרפקים עליהם, אבל גם היו הרבה דברים שאנחנו לא מתרפקים עליהם.

סופה לנדבר: אתה זוכר שלפני כמה קדנציות אנחנו נלחמנו על חוק לאשר כאן רישיון של רופאים לסנטריה והיגיינה.

סופה לנדבר: זאת אומרת אנשים שהגיעו עם תואר שני לתברואה ופה לא התקבלו.

סופה לנדבר: לא התקבלו כאן.

יעקב מרגי: טוב.

סופה לנדבר: ומה שקורה היום, אנחנו צריכים לראות את הכתבות בערוץ 2 או בערוץ אחר, כדי לדעת מה קורה עם הילדים שלנו.

יעקב מרגי: תודה, סופה.

יעקב מרגי: רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: קודם כל אני רוצה לברך על הדיון הזה.

רחל עזריה: קודם כל אני חושבת שבנושא הזה זה לא מזיק להמשיך את הדיונים, כי באמת כולנו מחכים לתקנות.

רחל עזריה: הסיפור הזה של התקנות, עברה חקיקה, חקיקה מאד מאד חשובה.

רחל עזריה: מאד.

רחל עזריה: וגם באמת ייאמר גם לזכות משרד החינוך וגם לזכות משרד הבריאות.

רחל עזריה: הייתה פה עבודה וגם הוועדה הזאת, הייתה פה עבודה מאד מאד קשה והגיעו לפשרות ולהסכמות, אבל החקיקה בינתיים?

רחל עזריה: כל פעם אני שומעת שזה תיכף נפתר, אבל אנחנו צריכים - - -

סופה לנדבר: באיזה קדנציה זה יהיה תקן?

יעקב מרגי: אני אומר לכם כבר מראש, תכינו את עצמכם, שלא נחכה, כי אני אדרוש תאריך.

רחל עזריה: בדיוק.

יעקב מרגי: אם יש לכם להכין שיעורי בית, תכינו תוך כדי שאחרים מדברים.

יעקב מרגי: בבקשה.

רחל עזריה: כן, כבר אין ברירה.

רחל עזריה: אני גם רוצה להדגיש בעניין הזה שכיוון שהיום הורים עובדים, אנחנו תיכף ביום האישה הבינלאומי, לפי ה-OECD - - -

סופה לנדבר: מחר.

רחל עזריה: כן, מחר יום האישה הבינלאומי.

רחל עזריה: לפי ה-OECD, אחוז הנשים המועסקות, סליחה, זה בניכוי המגזר הערבי, ששם הסיפור קצת יותר מורכב, אנחנו בעצם מובילים ב-OECD.

רחל עזריה: נשים בישראל עובדות, גם נשים וגם גברים, אחוז התעסוקה מאד מאד גבוה וזה טוב.

רחל עזריה: זה אומר שהמשק שלנו הוא בריא והכל.

רחל עזריה: אבל מה שזה אומר זה שילדים נמצאים עד השעה ארבע במערכת החינוך, והם כבר לא אוכלים ארוחה מרכזית בבית, הם אוכלים אותה במערכת החינוך.

רחל עזריה: ולכן זה מגדיל את האחריות שלנו כמדינה, לדאוג שהם יאכלו אוכל כמו שצריך.

רחל עזריה: ולכן החוק הזה הוא כל כך חשוב.

יעקב מרגי: מי ששפר חלקו ונמצא בצהרון, כשאת אומרת עד ארבע.

יעקב מרגי: כי אני מנסה לבדוק מתי הילד שלי חזר לאחרונה בארבע או בשלוש או בשתיים וחצי.

יעקב מרגי: אני לא מוצא הרבה פעמים.

רחל עזריה: נכון.

רחל עזריה: וזה יכול להיות גם יותר מאוחר, אז על אחת כמה וכמה הארוחה המרכזית היא במערכת החינוך ולכן בעצם יצרנו מצב, כיוון שאנחנו רוצים שההורים יעבדו, זה אומר שאנחנו צריכים הרבה יותר אחריות שתהיה עלינו, לוודא שהילדים אוכלים אוכל בריא, כי ההורים לא יכולים לעשות את זה לבד.

רחל עזריה: אז ממש, בואו נלמד.

יעקב מרגי: לפני שאני אתן למשרד החינוך, אני רוצה לשמוע הורים.

יעקב מרגי: מי מדבר בשם ההורים?

<זאב גולדבלט: צור ואורגד.

יעקב מרגי: אהלן.

<צור טהון: אהלן, שמי צור ואני מייצג את פורום ועדי ההורים היישובי ועוד כל מיני פורומים שאני לא אלאה אתכם פה.

<צור טהון: אני כבר עוסק הרבה מאד שנים בתחום.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה - - -

<צור טהון: אני מה?

יעקב מרגי: כן, כן, הוא יישוב.

יעקב מרגי: מאיפה אתה בארץ?

<צור טהון: מגבעתיים.

יעקב מרגי: תודה.

<זאב גולדבלט: הוא מאצלי.

<צור טהון: בסדר?

יעקב מרגי: ומי זה מטבריה?

<זאב גולדבלט: אורגד.

יעקב מרגי: אז זאב, תהיה החלטי בפעם הבאה.

יעקב מרגי: בבקשה, צור.

יעקב מרגי: אמרת להתחיל עם טבריה, אבל לא משנה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<זאב גולדבלט: לא, אמרתי שנתתי לך את שניהם.

<זאב גולדבלט: שניהם רשומים אצלך.

יעקב מרגי: בבקשה, בבקשה, נו, גבעתיים.

<זאב גולדבלט: אבל אני מתנצל אם הטעיתי אותך.

<צור טהון: הכל בסדר.

<צור טהון: החבר מטבריה ידבר מיד.

<צור טהון: אני קודם כל רוצה לברך על הדיון.

<צור טהון: אני מבקש, שואף לכך שהוועדה ברשותך תיקח את הדיון הזה צעד אחד קדימה, כי היו אין ספור דיונים שנסובו פחות או יותר על אותו נושא - - -

סופה לנדבר: לאיזה כיוון קדימה?

יעקב מרגי: הלאה, סופה.

<צור טהון: הנה, אני אדבר עכשיו על איזה כיוון קדימה.

סופה לנדבר: לא, הוא אומר קדימה.

יעקב מרגי: הבאת לנו את הכינים, עכשיו את רוצה מצפן.

סופה לנדבר: לא, אני העליתי דברים נכונים, אתה יודע.

יעקב מרגי: את עשר.

יעקב מרגי: מי חולק עליך?

<צור טהון: קודם כל בואו נתחיל מדבר אחד.

<צור טהון: אנחנו ההורים, אני נציג ההורים כמו שאמרתי, מאד נשמח אם נמקד את הדיון ואת העיסוק בתחום במטרה אחת משותפת.

<צור טהון: כרגע הוא מפוזר מדי.

<צור טהון: כמו שאמרתי גם בדיונים קודמים, יש איזו שהיא אנדרלמוסיה סביב, אין אמת אחת הרי.

<צור טהון: יש הורה א' שחושב א' והורה ב' שחושב ב'.

<צור טהון: כמו שהיה קמפיין תקשורתי מאד יעיל בנושא המחזור, הגיע הזמן אני חושב לעשות קמפיין ממשלתי יעיל בנושא הזנת ילדים.

<צור טהון: כרגע דובר פה על החקיקה.

<צור טהון: בהמשך לדבריהם של חברי הכנסת המכובדים, אכן החקיקה מאד חשובה, אבל כרגע היא לא מכילה את כלל ילדי ישראל.

<צור טהון: ראיתי פה בחוץ שבשורת הנושא של הדיון כתוב צהרונים.

<צור טהון: אז אני שוב חוזר על הבקשה שלנו, ההורים, להכניס, להכיל גם את הילדים שלו נכללים בחוק, גם להכיל אותם בחקיקה, כי כרגע הם בחוץ.

<צור טהון: מדובר על מאות אלפי ילדים.

<צור טהון: חשוב שנדע את זה.

סופה לנדבר: על איזה - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

סופה לנדבר: לא, אבל מי בחוק ומי בחוץ?

<צור טהון: נגיע לזה, הכל בסדר.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, לפעמים יש שמחת עניים מה שנקרא.

יעקב מרגי: אני שמח שעוד לא כולם אוכלים ברמה הזו של התזונה.

יעקב מרגי: בוא נבדוק, בוא נטפל באלה שאוכלים, קודם כל שיאכלו בריא, נכון וטוב.

רחל עזריה: לא, אבל הסיפור הוא אחר.

רחל עזריה: החוק קיים - - -

יעקב מרגי: בסדר, בואי, אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.

יעקב מרגי: בוודאי, אני אתן אחר כך לראות מי בחוק ומי לא בחוק.

יעקב מרגי: כדי לדייק, הכותרת היא בתי ספר, גנים וצהרונים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<צור טהון: אוקיי.

<צור טהון: מעבר לכך, כמו שדיברתי על עניין האנדרלמוסיה סביב המטרה המשותפת, אין סטנדרט מקצועי אחיד שאפשר לאכוף כיום.

<צור טהון: יש המלצות של משרד הבריאות, דנו על זה לא פעם.

<צור טהון: הן טובות, הן מקצועיות, הן מקיפות, אבל אי אפשר לחייב אף גורם לפעול על פיהן.

<צור טהון: מה זה אומר?

<צור טהון: כרגע זה בגדר המלצה.

<צור טהון: זה אומר שהגורם המקצועי ביותר שמוסכם על כולנו, דרך אגב, כתב המלצות, אבל אי אפשר לאכוף אותן.

<צור טהון: וזה אבסורד, בעיקר כזה משפיע גם על בריאות הילדים.

<צור טהון: אז אני בעד לקדם את הנושא - - -

מאיר כהן: לא, הגורם הזה טען אני כתבתי, אבל אני לא יכול לאכוף אותן.

מאיר כהן: זה לא תפקידי, אני משרד הבריאות.

מאיר כהן: מי שצריך לאכוף אותן זה - - -

<צור טהון: בעיה.

יעקב מרגי: בסדר, נשמע, נברר את זה.

<צור טהון: אז כדאי שתצא מפה קריאה.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

<צור טהון: בסדר?

יעקב מרגי: טבריה, בבקשה.

יעקב מרגי: אתה יודע, אומרים שלטבריינים יש איזה DNA מיוחד שלהם, זה נכון?

<אורגד מזרחי: כן, יש לנו גנים ייחודיים, כן.

<אורגד מזרחי: אני אורגד מזרחי, יושב ראש ועד הורים בטבריה.

<אורגד מזרחי: חבר בפורום ועדי ההורים היישוביים.

<אורגד מזרחי: הנושא שהכי מטריד אותנו זה א' מבחינת האיכות והניקיון, אבל גם סוג האוכל.

<אורגד מזרחי: יש תכניות במוסדות החינוך שבהן יש אכיפה על יצרן האוכל להכין אוכל ספציפי מיצרנים ספציפיים והנושא הזה יוצר בעיות, כי א' מקבלים אוכל שברובו הוא אוכל תעשייתי ופחות אוכל טרי.

<אורגד מזרחי: כלומר, סתם לדוגמא, אם נרד שנייה אחת לרזולוציה, אי אפשר לקחת בקייטרינג שניצל מחזה עוף ולהכין ולהביא לבית הספר.

<אורגד מזרחי: לא קיים.

<אורגד מזרחי: צריך לקנות שניצלים מוכנים כאלה, מהשקיות, ואז זה מכינים.

<אורגד מזרחי: הדברים האלה בסופו של דבר מגיעים למצב שהילדים, עד שהם מקבלים את האוכל בבית הספר, אני יכול להעיד שאצלנו יש בערך 40% מהילדים שפשוט לא אוכלים את האוכל.

יעקב מרגי: אז בוא אני אעזור לך במשהו, על חשבון הזמן שלי.

יעקב מרגי: יש יוזמות בירושלים, הבאנו אותן לכנסת בקדנציה הקודמת, של הורים שהתארגנו ועשו איזה מטבח - - -

רחל עזריה: לא, זה אפילו לא מטבח.

רחל עזריה: פשוט עשינו מהלך שכל העירייה עברה - - -

יעקב מרגי: לא, לפני העירייה.

יעקב מרגי: זו יוזמה מקומית של בית הספר, שההורים התארגנו לאוכל בריא לילדים שלהם.

יעקב מרגי: זה עלה יותר זול, יותר נקי, יותר בריא, יותר טעים.

רחל עזריה: נכון.

יעקב מרגי: אני כופר בקטע הזה שאי אפשר להביא שניצל.

סופה לנדבר: ומי נתן להם אישור להביא את זה לבית הספר?

יעקב מרגי: ומי נתן אישור לזהם את הילד שלך בבית הספר באוכל לא בריא?

סופה לנדבר: לא, אתה צודק, הם יכולים להתארגן וזה יהיה יותר נקי ויותר טוב ויותר טעים.

סופה לנדבר: גם צריכים לדעת שזה צריך להיות טעים מפני שהילדים אוכלים.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: אוקיי.

סופה לנדבר: אבל בסופו של דבר לא יתנו להם אישור להכניס את זה לבית ספר.

רחל עזריה: אבל זה קצת לא הוגן להפיל את זה שוב על ההורים.

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: אני לא - - -

<אורגד מזרחי: לא, לא, זה לא.

<אורגד מזרחי: אני הבנתי למה אתה מתכוון, אבל הנקודה היא שזה נאכף ברמה של - - -

יעקב מרגי: אתה לא חייב להתייחס למה שאמרתי, כי אמרתי באמצע הדברים שלך כדי שכולם ישמעו.

יעקב מרגי: בבקשה, תאמר את מה שרצית.

<אורגד מזרחי: אני אומר שבמסגרת החינוכית שזה מופץ, זה יכול להיות תכנית מיל"ת או יוח"א וכאלה.

<אורגד מזרחי: יש שם נהלים של כל מי שזוכה במכרז תחת משרד החינוך, והנהלים הם פשוטים מאד.

<אורגד מזרחי: אסור לייצר אוכל – כתוב לו שחור על גבי לבן – אלפי שקלים קנס ברגע שהוא מייצר את האוכל.

<אורגד מזרחי: מותר לו לקנות - - -

סופה לנדבר: כמה קנס?

<אורגד מזרחי: בסביבות 3,000-4,000 שקלים ליום.

<צור טהון: הוא מטבח מחמם, הוא לא מטבח מייצר.

<אורגד מזרחי: בדיוק.

<אורגד מזרחי: הוא יכול להכין כן, אבל יש פה גם אבסורד מסוים, כי לדוגמא כשיש מנות שהוא צריך להכין בהן שוקיים של עוף, אז כן הוא מבשל את העוף.

<אורגד מזרחי: זאת אומרת החוק הוא לא ברור.

<אורגד מזרחי: בסופו של דבר הילדים מקבלים אוכל שהוא פחות בריא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: משרד הבריאות כאן?

יעקב מרגי: תקנות מתי?

<עירית ליבנה: אז קודם כל התקנות נכון באיחור, הן בפינג פונג אחרון מול משרד המשפטים.

<עירית ליבנה: אני אומרת מה שהלשכה - - -

יעקב מרגי: לא, לא מעניין אותי.

<עירית ליבנה: אז תקבעו.

<עירית ליבנה: אני אומרת - - -

יעקב מרגי: אבי ביקשתי שתכינו שיעורי בית לפני שואל.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, לפני סגירת הדיון תצאו, תרימו טלפון.

יעקב מרגי: תקשיבו, משרד המשפטים נמצא על שולחן הניתוחים של הוועדה לביקורת המדינה בסוגיה אחת מרכזית – זה תיקון התקנות.

יעקב מרגי: אנחנו פיתחנו איזה מפלצת בשלטון הציבורי, מכובדי השרים לשעבר.

יעקב מרגי: הכל אנחנו מחוקקים, מחוקקים, נכנעים לוועדת שרים לענייני חקיקה לתקן תקנות, ומשרד המשפטים לוקח עליו מטלות, מטלות, מטלות, מטלות ואין לו.

יעקב מרגי: היום הממוצע, שתבינו טוב טוב, הממוצע לתיקון תקנות, מירב, את יכולה לעזור לי?

<מירב ישראלי: אני לא זוכרת.

יעקב מרגי: אז אני אומר לכם, אל תתביישו.

יעקב מרגי: אני אל אדבר על ממוצע, יש קיצון 11 שנים, 12 שנים ויש ממוצע של 6 שנים ו-4 שנים.

יעקב מרגי: זו משילות?

מאיר כהן: יש תקנות משנת 2006.

יעקב מרגי: שלא נדבר על זה, עד שאתה מחוקק את החוק מוציאים לך את הנשמה.

רחל עזריה: נכון.

יעקב מרגי: מעקרים אותו, סליחה ומוציאים ממנו את כל המינראלים והוא הופך להיות-.

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: אני לא מבין.

יעקב מרגי: אז הנה אני אומר לכם, אני לא מוכן.

יעקב מרגי: אני לא מוכן.

יעקב מרגי: אתם תצאו, תדברו עם הרפרנט ועם הדודה של הרפרנט וזאת שאחראית על הרפרנט.

יעקב מרגי: תפעילו עכשיו את היועצת המשפטית שלכם שתדבר עם מי שצריך לדבר במשרד המשפטים.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת תאריך לתקנות האלה.

יעקב מרגי: יש לי פה פרוטוקולים מיום חקיקת החוק והנושא עולה ויורד, עולה ויורד, עולה ויורד.

רחל עזריה: נכון.

יעקב מרגי: ולכן התעקשתי לקיים את הדיון היום, למרות שהתקיים ב-24 בוועדה אחרת של הכנסת.

יעקב מרגי: אני מבקש.

יעקב מרגי: מי עושה את זה?

<חיים הלפרין: עירית.

יעקב מרגי: עירית, את עושה את זה?

<עירית ליבנה: כן.

יעקב מרגי: יש לך משהו להוסיף לפני שאת עושה את זה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<עירית ליבנה: אני רוצה כן להתייחס.

<עירית ליבנה: קודם כל, אם אנחנו הגענו לנושא של החקיקה ואנחנו מדברים על הנושא של האכיפה, זה יהיה.

<עירית ליבנה: כי תיכף, כשחיים ירחיב מה אנחנו כן עושים היום, למרות הכל לדבר על מה שקיים.

<עירית ליבנה: צור העלה פה את הנושא - - -

יעקב מרגי: עירית, רגע - - -

<עירית ליבנה: רגע.

יעקב מרגי: לא, רגע, שנייה.

יעקב מרגי: תקשיבי, גם בדיון הקודם אתם לא פועלים בחלל ריק.

יעקב מרגי: אתם עושים.

יעקב מרגי: עושים.

יעקב מרגי: גם באלימות עושים.

יעקב מרגי: היה דיון קודם על האלימות, אבל הבאנו מקרה של הורים עם לקונות שפה לא הייתה עין יבשה מהאמהות של הילדים.

יעקב מרגי: לא הייתה עין אחת שנשארה יבשה.

יעקב מרגי: זאת אומרת מה זה אומר?

יעקב מרגי: שיש לקונה מסוימת, שכל הספר שנכתב וכל חוזרי המנכ"ל – 180 עמודים של חוזר מנכ"ל בנושא אלימות ואקלים בית ספרי ושעת כישורי חיים ושפ"י וכל הנלווים.

יעקב מרגי: עושים.

יעקב מרגי: הם לא מובטלים, אבל יש כשלים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה.

יעקב מרגי: שבעתי, אני אומר לכם בכנות.

יעקב מרגי: שבעתי שתופיעו פה ותאמרו לי מה אתם עושים.

יעקב מרגי: אין לי ספק שאתם עושים, אבל יש פה לקונה שחוזרת על עצמה.

יעקב מרגי: כמה זמן ההזנה כבר עובדת?

<חיים הלפרין: 12 שנה, בגדול, בתהליכים.

יעקב מרגי: באו, סליחה על הביטוי – התגלחתם כבר על הילדים.

יעקב מרגי: הייתם צריכים להיות ספציאליסטים מומחים כבר באיך זה עובד.

יעקב מרגי: לייצר, מה אנחנו יודעים לייצר פתרונות.

יעקב מרגי: תלמידים כבר זוכים בפרסים בינלאומיים על כל מיני המצאות.

יעקב מרגי: אני לא מבין אתכם.

<ליאורה פור: ילדי ישראל משמינים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה, סליחה, בלי הערות.

יעקב מרגי: רבותי, תהיו רציניים מאשר להתחיל את זה עכשיו.

יעקב מרגי: משרד החינוך עובד.

יעקב מרגי: עושה, אבל יש לקונות.

יעקב מרגי: אתם רואים שיש לקונה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה הסברים מה אתם עושים, בסדר?

יעקב מרגי: בינתיים שמשרד החינוך בודק, משרד הבריאות, איך אתם מרשים את זה?

יעקב מרגי: אם אני הייתי מנהל עסק, ושמעת את ההורה?

יעקב מרגי: סליחה, לפני שאת עונה לי, תקשיבי לשאלה, לתהייה שלי.

יעקב מרגי: יש ניסוי, תהייה.

יעקב מרגי: תשמעי את התהייה שלי.

יעקב מרגי: אם אני הייתי פותח יוזמה חיובית, וההורים, את יודעת, יש אחוז מסוים של הורים בבתי הספר שהם גמלאים – או של המשטרה, או של צה"ל בגיל מוקדם והם לא רוצים להיות מאבטחים, כי המדינה לא השכילה לתת, לקרר אותם.

יעקב מרגי: מוכנים להתנדב, להקים איזה סטראט אפ כזה, מטבחון.

יעקב מרגי: הם חוטפים קנס.

יעקב מרגי: אם אני הייתי מעיז, הייתי חוטף במקום.

יעקב מרגי: רישוי עסקים, טראח, מה זה, למדינה מותר?

יעקב מרגי: המדינה יכולה להיות עבריינית?

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, איך אפשרתם את זה?

יעקב מרגי: אני משרד הבריאות, בריאות הציבור, הייתי מוציא צו סגירה למיזם הזה של משרד החינוך.

<רונית אנדוולט: אוקיי, קודם כל אני מסכימה איתך.

<רונית אנדוולט: אני מייצגת את המחלקה לתזונה ולא את שירות המזון.

<רונית אנדוולט: שירות המזון - - -

יעקב מרגי: לא משנה.

<רונית אנדוולט: רגע, שנייה, אני יכולה לדבר בשם תחום האחריות שלי בלבד.

<רונית אנדוולט: אנחנו, המחלקה לתזונה, מאד בעד יוזמות מקומיות כמו שהציעו כאן, של הכנסת מזון ביתי, כמו שיש בחורה או במקומות אחרים, שבו זה באמת מותאם לטעמים של האוכלוסייה וכו'.

<רונית אנדוולט: אנחנו גם בעד שמשרד הבריאות יעשה בקרה על המזון בצהרונים.

<רונית אנדוולט: משרד החינוך עושה את הבקרה במשרד החינוך, אבל במקומות שלא שייכים למשרד החינוך אנחנו בעד שבמסגרת הצעת החוק שעכשיו רחל עזריה מנסה לקדם, של אכיפה של החוק בצהרונים, שבאמת הבקרה תהיה על ידי משרד הבריאות.

<רונית אנדוולט: אנחנו חושבים שזה התפקיד שלנו, אנחנו חושבים שזה המקצוע שאנחנו יכולים לקחת על עצמנו.

<רונית אנדוולט: אנחנו עושים את זה ואנחנו נשמח גם לקחת על עצמנו את הנושא של הפיקוח על טיב המזון, גם הטיב הבריאותי ולא רק הטיב התברואי, כי בטיב התברואי משרד הבריאות עושה את זה כל הזמן.

<רונית אנדוולט: עוד מילה אחת לגבי התקנות.

סופה לנדבר: את אמרת אנחנו נשמח ל - - -

יעקב מרגי: הנה, היא מגיעה לזה, שנייה.

יעקב מרגי: התקנות.

יעקב מרגי: דברי על התקנות.

<רונית אנדוולט: לגבי התקנות.

<רונית אנדוולט: בנושא התקנות אני אתכם ברצון שזה ייצא מאד מהר, אבל - - -

יעקב מרגי: את מכירה את התקנות?

<רונית אנדוולט: מכירה אותן.

יעקב מרגי: התקנות מדברות על הפיקוח ועל האחריות של מי?

<רונית אנדוולט: כן, אבל - - -

יעקב מרגי: מה הן אומרות?

<רונית אנדוולט: משרד החינוך מפקח על מה שקורה בתוך משרד החינוך.

<רונית אנדוולט: זו הייתה הפשרה בין משרד הבריאות למשרד החינוך לפני קרוב בשנתיים.

יעקב מרגי: והפיקוח הוא של משרד החינוך, לפי מה שאומרות התקנות, נכון?

<קריאה: הכנסת אמרה את זה.

<קריאה: זה כבר בחוק.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: בחוק.

יעקב מרגי: ומה תפקידו של משרד הבריאות, לקבוע את הסטנדרטים?

<רונית אנדוולט: משרד הבריאות קובע את הסטנדרטים וכותב אותם ומשרד החינוך עובד על פיהם.

<רונית אנדוולט: יש לנו חילוקי דעות מקצועיים וגם יש לנו בעיות בהדרגתיות של הכנסת מוצרים בריאים, כי בעצם חברות המזון התרגלו לייצר מזונות מסוימים שאנחנו לא שבעי רצון מדרך ההכנה שלהם, ולכן אנחנו עובדים בהדרגה לשנות את הדברים, בשביל שבאמת תוך שנה או תוך זמן סביר, המזון שהילדים שלנו יאכלו יהיה הרבה יותר בריא מ - - -

יעקב מרגי: אבל זה לא יהיה תוך שנה.

יעקב מרגי: את יודעת למה?

יעקב מרגי: אין תקנות.

<רונית אנדוולט: התקנות כתובות כבר.

<רונית אנדוולט: מרבית התקנות כתובות.

יעקב מרגי: הן לא קיימות.

<רונית אנדוולט: למה?

יעקב מרגי: הן לא קיימות.

יעקב מרגי: מבחן התוצאה – לחברות המזון, להורים, למנהלי בתי הספר, לרשויות המקומיות, התקנון האלה לא קיימות.

יעקב מרגי: זה שהן כתובות ברחוב צאלח א-דין באיזו מגירה עתירת ניירת, זה לא אומר כלום.

<רונית אנדוולט: משרד החינוך התחייב לעשות פיקוח.

<רונית אנדוולט: אני מציעה שמשרד החינוך יענה איך הוא מתכוון לפקח על התקנות.

<קריאה: משרד הבריאות נותן להם רישיון - - -

יעקב מרגי: אדוני, אתה ברשות דיבור?

יעקב מרגי: ביקשת רשות דיבור?

יעקב מרגי: לא, כי אם תרצה אתה צריך לבקש רשות דיבור.

<קריאה: סליחה.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני רגיש למריחות.

יעקב מרגי: כי בילדות לקחתי הרבה לבית הספר רק מריחות ואני לא רוצה עוד מריחות.

<רונית אנדוולט: גם אנחנו לא.

יעקב מרגי: אני לא רוצה עוד מריחות, תביני.

יעקב מרגי: אני יושב מול משרד הבריאות.

יעקב מרגי: מה אזרח מן השורה שומע עכשיו?

יעקב מרגי: יושב לידך, עם כל הכבוד את שר הבריאות עכשיו.

יעקב מרגי: ואת אומרת לי תקנות, תקנות, תקנות, תקנות.

יעקב מרגי: אני אמרתי לך משהו במילים אחרות.

יעקב מרגי: כרגע יש מפגע בריאותי תברואתי.

יעקב מרגי: מפגע.

יעקב מרגי: עובדתית זה מפגע.

יעקב מרגי: יום-יום יש משאיות, מכוניות שאת רואה עליהן שלט יפה, מזון מובל בטמפרטורה.

יעקב מרגי: בפנים יש בקטריות.

יעקב מרגי: חיידקים.

יעקב מרגי: מזון לא בריא שהולך לפיות של ילדי ישראל.

יעקב מרגי: ואת אומרת לי אני מחכה לתקנות.

<רונית אנדוולט: לא, לא אמרתי את זה.

<רונית אנדוולט: מה שאמרתי, שאני מנהלת המחלקה לתזונה ולא תחת אחריותי זה נושא - - -

יעקב מרגי: יש כאן גורם אכיפה ממשרד הבריאות שנמצא פה בוועדה?

<רונית אנדוולט: רגע, שנייה.

<רונית אנדוולט: לא.

<רונית אנדוולט: היום לא.

יעקב מרגי: היום לא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד האוצר, תגידו, אתם מתקצבים את הפרויקט הזה של ההזנה, נכון?

יעקב מרגי: את מכירה את הויכוח סביב תרבות ונאמנות?

<נועה היימן: מה?

יעקב מרגי: תרבות ונאמנות, את מכירה את הויכוח הציבורי שיש עם שרת התרבות?

יעקב מרגי: רוצים לקחת את מה שמופיע בחוק יסודות התקציב שלכם, זה מופיע, נכון?

יעקב מרגי: אז סימן שאתם יודעים לעבוד עם סעיפים כאלה, שאם לא מקיימים סעיף כזה לא מתקציב את זה.

יעקב מרגי: אתם יודעים לעבוד.

יעקב מרגי: יש פה כשל שמתמשך.

יעקב מרגי: מתמשך כבר מעל עשור שנים.

יעקב מרגי: כשאתם רוצים אתם יודעים לאכוף, יודעים לבדוק, יודעים לעקוב.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אני אומר לך, אין לי בעיה לקרוא להפסיק את ההזנה.

יעקב מרגי: זה לא יהיה ככה.

יעקב מרגי: לא יימשך המצב הזה.

יעקב מרגי: המצב הזה לא יימשך.

יעקב מרגי: השלטון המקומי, בבקשה.

<מיכל מנקס: שלושה דברים, ברשותכם.

<מיכל מנקס: אני אתחיל מהסוף.

יעקב מרגי: את תאמרי לי מה צריך לעשות, כי את השלטון המקומי.

<מיכל מנקס: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: מיכל, אני מראש מכין אותך, כי אני היום אחרי שני דיונים, אתם שמים לב שאני כמעט רווי.

<מיכל מנקס: למדתי להכיר, אני חושבת.

<מיכל מנקס: אז אני אתחיל מהסוף.

<מיכל מנקס: בדיון שהיה בוועדה לזכויות הילד, אני ביקשתי לומר שאנחנו, מרכז השלטון המקומי, ניזום מפגש עם כל הנוגעים בדבר, עם משרד הבריאות ועם משרד החינוך ועם ארגוני ההורים ועם החברה למשק וכלכלה, כדי לבחון אפשרות לפתיחת מטבחים מקומיים, מרכזיים, לבישול ביתי יותר ככל שניתן.

<מיכל מנקס: אז זה שולי הדברים.

<מיכל מנקס: בנוגע לאכיפה.

<מיכל מנקס: אנחנו בשיח עם משרדי הבריאות והחינוך לאורך זמן ויש לי מנטרה שאני חוזרת ואומרת, היא גם נכתבה ותעלה על הכתב שוב.

<מיכל מנקס: לא יכול להיות שמדינת ישראל תתפצל לילדים שלה ולילדים שאינם שלה.

<מיכל מנקס: ואם חוק ההזנה, ככל שהמדינה מחוקקת חוקים לכלל תלמידי ישראל באשר הם, לא יכול להיות שאכיפה תעשה על ידי משרד החינוך למזונות או מהלכים שהם מספקים את המזון ואותו משרד, או אותה מדינה, לא תכיר בשאר הילדים.

<מיכל מנקס: כל הילדים אוכלים בגני הילדים, לא חשוב אם זה גן פרטי, ככל שיש, או גן רשותי מה שנקרא.

<מיכל מנקס: מגיל 3 ועד גיל 18 - - -

יעקב מרגי: או גנים של המוכר שאינו רשמי.

<מיכל מנקס: כל ילדי ישראל אמרתי.

<מיכל מנקס: אין ילד - - -

יעקב מרגי: לא, אני עוזר לך להשלים את התמונה.

<מיכל מנקס: אני איתך בכל דבר ועניין.

<מיכל מנקס: והצענו, ומבחינתי זה לא חשוב אם זה יהיה משרד החינוך או משרד הבריאות, אבל משרד ממשלתי שיאכוף את מה שכל ילדי ישראל אוכלים בין כותלי המוסד החינוכי.

<מיכל מנקס: וזה מגדיר, אני חושבת, את כולם בהכל.

<מיכל מנקס: זה אם באמת חשוב לנו ואיכפת לנו לדאוג לכולם, כי לא חשוב מי מספק, אם זה המתנ"סים שעושים או אם זה הצהרון הפרטי, האוכל הוא אוכל והילד הוא ילד.

<מיכל מנקס: זה הדבר השני.

<מיכל מנקס: בשולי הדברים, רק להערה שנאמרה פה במקרה של סגירת גן.

<מיכל מנקס: כן, קורה שנסגרים גנים.

<מיכל מנקס: מי שסוגר גן זה בדרך כלל בעקבות מפגע תברואתי זה או אחר.

<מיכל מנקס: מי שסוגר גן זה משרד הבריאות וזה נאכף על ידי משרד החינוך.

<מיכל מנקס: הרשות המקומית לא יכולה לסגור גן - - -

סופה לנדבר: לא, אבל מישהו צריך ברשות המקומית לתת אלטרנטיבה.

<מיכל מנקס: לא, אז עם כל הכבוד, אני חושבת שבריאות ילדים, אם משרד בריאות מבקש לסגור גן כי יש בעיה תברואתית, אז קודם כל סוגרים את הגן ולא תמיד יש גן.

<מיכל מנקס: אף רשות לא מחזיקה גני ילדים למקרה הצורך, ספייר, ובגילאים מסוימים - - -

יעקב מרגי: למה זה מובן מאליו מיכל?

יעקב מרגי: למה זה מובן?

<מיכל מנקס: מה מובן מאליו?

יעקב מרגי: את יודעת מה, סליחה.

יעקב מרגי: למה זה מובן מאליו שאם סוגרים גן-.

יעקב מרגי: בואי תקשיבי.

יעקב מרגי: גני ילדים בדרך כלל, בואי נדבר כרגע על גני הילדים המוכרים.

<מיכל מנקס: כולם.

<מיכל מנקס: זה חוק חובה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: מוכרים.

יעקב מרגי: הם תחת ה - - -

<מיכל מנקס: האחריות של משרד החינוך, כן.

יעקב מרגי: הפעלה של מי?

<מיכל מנקס: משרד החינוך.

יעקב מרגי: הפעלה של מי?

<מיכל מנקס: משרד החינוך מעסיק את הגננות ואחראי על המוסד מגיל 3 ועד גיל 18.

יעקב מרגי: מי הבעלות?

<מיכל מנקס: משרד החינוך.

יעקב מרגי: לא.

<מיכל מנקס: כן.

יעקב מרגי: מיכל, את מיתממת.

יעקב מרגי: גני הילדים, סליחה?

<מיכל מנקס: גני הילדים בבעלות משרד החינוך.

יעקב מרגי: מי עושה רישום, מי בונה את זה, מי הסייעות?

<מיכל מנקס: סליחה - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, זה בדיוק המשרד.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב, מיכל, אני רוצה להבין.

<מיכל מנקס: לא, אבל יש כאן משפטנים - - -

יעקב מרגי: רגע, תני לי רגע.

יעקב מרגי: את תהית וזה מחייבת תגובה שלי.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב טוב.

יעקב מרגי: לא יתכן.

יעקב מרגי: רשות חינוך זו הרשות המקומית, בסדר?

<מיכל מנקס: זה בגדול אנחנו - - -

יעקב מרגי: את לא תכפרי בזה.

יעקב מרגי: גן הילדים זה הרשות המקומית.

<מיכל מנקס: לא - - -

יעקב מרגי: רגע, תני לי.

<מיכל מנקס: אבל לא.

<מיכל מנקס: יש פה משפטנים לידך - - -

<מירב ישראלי: סעיף 7 (ב) לחוק לימוד חובה אומר שמוסדות חינוך רשמיים, מדובר על רשמיים, הם מקוימים על ידי המדינה והרשות המקומית במשותף.

<מיכל מנקס: הכל בסדר.

<מיכל מנקס: זה בקיום שלהם.

<מיכל מנקס: מי הבעלות?

<מירב ישראלי: אני יודעת שזה הרשות המקומית.

<מיכל מנקס: לא, לא.

<מיכל מנקס: ממש לא.

<מיכל מנקס: הבעלות היא מי שמעסיק את ה - - -

יעקב מרגי: מיכל, מיכל, סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: מיכל, אני מתפלא עליך.

יעקב מרגי: תקשיבי לי עד הסוף, בסדר?

יעקב מרגי: ואני חולק עליך, אבל אני לא אכנס לזה, בסדר?

יעקב מרגי: ברציונל, נסגר גן ילדים בגלל ביקורת - - -

סופה לנדבר: משרד הבריאות.

יעקב מרגי: משרד הבריאות, משרד החינוך, איכות הסביבה, לא יודע מה.

יעקב מרגי: בסדר?

יעקב מרגי: כיבוי אש.

יעקב מרגי: נסגר.

יעקב מרגי: האלטרנטיבה זה לא שהילדים יהיו בבית.

<מיכל מנקס: ברור שלא.

יעקב מרגי: תני לי רגע.

יעקב מרגי: כי אם מחלקת הגבייה, אמרתי לפני כן, תהיה שם דליפה של מי או גז או משהו כזה, הם לא ישביתו את הגבייה.

יעקב מרגי: הם ישכירו אפילו איזה קומה בבית מלון כדי שהגבייה לא תיפסק.

<מיכל מנקס: כדי שיוכלו לקיים את מוסדות - - -

יעקב מרגי: סליחה, כן, בסדר.

יעקב מרגי: זה הכרח לא יגונה.

יעקב מרגי: אם את מגנה על זה, זה הכרח שלא יגונה, בסדר?

יעקב מרגי: אז גם עם כל הכבוד, אין מציאות כזאת.

יעקב מרגי: אני לא יודע על מקרה באשדוד, לא קיבלנו פרטים, אבל אין דבר כזה.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, אני כופר בזה שאין כאן זמין-.

יעקב מרגי: זה לא סייעת שיש מאגר של ממלאי מקום, כן, העירייה תתחבא ותמצא לה.

יעקב מרגי: אולי ליום יומיים תחזיק את הילדים שם.

יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון.

יעקב מרגי: זה לא הדיון, עזבי.

יעקב מרגי: תהית, עניתי לך.

<מיכל מנקס: נכון, אבל אנחנו - - -

יעקב מרגי: תודה.

רחל עזריה: רגע, אני רוצה להתייחס לעניין של החוק, שנייה אחת, בסדר?

יעקב מרגי: בבקשה.

רחל עזריה: נאמר פה על ידי ההורים וזה נכון וגם על ידי השלטון המקומי, שבעצם החוק, על פי הנוסח כרגע או הנוסח שנמצא בתקנות, חל רק על הזנה שהיא עלי ידי המדינה.

רחל עזריה: עכשיו, אני הגשתי הצעת חוק שהיא מרחיבה.

רחל עזריה: בעצם כל מה שהוציאו אז בדיונים, פתחו את זה רק על ידי המדינה.

רחל עזריה: אני הגשתי הצעת חוק שמרחיבה ואומרת שהסנקציות יופעלו, ובעצם האחריות של המדינה היא לכלל התזונה בכל גני הילדים במדינת ישראל.

רחל עזריה: כיוון שאנחנו בעצם כל ההורים, אנחנו לקוח שבוי.

רחל עזריה: אין לנו ברירה.

רחל עזריה: הילדים בגן.

רחל עזריה: הצהרון הוא בגן.

רחל עזריה: אי אפשר להעביר את הילדים באמצע היום לצהרון אחר וכיוון שהעירייה רשמה אותנו לגן הזה והם אלה שסוגרים מול הצהרון, הם צריכים לוודא שהאוכל בצהרון יהיה אוכל בריא, בדיוק כמו שהמדינה צריכה, במקומות שבהם המדינה מנהלת את זה.

רחל עזריה: אז בעצם הצעת החוק הונחה, אנחנו עובדים עכשיו מול המשרדים - - -

יעקב מרגי: כל מי ששותף לקדירה הזאת, לא רציתי לומר לקדחת הזאת, לקדירה הזאת שנקראת חינוך, כשל בקטע הזה של איכות המזון.

יעקב מרגי: לא משנה באיזו מסגרת.

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: ותגידו לי שזה זה שמוכר להם את השקשוקה בשער בית הספר, בהסכמה.

רחל עזריה: לא, אז זה בחוק.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

רחל עזריה: אנחנו מחכים לתקנות.

יעקב מרגי: אני יודע, אני יודע.

יעקב מרגי: זה בהסכמה ובשתיקה של מנהלי בתי הספר.

יעקב מרגי: זה תקין?

יעקב מרגי: עם האגזוז כמעט צמוד ללחמנייה.

יעקב מרגי: עירית, מה העלית בחכתך?

<עירית ליבנה: הלשכה המשפטית של המשרד אמרה תוך חודשיים והיא קוראת למשרד המשפטים לשתף איתנו פעולה.

יעקב מרגי: לא, אין קוראת.

יעקב מרגי: תקשיבי, בואי, עירית - - -

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: זה המון זמן.

רחל עזריה: זה ממש, אנחנו כבר בדיונים האלה כבר חודשים.

יעקב מרגי: עירית, תקשיבי, חודשיים, תנצלי את זה שאני עייף ומתוסכל קצת מהמשרד היום.

יעקב מרגי: אני אתן לך, בסדר?

יעקב מרגי: אני לא קורא.

יעקב מרגי: יש אחריות שילוחית.

יעקב מרגי: המנדט של כל מערכת זאת זה בידיים של השר, בידיים שלך.

יעקב מרגי: אתם לא עוזבים את זה, לוקחים את זה.

יעקב מרגי: בעוד חודשיים באות לוועדה תקנות.

יעקב מרגי: לא יהיה פה תקנות, אני אומר לכם, אני לא יהיה נושא של המשרד.

יעקב מרגי: תאמרו את זה למנכ"לית.

יעקב מרגי: לא יהיה נושא של המשרד שיקודם פה, אני אומר לך, ודיונים שיבואו כתלונות, יטופלו בצורה אחרת.

יעקב מרגי: ואני לא מאיים, אני אומר לכם כי אין דרך אחרת.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אני לא אתייאש.

יעקב מרגי: אבל אני מכיר איך עובדים.

יעקב מרגי: מכיר.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: משרד המשפטים עמוס.

יעקב מרגי: שיתכבד ויאמר ליועצת המשפטית של משרד החינוך, לצוות המשפטי הענק של משרד החינוך – סומך עליך, תסיים את התקנות.

יעקב מרגי: תביא לי את הנוסח.

יעקב מרגי: שישחררו מתחת לידיים שלהם סמכויות שלא מסוגלים לקיים אותן.

יעקב מרגי: אתם יודעים על מה אני מדבר.

<קריאה: אפשר?

יעקב מרגי: מי זה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הלפרין, אתה רוצה להוסיף משהו?

<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד ככה.

<חיים הלפרין: א', הרעש הגדול והתסכול נובע בעיקר ממקומות שלא מפוקחים על ידי משרד הבריאות.

<חיים הלפרין: כלומר, צריך לזכור שגם הכתבה וגם כל ההתנהלות סביבה, נובעים ממקומות שההזנה מתנהלת באופן אוטונומי, עצמאי, או על ידי הורים או על ידי גופים אחרים.

<חיים הלפרין: מה שאנחנו יכולים להגיד על תהליך העבודה בתכניות שהמשרד מופקד עליהן, שזה מתנהל אחרת.

<חיים הלפרין: זה מתנהל אחרת בכמה רמות.

<חיים הלפרין: פעם אחת ברמת המוצרים ואני שמח על ההערה על השניצל.

<חיים הלפרין: אנחנו לא מאפשרים לשום קייטרינג לטגן שניצלים, שלא תהיינה שום אי הבנות.

<חיים הלפרין: אנחנו לא נאפשר את זה, כי זה מסוכן.

<חיים הלפרין: פשוט.

<חיים הלפרין: לכן מה שאנחנו כן דורשים, ביחד עם ה - - - של משרד הבריאות, זה שהשניצלים יהיו שניצלים איכותיים.

<חיים הלפרין: זה לא שניצל שהוא קונה מה שהוא רוצה.

<חיים הלפרין: יש מק"ט ספציפי שאותו הוא יכול לקנות ורק אותו הוא יכול לספק לילדים.

יעקב מרגי: רגע, אבל דווקא בגלל מה שאמרת, לא על השניצל, מה שמפוקח, ואני רוצה את האוזן הכרויה של משרד הבריאות בבקשה.

יעקב מרגי: משרד הבריאות, תהיו איתי רגע.

יעקב מרגי: אני פוחד שבסבך הזה, בקנאות שלכם להדגיש מה שמפוקח על ידי משרד החינוך ומה שמוכר על ידי משרד החינוך ומה שמתוקצב על ידי משרד החינוך והילדים אצלי נמצאים קודם כל בכותרת אחת ויחידה – ילדים.

יעקב מרגי: זה לא משנה מה.

יעקב מרגי: מי נותן לי את המענה לשאר הילדים, לפקח?

יעקב מרגי: התקנות – משרד הבריאות - - -

<רונית אנדוולט: כן.

יעקב מרגי: את זורקת את זה ואומרת אנחנו לא מפקחים.

<רונית אנדוולט: לא, מה שאני - - -

יעקב מרגי: רגע, תני לי, תני לי.

יעקב מרגי: משרד החינוך אמור לפקח.

יעקב מרגי: משרד החינוך אומר אני אפקח על המסגרות שלי.

יעקב מרגי: מה שאני מכניס.

יעקב מרגי: למרות שאני יכול לחלוק עליהם.

יעקב מרגי: כי עם כל הכבוד, החינוך במדינת ישראל, חוק חינוך חובה, זה המדינה, הריבון אפשר את כל גווני צבעי הקשת בסוגי החינוך במדינת ישראל.

יעקב מרגי: הוא לא יכול לומר אני מאשר לך להקים מסגרת של בית ספר מוכר שאינו רשמי, דמוקרטי, הכל - אני מפחד שהתותבות שלי יברחו לי מכל ההגדרות האלה.

יעקב מרגי: זה, ובסוף להגיד סליחה, אני מפקח רק על משרד החינוך.

יעקב מרגי: לא יהיה.

יעקב מרגי: אני רוצה לקבל היום תשובות מי מפקח על כלל המזון שמוכנס לכלל בתי הספר.

<רונית אנדוולט: אוקיי, אני רוצה שנייה לתת הבהרה בנושא של פיקוח.

<רונית אנדוולט: יש פיקוח תברואה - - -

יעקב מרגי: אני אחזור אליך, הלפרין.

<רונית אנדוולט: שנייה.

<רונית אנדוולט: יש פיקוח של תברואה, שאומר שאין מזיקים, ג'וקים, חיידקים, לא יודעת מה; ויש פיקוח על האיכות התזונתית, זאת אומרת שהילד לא אוכל ג'אנק, אלא אוכל אוכל שיש לו ערך תזונתי.

<רונית אנדוולט: את תחום ההרכב של התברואה, המחלקה לאיכות הסביבה של משרד הבריאות בודקת.

<רונית אנדוולט: גם היום דרך אגב.

יעקב מרגי: היא נכנסת לבתי הספר, לגנים?

<רונית אנדוולט: שירות המזון ואיכות הסביבה לא נכנסים לבתי הספר, הם נכנסים לקייטרינג עצמו.

<רונית אנדוולט: הם הולכים לקייטרינג ובודקים.

<רונית אנדוולט: הם דוגמים, הם מקבלים תלונות ואז הם ניגשים ולפעמים שוללים רישיון של קייטרינג.

<רונית אנדוולט: הם עושים את זה בפועל, ביום יום.

<רונית אנדוולט: לא צריך בשביל זה חוק כי זה כבר קיים.

<רונית אנדוולט: מה שלא קיים, זה שמירה על האיכות התזונתית, על הביטחון התזונתי, על הערך התזונתי של המזון שמוגש לילדים.

<רונית אנדוולט: וזו הצעת החוק של חברת הכנסת רחל עזריה.

יעקב מרגי: שאלתי שאלה.

יעקב מרגי: הצעת החוק כוללת את כל מוסדות החינוך?

רחל עזריה: כן.

<חיים הלפרין: בוודאי.

יעקב מרגי: על כל גווניהם?

יעקב מרגי: הלפרין, ההדגשה שלך - - -

סופה לנדבר: כמה בעלי קייטרינג נשארו השנה בלי רישיון?

יעקב מרגי: לא שמת לב להדגשה שלי?

<רונית אנדוולט: אני לא יודעת להגיד לך בשלוף.

<רונית אנדוולט: יש מקרים שונים.

יעקב מרגי: רגע, תנו ליועצת המשפטית בבקשה.

<מירב ישראלי: החוק הקיים, שזה חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך – ההגדרה של מוסד חינוך היא מוסד חינוך כהגדרתו בחוק חינוך חובה שלומדים בו יותר מעשרה תלמידים.

<מירב ישראלי: זה אומר שזה כל מוסד חינוך, זה לא רק של המדינה, זה גם מוכר שאינו רשמי, זה גם פטור, זה גם הכל.

<מירב ישראלי: החוק חל על כל מוסדות החינוך - - -

יעקב מרגי: הפיקוח של משרד החינוך עושה זאת?

<מירב ישראלי: מה שזה לא חל זה על צהרונים.

רחל עזריה: בדיוק.

רחל עזריה: הצהרונים, הצהרון.

<מירב ישראלי: זה לא חל על הצהרונים.

<מירב ישראלי: היה לנו את העדכון הזה במהלך - - -

<עירית ליבנה: ועדת החינוך הקודמת.

<מירב ישראלי: מכיוון שמשרד החינוך אומר – הצהרון כצהרון הוא לא מוסד חינוכי.

<מירב ישראלי: אנחנו לא נכנסים לשם, אנחנו לא מפקחים שם, אנחנו לא - - -

יעקב מרגי: זה לא מוסך חינוכי?

<מירב ישראלי: לא.

יעקב מרגי: אז רגע, רגע, באיזו מסגרת הם מתוקצבים?

<קריאה: משרד העבודה, לא?

יעקב מרגי: תנו לאוצר לענות במה שקשור לזה, היועצת המשפטית.

יעקב מרגי: אתם בקושי יודעים לתת לי תשובות על בריאות וחינוך.

יעקב מרגי: בואו נראה על כספים.

יעקב מרגי: האוצר.

<נועה היימן: התקצוב בצהרונים נחלק היום בין שלושה גופים.

<נועה היימן: גוף אחד זה משרד החינוך, שמספק סבסוד לצהרונים - - -

יעקב מרגי: אבל בר מינן, זה לא חינוך.

יעקב מרגי: זה לא מערכת חינוך.

יעקב מרגי: בר מינן, עכשיו שמענו הדגשה.

יעקב מרגי: אי אפשר.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני בכוונה שואל את השאלות.

יעקב מרגי: אני בכוונה מציג את השאלות.

יעקב מרגי: אל תיתממו לי.

יעקב מרגי: יש פה בריאותי ילדי ישראל.

יעקב מרגי: יש פה חלקים לא מכוסים בחוק ובתקנות.

יעקב מרגי: תמשיכי להבהיר לנו.

<נועה היימן: משרד החינוך מתקצב גם את תנועת הצופים.

<נועה היימן: זה לא הופך את תנועת הצופים למוסד חינוכי.

יעקב מרגי: מה מוגדרים הצהרונים?

<נועה היימן: צהרון לא מוגדר כמוסד חינוכי.

יעקב מרגי: מה הרציונאל שלהם?

יעקב מרגי: מה הם עושים בצהרון, חוץ מלאכול?

<נועה היימן: הצהרונים מתוקצבים דרך שני מקורות ממשלתיים ועוד מקור פרטי.

<נועה היימן: המקורות הממשלתיים הם שניים.

<נועה היימן: משרד החינוך מתקצב צהרונים ברשויות שנמצאות באשכולות 1 עד 3 ובאופן חלקי בירושלים, לילדים בגילאים 3 עד 8, מתוקף החלטת ממשלה 4088, משנת 2006.

<נועה היימן: זו החלטה אחת.

<נועה היימן: משרד הכלכלה מסבסד צהרונים לילדים באשכולות 4 ומעלה עד - - -

<קריאה: לא ומעלה, עד 7.

<נועה היימן: עד 7.

יעקב מרגי: אז זה ומעלה, זה לא ומטה.

<נועה היימן: זה גילאי 3 עד 9.

<קריאה: כן, יש גם 8, 9, 10.

יעקב מרגי: בסדר, הבנתי.

יעקב מרגי: היא אמרה לא ומעלה.

יעקב מרגי: עד 7.

<נועה היימן: לגילאי 3 עד 9.

<נועה היימן: מעבר לכך - - -

יעקב מרגי: יש לי בעיה עם האוזן.

<קריאה: זה לא 3 עד 9.

<קריאה: אשכול 4 זה עד-.

<קריאה: הורדתם שנה והיתר זה עד - - -

<נועה היימן: משרד הכלכלה מתקצב - - - לגילאים שונים ונותן סבסוד לאשכולות היותר גבוהים.

יעקב מרגי: אני מבין שמשרד הכלכלה, לכסות על רציונל של מה שהיה פעם שומו שמיים ההגדרה של אכסון ילדים, בזמן שההורים בעבודה.

יעקב מרגי: שינינו מאז את ההגדרות האנושיות שלנו.

<קריאה: לא כל כך.

יעקב מרגי: שינינו.

יעקב מרגי: למה משרד החינוך פה בתמונה?

<נועה היימן: ממתי זה התחיל?

יעקב מרגי: לא, למה?

יעקב מרגי: למה משרד החינוך בתמונה בצהרונים.

יעקב מרגי: את מבינה למה אני שואל?

סופה לנדבר: זה לא משנה, מישהו צריך להיות אחראי - - -

יעקב מרגי: אני כופר בזה שצהרונים זה לא חלק ממערכת החינוך.

יעקב מרגי: אני כופר בזה.

יעקב מרגי: לא עשו אותם במנותק מהמסגרות שלהם - - -

רחל עזריה: נכון, וגם במבנה.

רחל עזריה: קהל שבוי.

יעקב מרגי: ובמבנה.

יעקב מרגי: תפסיקו להיתמם לי.

יעקב מרגי: אני בכוונה, סליחה, אני לא באתי ללמוד היום מה זה.

יעקב מרגי: אני מתעכב על הדקויות האלה שתבינו, אני כבר קיימתי דיון.

יעקב מרגי: את התקנות אני אקבל, איך את אומרת?

יעקב מרגי: קוק?

<עירית ליבנה: ביי הוק או ביי קוק.

יעקב מרגי: את מבינה, אני אקבל את התקנות.

<עירית ליבנה: כן.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה גם באותה הזדמנות לכסות גם חלק מערוותנו שלא מכוסה.

<עירית ליבנה: החוק עבר.

<עירית ליבנה: הדיון היה פה ומירב ליוותה אותנו בחקיקה והלקונה הזאת עוד התעוררה אז.

<עירית ליבנה: ואז יושב הראש הוועדה מצנע, אמר תשמעו, בואו נפתור קודם כל את זה, נרוץ קדימה ועכשיו יש תהליך - - -

רחל עזריה: אז זה השלב הבא.

רחל עזריה: יש את החוק שהוא בדיוק, ומה שאז הוציאו אני מחזירה את החוק הזה.

יעקב מרגי: עכשיו יש לך חוק שמחזיר את זה?

יעקב מרגי: באיזה שלב הוא?

<מירב ישראלי: בלשכה המשפטית.

רחל עזריה: הוא בלשכה המשפטית.

רחל עזריה: אנחנו עובדים - - -

יעקב מרגי: של הכנסת?

רחל עזריה: כן.

יעקב מרגי: הוא עדיין לא קיבל פ?

סופה לנדבר: אדוני, אנחנו נמצאים באיזו שהיא הרצאת אבסורד.

סופה לנדבר: אני חושבת שכל אחד עושה עבודה נהדרת, כל אחד בא לכאן עם הרצאה.

סופה לנדבר: מה זה כאן, תגידו?

סופה לנדבר: מה זה כאן?

סופה לנדבר: את התוצאה אוכלים הילדים שלנו.

סופה לנדבר: צריך להיות אחראי וצריך להיות אחריות אישית, או שאני חושבת שלא צריכים לחפש כאן את החוטאים.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים מערכת חינוך ושר חינוך שייקח אחריות וינהל את זה.

יעקב מרגי: את צודקת.

יעקב מרגי: לכן אני מתעכב.

יעקב מרגי: רבותי, זה נראה כאילו אני מתעכב על דקויות שהן לא לעניין.

רחל עזריה: איזה דקויות?

רחל עזריה: אתה מתעכב על הדברים החשובים.

רחל עזריה: הרי זה הסיפור.

יעקב מרגי: לכן אני רוצה לדעת בדיוק מה הצעת החוק שלך שמתגבשת.

רחל עזריה: אני אגיד לך.

רחל עזריה: מה שאומרת הצעת החוק זה שהאחריות היא על המפעיל ושאפשר להפעיל את הסנקציות, כמו שאנחנו עושים גם בהצעת החוק הזו, שנמצאת בשלב התקנות, שאפשר להפעיל סנקציות, אם על המפעיל - - -

יעקב מרגי: מי הגורם האחראי מבחינת הפיקוח?

רחל עזריה: משרד הבריאות.

יעקב מרגי: משרד הבריאות.

רחל עזריה: אבל הסיפור המרכזי זה שכל מפעיל יש לו את האחריות וזה לא רק משרד החינוך, אלא כל מתנ"ס, כל מי שמפעיל צהרון יש לו את האחריות.

רחל עזריה: זה הסיפור.

<מיכל מנקס: אבל מי יפקח עליו?

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: שאלת שאלה?

יעקב מרגי: הרי למה אנחנו מבררים?

יעקב מרגי: הלפרין שחרר ואנחנו אצלנו לא לומדים הרבה, אבל חינכו אותנו להתעכב על כל ביטוי.

יעקב מרגי: הוא אמר – במסגרות של משרד החינוך, ופה אני רוצה לדעת.

יעקב מרגי: איפה שהוא מפקח – הוא מפקח.

יעקב מרגי: ההשלמה, החוק המשלים שלך, על מי אחריות הפיקוח?

רחל עזריה: משרד הבריאות.

<מיכל מנקס: סליחה, אני רוצה ברשותך להעיר על האבסורד שיהיה.

יעקב מרגי: בבקשה, תעירי.

יעקב מרגי: מה יהיה?

<מיכל מנקס: רשות באשכול סוציו אקונומי 2, יש לילדים עד גיל 8 תכניות במשרד החינוך.

<מיכל מנקס: נאמר שאני תושבת בעיר הזו, יש לי שני ילדים.

<מיכל מנקס: אחד בן 7, אוכל אוכל שמשרד החינוך מפקח עליו, ואחד בן 8, באותו בית ספר, אוכל אוכל שאולי המתנ"סים, אולי החברה הכלכלית, אולי תורם, אולי קרן, לא יודעת מה, אולי הרשות המקומית עושה.

יעקב מרגי: אז מה?

יעקב מרגי: מה איכפת לי שהורה יהיה מפקח?

יעקב מרגי: אני חשוב לי כהורה שיש פיקוח.

יעקב מרגי: אני לא שם.

יעקב מרגי: את עכשיו מבקשת ממני, את רוצה להיות יעילה - - -

רחל עזריה: משרד החינוך, אתם מוכנים לפקח?

יעקב מרגי: לא, הם לא רוצים.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: לא, לא, רחל.

יעקב מרגי: מיכל, על התהייה שלך – שאלה, אני לא שם בכלל.

יעקב מרגי: אני קודם כל כהורה, האינטרס שלי קודם כל שיהיה פיקוח על היעילות של המדינה, למה יש כמה גורמים.

יעקב מרגי: יש לי עוד הרבה תחומים כאלה.

יעקב מרגי: רחל, אני מבקש, אל תחכי רק - - -

רחל עזריה: אני לא מחכה לכלום, תאמין לי.

רחל עזריה: ותעזור לי.

רחל עזריה: זה הכל יצטרך לעבור פה, כל הדיונים.

יעקב מרגי: נו, בעזרת השם.

רחל עזריה: בעזרת השם.

יעקב מרגי: ברגע שזה מגיע לפה אני יודע שגמרת את מכסת הייסורים שלך.

יעקב מרגי: פה זה ירוץ.

רחל עזריה: אני לא תמיד מרגישה ככה עם חוקים.

רחל עזריה: אני מגיעה לוועדות עוברת גם מכסת ייסורים.

יעקב מרגי: תלוי באיזה ועדות.

יעקב מרגי: אני לא יודע באיזה ועדות את.

יעקב מרגי: מי שעבר תחת שבטי בתיקון תקנות, יודע שאני לא.

יעקב מרגי: אני רץ.

רחל עזריה: אז יאללה, נעשה את זה ביחד.

רחל עזריה: מצוין, תודה.

יעקב מרגי: ישראל אליסף, בבקשה, קצר.

<ישראל אליסף: קודם כל אני לא מצליח להבין.

<ישראל אליסף: שמי ישראל אליסף, יושב ראש ועד הגנים.

יעקב מרגי: אל תצטער מזה שהרבה דברים לא מובנים.

<ישראל אליסף: בסדר, אז אני לא מצליח להבין למה צריך לפרק את זה.

<ישראל אליסף: אם יש סוף סוף הצעת חוק חדשה, יש משרד אחד שאחראי על תחום הפדגוגיה.

<ישראל אליסף: לא יתכן שאותו משרד שאחראי על ההזמנה של האוכל – משרד החינוך, גם בהזנה הממשלתית הוא זה שצריך לפקח.

<ישראל אליסף: יש את משרד הבריאות שהוא הרגולטור בתחום הפיקוח על המזון.

<ישראל אליסף: למה לא לעשות הצעת חוק אחת שיש גוף אחד, שמפקח על הכל בכל המוסדות, בכל המקומות, שהוא זה שיפקח.

<ישראל אליסף: למה זה צריך להיות רק במשרד ה - - -

יעקב מרגי: אני אענה לך.

<ישראל אליסף: רק שנייה.

יעקב מרגי: בוא, אני אענה לך.

יעקב מרגי: תקשיב- - -

<ישראל אליסף: להם יש את הכלים - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: למשרד הבריאות יש את כל התקינה והתקנון לגבי בריאות המזון, התברואה וסביבה.

יעקב מרגי: יש פריבילגיה במשרד החינוך ולנו כהורים לדרוש - כי זה משרד החינוך - זה הגיל הרך - זה ילדים - על איכותו של המזון שמגיע לבית הספר.

יעקב מרגי: אנחנו מתיימרים ואומרים אנחנו מחנכים לתזונה בריאה וזה, ומשרד החינוך יש לו את הפריבילגיה לדרוש את זה.

יעקב מרגי: כשאתה הולך למסעדה עם הילד שלך, אני לא רוצה להגיד לך פה אתה קנאי ושם אתה מאכיל אותו כל מה שהוא רוצה במסעדה, אבל זה אנחנו.

יעקב מרגי: זה ההורים.

יעקב מרגי: אבל יש לנו את הפריבילגיה הזאת.

יעקב מרגי: לכן את תתהה על זה.

יעקב מרגי: אני לא שם.

<ישראל אליסף: אני רק רוצה להפריד וכבר העלו את זה.

<ישראל אליסף: היא אמרה את זה ממשרד הבריאות.

<ישראל אליסף: יש את הפיקוח על איכות המזון ויש את הפיקוח התברואתי.

<ישראל אליסף: מילא היית אומר שהפיקוח מה מהרכיבים של המזון, היה במשרד החינוך עם תזונאיות וכו', גם הייתי מציע וגם בזה יש לנו את משרד הבריאות לטעמי - - -

יעקב מרגי: אין לו מה לומר, סליחה.

יעקב מרגי: תאר לך שהיינו במדינה כזאת, שכל מה שנקרא בפינו ג'אנק ונמכר ועושים הון מזה, משרד הבריאות היה אוסר עלינו.

יעקב מרגי: היינו אומרים שהמדינה טוטליטרית.

<ישראל אליסף: אמרו בוועדה הקודמת - - -

יעקב מרגי: שלא נתבלבל.

יעקב מרגי: אנחנו פה מדברים על איכות המזון במוסד חינוכי.

<ישראל אליסף: אז אני עונה.

<ישראל אליסף: גם בנושא של מרכיבי המזון, גם בוועדה הקודמת דיברו על מדתיות.

<ישראל אליסף: זאת אומרת לא לאסור את הכל, כל דבר זה תלוי במידה.

<ישראל אליסף: אי אפשר לאסור את הכל, גם לא ממתקים.

<ישראל אליסף: דיברנו על זה בוועדה הקודמת, אני לא חושב שיש צורך לחזור.

<ישראל אליסף: אבל בכל אופן, אני חושב שאם אתה שואל עכשיו את ההורים, אנחנו כמייצגי הורים היינו מעדיפים לראות פיקוח במשרד אחד, שהוא הרגולטור המתאים לזה, משרד הבריאות.

<ישראל אליסף: משרד החינוך צריך להתעסק בפדגוגיה, לא בפיקוח על המזון.

<ישראל אליסף: זה דבר אחד.

<ישראל אליסף: דבר שני, זה ברמה האסטרטגית, לעוד כמה שנים אני מקווה, אתה יודע מה, עכשיו אני מקבל תקוות על מה שאמרת, שאתה מתקן תקנות מהר וחוקים מהר, בוא נקווה שהרמה האסטרטגית תקרא מהר, אבל בינתיים ברמה הטקטית, יש חוזר מנכ"ל שמגדיר בפיקוח על המזון מה צריך להיות כשיש הזנה במוסדות חינוך.

<ישראל אליסף: הוא קודם כל מגדיר שצריכה להיות ועדה שמורכבת מתזונאים, מאנשי אגף רישוי עסקים, תברואנים של רישוי עסקים ווטרינריים שהם קובעים מה יש בתוך המזון וכו'; וגם יש שם הגדרה מי מפקח.

<ישראל אליסף: עכשיו, פה יש לקונה.

<ישראל אליסף: כי בחלק מהמקומות זה קורה, בחלק מהמקומות זה לא קורה.

<ישראל אליסף: עכשיו אני אגיד לך, מהמקור המקצועי שלי, איפה שאני עובד, שירותים וטרינריים, כשבן אדם רוצה למכור בשר שמגיע ממשחטה לעיר מסוימת, הוא עובר דרך השירות הווטרינרי ועובר בדיקות משנה.

<ישראל אליסף: יש שם אחלה כסף לרשויות, בסדר?

<ישראל אליסף: למה אי אפשר לעשות את זה עם המשאיות של הקייטרינג?

<ישראל אליסף: כל משאית שנכנסת - - -

<חיים הלפרין: זה מה שקורה.

<ישראל אליסף: זה לא קורה בכל מקום, סליחה, חיים, זה לא קורה בכל מקום.

<ישראל אליסף: ואם אתם תאכפו את חזור המנכ"ל שלכם ותוודאו שזה קורה, אז זה יקרה.

<ישראל אליסף: זה כרגע לא קורה.

יעקב מרגי: משרד הכלכלה, רצית לומר משהו, נכון?

<איטה עטייה: כן.

<איטה עטייה: מה שרציתי לומר, שאלת למה זה במשרד החינוך.

<איטה עטייה: כי לפי טרכטנברג, כל הצהרונים שלנו כבר היו צריכים להיות מזמן במשרד החינוך, רק העבירו אשכולות 1 עד 3, אחרי זה - - -

יעקב מרגי: את מחזקת את - - -

<איטה עטייה: כן, אחרי זה זינבו את ירושלים.

<איטה עטייה: עכשיו זה משרד החינוך ואנחנו נשארנו פחות או יותר עם אשכולות 4 עד 7 למי שפונה ולמי שמבקש.

<איטה עטייה: אנחנו לא נותנים לכולם.

<איטה עטייה: עכשיו, כל נושא המזון, רוב המפעילים שמפעילים זה אנשים עצמאיים, פרטיים שמפעילים.

<איטה עטייה: לנו אין שום דרך לאכוף את רמת המזון.

<איטה עטייה: אין לי לא את הידע, לא את המפקחים.

<איטה עטייה: אני אכפתי את זה באופן הזה בנוהל שלי, שאני מחייבת שכל מפעיל יביא לי אישור תזונאית על התפריט.

יעקב מרגי: אם הייתי מדקדק איתך, הייתי חולק עליך, לא נכון.

<איטה עטייה: מה זאת אומרת?

יעקב מרגי: אני אקח מנושא אחר.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני רוצה שתבינו.

יעקב מרגי: הכי קל לבוא ולהגיד לא, זה לא תפקיד שלי - - -

<איטה עטייה: לא, אני לא אמרתי שזה לא תפקיד שלי.

יעקב מרגי: רגע, תני לי.

יעקב מרגי: משרד הבריאות אני זה, משרד החינוך אני זה, משרד הכלכלה אני זה, השלטון המקומי אני זה ובאמצע הכל חור אחד גדול, כמו שתבינו - - -.

יעקב מרגי: כמו שהחשב הכללי ידע לומר לנו, לשרי הממשלה ולגורמים המתקצבים, שאתה לא תוכל לתקצב או לתמוך בעמותה או בגוף שאין לו את האישור.

יעקב מרגי: את מכירה את המושג הזה?

יעקב מרגי: אישור ניהול תקין?

יעקב מרגי: לכאורה מה זה קשור?

יעקב מרגי: הרי הגוף עושה את הפעילות - - -

<איטה עטייה: למה?

<איטה עטייה: הם מדברים כל הזמן.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: הרי הגוף לקח את הפעילות שאליה הוא דרש את התמיכה, אבל הגיע מי שחשב שאנחנו, המדינה, לא צריכה לתקצב או לתמוך בגופים שלא מתנהלים מבחינה מנהלית בניהול תקין.

יעקב מרגי: נכון, נועה?

<איטה עטייה: נכון, נכון.

<נועה היימן: זו הייתה היזומה שלה.

יעקב מרגי: אבל האוצר חשב כללית - - -

<קריאה: לא, אבל - - -

יעקב מרגי: תן לי רגע.

יעקב מרגי: לא יתכן כשנגיע, אני דורש, כן.

יעקב מרגי: האופטימום זה דבר לפחות שצריך לשאוף אליו.

יעקב מרגי: כמו שמתחילים, אתם מכירים, הרבה צביעות יש גם בנושא הזה.

יעקב מרגי: בחלק מהמוצרים סימון של ירוק, התו הירוק, מכירים את זה?

יעקב מרגי: אז לא יתכן שיגיע לבריאות, אנחנו כולנו נתכסה בתחום מצומצם של תחום אחריות ונשאיר את הבריאות באוויר.

רחל עזריה: נכון.

יעקב מרגי: אני חושב שחלק מהדברים אני לא מקיים, המשרד, אני לא אתמוך בסעיף תקציבי כזה וכזה וכזה, אם אין לי את התנאי הזה של הבריאות, הכרחי.

יעקב מרגי: לא פחות.

יעקב מרגי: האמירה שלך, ונכון שזה לא יהיה - - -

<איטה עטייה: לא, אני רציתי להגיד לך שעשינו בכל זאת משהו מעבר לזה, מאחר שאין לנו את הכלים לבדוק את הבריאות, אז אנחנו אמרנו אוקיי, הרי הצהרונים - - -

יעקב מרגי: צלצלתם בפעמון?

<איטה עטייה: דקה.

<איטה עטייה: דקה.

<איטה עטייה: כן.

<איטה עטייה: כן.

יעקב מרגי: צלצלתם בפעמון?

<איטה עטייה: אבל תן לי לגמור ותראה שעשינו משהו, אנחנו לא מתנערים.

<איטה עטייה: אנחנו נותנים רישיון לצהרון לכל שנה.

<איטה עטייה: בכל שנה הוא צריך לעמוד בכל הסטנדרטים.

<איטה עטייה: אחד מהכללים שהוא צריך לעמוד בהם זה אישור תזונאית לתפריט שהוא נותן.

<איטה עטייה: בלי אישור תזונאי - - -

יעקב מרגי: הוא יביא לך מה שאת רוצה.

<איטה עטייה: לא, מה זה הוא יביא לי?

יעקב מרגי: הוא יביא לך, תקשיבי, הוא יביא מרואה החשבון כל תוצאה שתרצי.

יעקב מרגי: הוא יביא לך מתזונאית כל מסמך שתבקשי.

יעקב מרגי: שאלת המפתח הגדולה של התנהלות מדינה תקינה זה פיקוח.

<איטה עטייה: אין פיקוח על המזון - - -

יעקב מרגי: כאילו היום נולדתם למגזר הציבורי.

<איטה עטייה: אין פיקוח על המזון בצהרונים, אני אומרת לך את האמת.

<איטה עטייה: אין.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מסכם או שמישהו רוצה לתרום לדיון?

יעקב מרגי: בבקשה.

<איילת מייזנר: שלום, איילת מייזנר מעמותת מהיום.

<איילת מייזנר: עירית אמרה שהיא - - -

יעקב מרגי: מה זה מהיום?

<איילת מייזנר: הפורום הישראלי לאורח חיים בריא, ביסודו של - - -

יעקב מרגי: מה את חושבת זה יעבור לך ככה, מהיום?

<איילת מייזנר: נכון.

<איילת מייזנר: עירית אמרה שהיא תפרט על זה ועוד לא יצא.

<איילת מייזנר: הנושא של בעצם שאני לא רוצה להיות פה בעוד שנה בדיון על זה שיש חוק ותקנות ואין אכיפה.

<איילת מייזנר: ורציתי לדעת מבחינה זאת את ההיערכות להכשרת פקחים.

<איילת מייזנר: אולי איזה מוקד שההורים יכולים לפנות אליו בתלונות.

<איילת מייזנר: אם ראיתי שמוכרים בקיוסק בבית הספר קולה, למי אני פונה?

<איילת מייזנר: מה אני עושה עם זה ואיך המנגנון?

<איילת מייזנר: אחרת כולנו נהיה פה עוד שנה בדיון המשך ונשמח לדעת איך נערכים כבר עכשיו.

יעקב מרגי: כשהם יבואו אל הוועדה עם תקנות ואנחנו נעבור סעיף, סעיף, אנחנו נשאל את כל השאלות האלה.

<איילת מייזנר: ואז נאבד זמן יקר ונפתח שנת לימודים נוספת.

יעקב מרגי: האם יש לך תשובות היום?

<עירית ליבנה: אנחנו נערכים בתקנות בהשלמת החוק בימים האלה.

<עירית ליבנה: אמרנו, תוך חודשיים אנחנו מגישים פה את התקנות ואני מאמינה שזה גם יתקדם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש עוד מישהו שרוצה לפני שאני מסכם?

יעקב מרגי: בבקשה, חולון, לא פספסתי אותך.

<ליאורה פור: שלום, שמי ליאורה פור, אני מייסדת המשמר החברתי בחולון, זה גוף התנדבותי, אה-פוליטי.

<ליאורה פור: אנחנו מטפלים כעת ב-65 גנים מוזנחים ביותר עם צהרונים.

<ליאורה פור: יש לנו דו"חות של משרד הבריאות - - -

יעקב מרגי: אז צדקתי כשאמרתי קורים דברים אחרים בחולון.

<ליאורה פור: יש דו"חות של משרד הבריאות, דו"חות קשים ביותר, הזנה קשה.

יעקב מרגי: ראינו את התמונות.

<ליאורה פור: ראיתם את התמונות?

<ליאורה פור: הזנחה פושעת ואף אחד לא עושה כלום.

יעקב מרגי: ולא סגרו להם את הגנים האלה?

<ליאורה פור: לא סוגרים.

יעקב מרגי: שומעת, מיכל?

<ליאורה פור: לא סוגרים.

יעקב מרגי: לא סגרו את הגנים האלה.

<ליאורה פור: לא סוגרים.

<ליאורה פור: ראש העירייה, לטענתו הכל בסדר.

<ליאורה פור: זה בלאי.

<ליאורה פור: עובד בכל הקירות – זה בלאי.

<ליאורה פור: שנתיים.

<ליאורה פור: גן לחינוך מיוחד – ארבע שנים.

<ליאורה פור: ארבע שנים.

<ליאורה פור: הזנחה פושעת.

<ליאורה פור: בואו - - -

<מיכל מנקס: מישהו נתן אישור לפתוח אותו.

<מיכל מנקס: עזבו, אני לא אוהבת את ה - - -

יעקב מרגי: מיכל, מיכל - - -

<ליאורה פור: מה לעשות?

<ליאורה פור: מה לעשות?

<מיכל מנקס: לבוא ולזרוק - - -

<אורגד מזרחי: היא מעלה פה אבל דברים שהם מאד נכונים.

יעקב מרגי: רגע, לא, לא, סליחה, אדוני.

<ליאורה פור: אם היה כאן מקרן הייתי מראה לכם כמה סרטונים מזעזעים.

יעקב מרגי: שנייה.

יעקב מרגי: מיכל, בוודאי שהגנים האלה, על זה היא מלינה.

<מיכל מנקס: אבל למה?

יעקב מרגי: הנה, את נכנסת לדיון באמצע, תקשיבי.

יעקב מרגי: על זה היא מלינה.

יעקב מרגי: על מה היא מלינה?

יעקב מרגי: נתנו אישור לפתוח.

יעקב מרגי: פתאום התגלו ליקויים, או שלא פתאום.

יעקב מרגי: בלאי.

יעקב מרגי: מתריעים.

יעקב מרגי: זה לא מעניין אף אחד.

יעקב מרגי: לא מעניין אף אחד.

<מיכל מנקס: אני לא יודעת לומר.

<מיכל מנקס: אני אומרת שוב, יש - - -

יעקב מרגי: על זה היא מלינה.

יעקב מרגי: על זה היא מדברת.

<מיכל מנקס: ארבע שנים דברים כאלה לא קורים.

<מיכל מנקס: יכול להיות חודש.

<ליאורה פור: קורים.

<ליאורה פור: בואי, בבקשה, אני מזמינה אותך לסיור.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, תמשיכי.

<ליאורה פור: אני מזמינה באמת את השלטון המקומי שיגיע לחולון.

<ליאורה פור: הגיע הזמן שמישהו יעשה סוף למיתוג ולתדמית.

<ליאורה פור: הגיע הזמן - - -

יעקב מרגי: מה אתם, עיר הילדים, לא?

<ליאורה פור: עיר הילדים של מי?

<ליאורה פור: של מי, אני רוצה לדעת של מי?

<מיכל מנקס: זו אמירה פוליטית, היא לא מקצועית.

<ליאורה פור: אני רוצה לדעת של מי.

<ליאורה פור: את תכנסי לדף הפייסבוק שלנו, את תסתכלי את הסרטונים שהורים מפרסמים, מתחננים.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך שוב.

<ליאורה פור: שוב, המשמר החברתי חולון.

<ליאורה פור: אני מאד מבקשת, אנחנו גוף אה-פוליטי, לא מפלגתיים, אנחנו מתנדבים.

<ליאורה פור: היום לקחתי יום חופשה על חשבוני.

<ליאורה פור: המצב קטסטרופה בעיר הילדים.

<ליאורה פור: אני מתחננת שיגיעו.

יעקב מרגי: תקשיבו, בואו, זה לא בחלל ריק.

יעקב מרגי: גם אם זה גנים לא של הרשות המקומית, בסדר, אני כופר בזה, אני אומר את זה, מוציא את זה מלשוני, כי חטף ממני יונה יהב בנושא הבית ברחוב חיים, בגלל האמירות האלה שלו – אלה לא בתי ספר שלי.

יעקב מרגי: אני לא מכיר ראש עיר שיכול להעיז לומר אלה לא בתי ספר שלי, כשזה ילדים מהעיר שלו ובתחום השטח המוניציפאלי שלו.

יעקב מרגי: אין ילדים שהם לא שלי.

יעקב מרגי: בן אדם שיכול להעיז ולומר אני ראש עיר לא של כולם, ש-א' רצו אצלי, ב' לא רצו אצלי.

יעקב מרגי: לכן הוא חטף מה שהוא חטף ביושר.

יעקב מרגי: אני אומר, תקשיבו, עמותה לא עמותה, אנחנו מדינת חוק.

יעקב מרגי: יש גנים ואתה יודע מה, אני גם לא רוצה שהגורמים הממלכתיים ישתמשו בטיעון הזה, כי רק היום חתמתי על מכתב למשרד החינוך על גנים בכפר שנקרא א-סייד בדרום, עם תמונות מזעזעות, עם בולענים.

יעקב מרגי: עם בולענים ועם עובש ועם עוד מריעין בישין אחרים.

יעקב מרגי: אז זה קיים.

יעקב מרגי: אבל גם אם זו עמותה פרטית, מישהו צריך לסגור את זה.

יעקב מרגי: מישהו צריך לטפל בזה.

<מיכל מנקס: נכון, נכון.

<מיכל מנקס: לפקח.

יעקב מרגי: אז אני לא בא אליה בטענות ותודה שהיא מציגה לנו את זה כאן.

יעקב מרגי: אם זה ככה, אז אני בוודאי גם לא שואל מה רמת איכות המזון שנכנסת לאותו גן.

<ליאורה פור: היה דו"ח מבקר המדינה על זה.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: יש עוד מישהו לפני שאני מסכם?

יעקב מרגי: בבקשה.

<רז סער: אדוני, ברשותך רק נקודה אחת.

<רז סער: אני רז, יושב ראש ועדת הזנה בעיריית נס ציונה.

<רז סער: במשרד הבריאות יש שתי ידיים.

<רז סער: יש את הגוף התזונתי ויש את הגוף שאחראי על רישיונות יצרן ועל המטבחים של הקייטרינגים.

<רז סער: הגוף שאחראי על רישיונות יצרן ועל כל רישוי העסקים ומטבחי הקייטרינגים, מעודד מזון מעובד מטעמי בטיחות מזון, על חשבון התזונה של הילדים.

<רז סער: וזו נקודה שאם תוכל לטפל בה, אני אודה לך.

יעקב מרגי: אי אפשר.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: יש ויכוח פילוסופי ובכל מקרה מה שתאכל יגרום לך נזק.

יעקב מרגי: השאלה מה יגרום לך נזק יותר גדול.

יעקב מרגי: אתה צריך להיכנס פה עכשיו, תקשיב - - -

<זאב גולדבלט: כי זה - - -

יעקב מרגי: אני מבין אותו.

יעקב מרגי: הוא אומר לפחות במזון המעובד יש לי איזה פיקוח מסוים.

יעקב מרגי: יש לי תו תקן מסוים.

יעקב מרגי: מה שייצא מהמטבח הביתי או המטבח שעושה את ה - - -

<מיכל מנקס: או העירוני.

<רז סער: אבל יש מטבחים שיש להם רישיון - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, אני שואל אותך שאלה, נעלמו מעיניך, אני לא מצדד, שלא תבין אותי.

יעקב מרגי: אני רוצה לפעמים גם לקיים דיון, אבל אי אפשר לשאוף לאופטימום שהוא לא קיים.

יעקב מרגי: לחלום תמיד טוב.

יעקב מרגי: בוא אני אסביר לך, נעלמו מעיניך הכתבות על סוגי בשר שחדרו למסעדות הטובות ביותר?

<רז סער: לא.

יעקב מרגי: לא נעלמו?

<רז סער: לא נעלמו.

יעקב מרגי: אני כמפקח על הריבון צריך וודא שמפקחים.

יעקב מרגי: טעויות תמיד יהיו.

יעקב מרגי: כשלים יהיו, אבל לפחות שיהיה פיקוח.

יעקב מרגי: אם אין פיקוח אני לא שם.

יעקב מרגי: אני עדיין לא איפה שאתה נמצא.

<רז סער: אבל שיתנו.

יעקב מרגי: אני עדיין לא שם.

יעקב מרגי: אתה מבין את הרציונל?

<רז סער: יש מטבחים שיש להם היום היתר לבשל ולשלח.

<רז סער: שיתנו למי שמתעסק בהזנה שיעשה מטבח מבשל ומשלח ובזה נגמור את הסיפור.

<רז סער: לא מטבח מחמם ומשלח.

<רז סער: זה כל ההבדל.

<רז סער: יש מטבחים שפועלים בארץ עם רישיון לבשל ולשלח.

<רז סער: בחוק, מסודר, בפיקוח, בהכל.

<רז סער: אבל מה, הם נתונים רישיון למטבחים שקונים מוצרי מזון מעובדים, מחממים ומשלחים.

יעקב מרגי: יש לכם תשובה לשאלה הזאת?

יעקב מרגי: למה העדפה היא כזו?

יעקב מרגי: מר הלפרין?

<חיים הלפרין: יש מוצרים שאנחנו מאפשרים ליצרן שיודע ליצר במקום, אנחנו מאפשרים לו לעשות את זה.

<חיים הלפרין: אבל צריך להבין שהמוצר שהוא עושה הוא חייב להיות מאד נקודתי, הוא מחייב פיקוח מאד קפדני.

<חיים הלפרין: אני אתן לכם דוגמא.

<חיים הלפרין: יש לנו מישהו שכיוון שאנחנו רוצים להכניס גם מוצרים צמחוניים ולאו דווקא רק בשרי כל השבוע – מישהו שיודע לעשות קציצות עדשים.

<חיים הלפרין: אז הוא יודע לעשות בכמות שהוא יודע לעשות קציצות עדשים.

<חיים הלפרין: אבל, ועכשיו אני אומר בינינו, אני לא יודע אם כל יום כמות העדשים בקציצות זהה למחר ולאתמול.

<חיים הלפרין: כשתנובה מייצרת או מישהו, או עוף טוב מייצר מוצר, הוא מתחייב לעמוד בתקינה ש-18% חלבון יהיו בכל שניצל שלו.

<חיים הלפרין: אז לכן אני אומר, אנחנו עושים את הדבר הזה - - -

יעקב מרגי: אתה מבין, הוא - - - על הרציונל.

<חיים הלפרין: באחריות.

יעקב מרגי: הוא אמר את הרציונל והערכה שלי, הוא גם נושא באחריות הרי, אז הוא רוצה כמה שיותר להיות גם הוא מוגן.

<חיים הלפרין: נכון.

<חיים הלפרין: הילדים.

יעקב מרגי: בסדר.

<רז סער: גם אתה.

יעקב מרגי: גם אתה.

יעקב מרגי: תודה רבה רבותי.

<אורגד מזרחי: מילה אחרונה לטבריה?

יעקב מרגי: יאללה.

יעקב מרגי: אל תתחייב בחיים על דבר שאתה לא יכול לעמוד בו.

יעקב מרגי: זה לא מילה.

<אורגד מזרחי: רק דבר אחד.

<אורגד מזרחי: אני מכיר כן מטבחים שכן יודעים לייצר את הדברים האלה ואין להם את האישור לייצר את זה וחבל מאד והיה רצוי לעשות אולי בחינה מחדש גם על מטבחים שעומדים בתקן ISO ובכל מה שצריך, כן לבחון את האפשרות להרחיב את האפשרות לבשל יותר אוכל טרי, מאשר אוכל תעשייתי, נקרא לו.

<אורגד מזרחי: כי שניצל מנתח מלא אני אקרא לו תעשייתי ופחות מעובד.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון, לאורחים, לנציגי ההורים, משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: הוועדה רשמה בפניה, גברת עירית ליבנה, ש-60 יום מהיום, התקנות יוגשו לוועדה.

יעקב מרגי: הנה, אני מתחייב, אחד מדיוני הפגרה, כי זה נופל לתוך הפגרה, אחד מדיוני הפגרה יוקדש לתקנות.

יעקב מרגי: אז אני לא מתכונן לוותר על התאריך הזה ותעשו הכל.

יעקב מרגי: היום, לא ביום לפני כן להתעורר.

יעקב מרגי: היום, כדי שהתקנות יובאו.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, אני אראה זאת בחומרה אם לא תעמדו בתאריך היעד.

יעקב מרגי: 60 יום זה נדיב.

יעקב מרגי: נדיב, בהתחשב בכל הזמן שעבר.

יעקב מרגי: ואני קורא למשרד המשפטים, שלא יתביישו.

יעקב מרגי: מותר לומר אני עמוס ואני סומך.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני אם הייתי רפרנט שלפני חודש וחצי סיים את הפקולטה שלו למשפטים, עוד לא קיבל את התעודה הרשמית וצריך לשחרר לדורית מורג, עם כל הניסיון שלה, את התקנות.

יעקב מרגי: בושה וחרפה.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים איך הדינאמיקה עוברת.

יעקב מרגי: זה רפרנט שרק עכשיו גמר לימודים, תוקע יועצת משפטית עם ותק, שזוכר, אני לא רוצה להגיד לך את תיבת נוח.

יעקב מרגי: אז בבקשה.

יעקב מרגי: תודה.