ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 154, 2016-03-14 10:00

דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני מבקש רק קצת שקט.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הסדרת חופי הרחצה בישראל, ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: נכנס לקונטקסט: אנחנו עשינו דיון ב-15 ביוני 2015 בנושא.

דוד אמסלם: ב-14 בדצמבר עשינו גם ישיבת מעקב ואז בעצם לא קיבלנו תשובות מספקות, אז קבענו פגישה נוספת כדי לשמוע לאן הדברים הולכים.

דוד אמסלם: תומר, אתה רוצה לומר משהו או שנעביר את זכות הדיבור ישר למשרד הפנים?

דוד אמסלם: אני רק אקריא.

תמר זנדברג: מנכ"לית המשרד לא משתתפת?

דוד אמסלם: מנכ"לית המשרד לא הרגישה טוב והיא התקשרה אלי.

תמר זנדברג: אנחנו מאחלים לה בריאות.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: מרדכי פה.

דוד אמסלם: היות ויושב כאן גם אבי, יושב ראש ארגון המצילים, אמרתי לך, אנחנו נעשה דיון נפרד בלי נדר בתחילת המושב הבא בסוגית המצילים.

דוד אמסלם: מרדכי, אהלן.

דוד אמסלם: מה שלומך אשר?

דוד אמסלם: אני מעביר אליכם את רשות הדיבור ואחרי זה אני אפתח את הדיון.

דוד אמסלם: בבקשה.

<מרדכי כהן: אז ממש בקצרה ואם יהיה צורך אשר ועאטף יפרטו.

<מרדכי כהן: בגדול אנחנו מדברים על שלושה נושאים.

<מרדכי כהן: הראשון, הסוגיה שעלתה לגבי דמי גבייה לחופי הרחצה ואנחנו בהקשר הזה עם בשורה לקראת עונת הרחצה הקרובה.

<מרדכי כהן: סיכמנו עם האוצר על תוספת תקציבית ייעודית לטובת העניין.

<מרדכי כהן: המשמעות היא שלאחר שימוע שיתבצע לרשויות המקומיות, בעונת הרחצה הקרובה רשויות שגבו דמי כניסה, השר מוביל מהלך שיבטל את הצווים הקודמים של שרים קודמים, ואותן רשויות שעלולות להיפגע בגין זה שהם לא יגבו, ישופו מאותו תקציב, 7 מיליון שקלים תוספתי, שסיכמנו עם האוצר.

<מרדכי כהן: זה לגבי דמי גבייה, ואז אנחנו נהיה במצב שבעצם באף חוף אין דמי גבייה שהוסדרו על ידי שרים קודמים.

תמר זנדברג: מה לגבי דמי גבייה בשיטת הישראבלוף?

תמר זנדברג: קרי, לא חנייה, אבל - - -

<מרדכי כהן: תמר, לא נתחמק מאף שאלה.

תמר זנדברג: אה, חשבתי שאתה עובר לנושא אחר.

<מרדכי כהן: אני רק אציג את הסוגיות, אני מסנכרן את כולן פשוט.

תמר זנדברג: לא, אבל אולי נמצה את הסוגיה הזו של דמי הכניסה, כי גם קראנו היום כפולה בעיתון השני הכי נפוץ.

דוד אמסלם: ניתן למרדכי לדבר ואחרי זה.

תמר זנדברג: על הכל?

דוד אמסלם: כן.

<מרדכי כהן: הנושא השני בצדק רב עלה פה בצורה מאד ברורה, ההזנחה של המשך תכנית פיתוח לחופי הרחצה בישראל.

<מרדכי כהן: הייתה סקירה מאד מסודרת, גם אשר היה פה בדיון הקודם ועל זה אין עוררין, שאנחנו נמצאים במצב של אוכלוסייה גדלה, מספר חופים רב לא מפותחים.

<מרדכי כהן: אנחנו הגשנו תכנית עבודה רב שנתית מאד מסודרת לאוצר והתחלנו לקיים איתם דיונים לקראת דיוני תקציב 2017-2018.

<מרדכי כהן: אנחנו לא מדברים פה כפי שזה לעתים נזרק בתקשורת על מאות מיליוני שקלים.

<מרדכי כהן: תכנית מאד סדורה, מדודה, של כ-50 מיליון שקלים, רב שנתית, שתאפשר לפתח חופים נוספים גם בכינרת וגם בים התיכון.

<מרדכי כהן: הנקודה השלישית שעלתה, ופה - - -

דוד אמסלם: איפה התכנית של פיתוח החופים?

<מרדכי כהן: אני יכול להעביר אותה אליכם.

<מרדכי כהן: היא מפורטת מאד.

דוד אמסלם: בכמה חופים אנחנו מדברים?

<אשר גרנר: מדברים על פיתוח של עוד 23 חופים.

דוד אמסלם: טוב, עוד מעט ניתן לך, בסדר.

<אשר גרנר: תקבלו תכנית מפורטת.

<מרדכי כהן: הנקודה השלישית, ופה דווקא אנחנו בקושי מאד גדול, וזה החזקת החופים.

<מרדכי כהן: אחת מהטענות החריפות שמושמעות כלפי משרד הפנים, שבעצם על אף שזה נראה משאב מכניס לרשויות המקומיות, בסופו של דבר רשות מקומית נדרשת להוציא הוצאה גדולה על החזרת חוף, בעוד שהיא משרתת לא רק את תושביה, אלא את כל תושבי הסביבה.

<מרדכי כהן: בעבר, כפי שידוע, הייתה תקנה מיוחדת במשרד הפנים לסיוע לרשויות מקומיות בהחזקת חופים.

<מרדכי כהן: התקנה הזאת נעלמה מהעולם והיום מן היקב ומן הגורן בתקציבי משרד הפנים אנחנו מאפשרים את זה.

<מרדכי כהן: זה בחסר מאד גדול.

<מרדכי כהן: גם זה נמצא בדיונים עם האוצר, אבל ככל שלא נפתור את הבעיה הזאת, אנחנו נהיה בקושי מאד גדול במענים שיש לנו היום לרשויות המקומיות, כשהעלויות האלה הולכות וגדלות, העלויות להחזקת חופים.

<מרדכי כהן: גם פה לא מדובר, כפי שנאמר, במאות מיליוני שקלים.

<מרדכי כהן: מדובר בעשרות מיליוני שקלים.

<מרדכי כהן: כהתקנה הייתה קיימת היא הייתה 17 מיליון שקלים בשנה ועם זה אפשר לעשות הרבה, כמובן דיפרנציאלי.

<מרדכי כהן: לא דומה רשות חזקה לרשות חלשה בצורך לסיוע בהחזקת חופים.

<מרדכי כהן: אלה שלושת הנושאים, ועכשיו אפשר לפרט גם את הנושא של חנייה.

דוד אמסלם: אשר, אתה רוצה להוסיף?

<אשר גרנר: לא, מה שמרדכי אמר.

דוד אמסלם: אתה אומר שאתה מסכים עם כל מה שמרדכי אמר.

דוד אמסלם: בסדר.

<אשר גרנר: סביר להניח.

<קריאה: ראש מועצת מטה אשר - - -

תמר זנדברג: רגע, רגע, שנייה.

תמר זנדברג: תיכף נשמע את כולם.

תמר זנדברג: אנחנו מכירים אותם, שמענו אותם ונשמע שוב.

תמר זנדברג: הכל בסדר.

<יורם ישראלי: תמר, לא שמעת אותי.

<יורם ישראלי: גם לא היית בחופים שלי.

תמר זנדברג: שמעתי, שמעתי.

תמר זנדברג: קודם כל הייתי בחופים שלך - - -

דוד אמסלם: שנייה תמר.

דוד אמסלם: גם אתה תדבר, אל תדאג, יש פה סדר.

דוד אמסלם: זה בסדר.

תמר זנדברג: אתה גם תדבר.

<יורם ישראלי: לא, תן לאנשים שמכירים חופים, לא לתל אביבים.

דוד אמסלם: שנייה, הלו, אתה רוצה לנהל את הישיבה במקומי?

דוד אמסלם: בוא, אתן לך א הכיסא, בבקשה.

תמר זנדברג: נכון, בתל אביב אין חופים.

תמר זנדברג: תל אביב זו עיר שלא נמצאת על החוף.

תמר זנדברג: יש פה איזה מחשבה שכל אחד יבוא לפה, יזרוק את המילה-.

תמר זנדברג: סליחה, לא, לא, אני רוצה למחות על האמירה הזאת, סליחה.

דוד אמסלם: לא, לא, תמר, תמר, לא, לא, רק שנייה.

תמר זנדברג: לא, אדוני יושב הראש.

תמר זנדברג: אם כל אחד חושב שעם כל הכבוד הוא יבוא לפה ויזרוק את המילה תל אביב ובזה הוא ייצא ידי חובתו.

דוד אמסלם: תמר, תמר, תמר?

תמר זנדברג: סליחה אדוני, יש כאן חברי כנסת שנבחרו, מייצגים ציבור ומכירים את המצב - - -

דוד אמסלם: תמר זנדברג.

תמר זנדברג: לא יותר ממך, לא פחות ממך, אבל גם.

דוד אמסלם: תמר זנדברג, אני מבקש.

תמר זנדברג: לא, אני נמאס לי לשמוע את המילה תל אביב כתשובה לכל בעיה במדינה, עם כל הכבוד.

דוד אמסלם: אני מבקש, גם אם את כועסת את לא יכולה - - -

תמר זנדברג: גם בתל אביב יש חוק.

דוד אמסלם: שנייה, הגברת זנדברג.

דוד אמסלם: גם אם את כועסת ואני מבקש שלא, אז מפסיקים.

דוד אמסלם: אני אמרתי לך את זה כמה פעמים.

דוד אמסלם: אני מבקש, גם אם בבטן יש לך מה להוסיף.

תמר זנדברג: לא, אין לי שום דבר בבטן.

דוד אמסלם: אני אתן לך את זכות הדיבור, תאמיני לי.

תמר זנדברג: הוצאתי את מה שהיה לי.

דוד אמסלם: נכון, אבל זה לא בסדר, בגלל שאם ביקשתי - - -

תמר זנדברג: לא, גם לא בסדר לשמוע כאן קריאות, כל דבר זורק – תל אביב.

דוד אמסלם: נכון, אבל אני אתן לך - - -

<כרמל סלע: בסדר, שמענו אותך, די.

דוד אמסלם: שנייה, כרמל - - -

תמר זנדברג: גם ממך אנחנו לא נקבל ציונים.

<כרמל סלע: שמענו אותך.

דוד אמסלם: כרמלי.

תמר זנדברג: שמעת ותשמע עוד.

דוד אמסלם: כרמלי.

<כרמל סלע: תל אביב, תל אביב, שמענו.

תמר זנדברג: שמעת ותשמע עוד.

<כרמל סלע: בסדר.

<כרמל סלע: יש יושב ראש.

דוד אמסלם: רק שנייה, כרמלי.

תמר זנדברג: ויש יושב ראש והוא לא אתה.

<כרמל סלע: אני יודע.

תמר זנדברג: יפה.

<כרמל סלע: רק - - - אצלי, לא פה.

דוד אמסלם: כרמלי, אני מבקש.

דוד אמסלם: חברה - - -

תמר זנדברג: גם אתה לא תחנך את חברי הכנסת.

דוד אמסלם: תמר, תמר זנדברג, תני לי בבקשה.

דוד אמסלם: אני רק אומר לכם, אני לא רוצה כרגע להוציא אנשים מהדיון.

דוד אמסלם: יש פה דיון שאני רוצה שהוא יהיה בצורה נינוחה, שכל אחד ישמע את השני גם אם הוא לא מסכים איתו, אבל כל התפרצות כזאת היא לא במקום.

תמר זנדברג: לחנך אותנו.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: ואני מבקש, גם יש פה חברי כנסת ולא צריך לחבוט בהם ולפגוע בהם, גם אם למישהו בא לעשות את זה.

דוד אמסלם: אז בואו נתחיל, בבקשה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה אדוני יושב הראש.

תמר זנדברג: קודם כל אני מבקשת מאנשי משרד הפנים למסור ברכות לשר דרעי, שהיום בבוקר לקראת הדיון הזה, באמת היה קשוב לקולות שעלו מכל מקום – מהציבור, מחברי הכנסת, מהוועדה הזאת, מיושב ראש הוועדה, והתבשרנו הבוקר קודם כל שהוא מחויב לעיקרון שחוף הים הוא חופשי וחינמי לציבור ושייך לציבור.

תמר זנדברג: לא שייך לאף גורם פרטי, ציבורי, מי שלא יהיה.

תמר זנדברג: הגישה לחוף היא חופשית וזה העיקרון שמנחה אותנו ובאמת חבל שהמנכ"לית או השר עצמו לא נמצאים פה, אבל התבשרנו בעיתון ואנחנו שמחים על זה ומברכים על זה ומבקשים ל - - -

<מרדכי כהן: אחרי מספר דיונים - - -

תמר זנדברג: כן, כן, אני אומרת באמת משרד הפנים זה משרד שיחסית, אנחנו סבלנו מחילופי שרים ואיזה שהוא חוסר ודאות במשרד ואנחנו שמחים שהשר עצמו יצא בבשורה הזו.

תמר זנדברג: אני חושבת שזה באמת מהמקום הכי גבוה שיש, מרוח המפקד, וצריך לברך על זה.

תמר זנדברג: בנקודה הזו אני רק רוצה לדייק בפרטים ולהעלות את השאלה, כי זה גם מהפרסום ומהדברים שלך לא היה עד הסוף ברור.

תמר זנדברג: כמובן שאנחנו גם מברכים על שיפוי והסיכום עם האוצר הוא מצוין, כי הוא מבטיח שזה יתקיים וגם יושב ראש הוועדה עמד על זה.

תמר זנדברג: הרי מישהו צריך לשאת בהוצאות האלה וזה שהאוצר הוא זה שידאג לתשלום זה טוב מאד.

תמר זנדברג: אני רוצה לשאול, הרי בתחום הזה גם קודם היה מצב חוקי, שאסור לגבות תשלום, למעט שיקול דעת מיוחד שניתן לשר במספר הזדמנויות, במספר שירותים מיוחדים וניתנה רשות לגבות תשלום.

תמר זנדברג: עכשיו נשאלת השאלה מה קורה בכל מיני ישראבלופים למיניהם.

תמר זנדברג: למשל, המקרה הפשוט זה גבייה עבור חנייה, כאשר אין דרך אחרת, אין גישה אחרת לחוף מלבד דרך אותה חנייה.

תמר זנדברג: שאלה נוספת שגם עלתה והרי כל פעם שמים איזה מחסום אז מוצאים איזה מעקף.

תמר זנדברג: מה קורה במצב למשל, ויוצאים פה נציגים מחלק מהחופים האלה, שבהם יש חנייה חופשית של – סתם אני זורקת – 1,000 מקומות חנייה לציבור חינם, ועכשיו באה המועצה או גורם ציבורי, סמי-ציבורי כזה או אחר, ואומר מעכשיו 1,800 מקומות חנייה יהיו בתשלום ו-200 מקומות חנייה יהיו חופשיים.

תמר זנדברג: אבל בפועל כל אותו ציבור שדקה קודם חנה וניגש לחוף חינם, צריך להכיר כאן במצב שאין תחבורה ציבורית בשבת ולכן מראש הגישה לחוף היא מוגבלת רק לבעלי רכב פרטי שמגיעים איתם לחוף, מה קורה במצב כזה?

תמר זנדברג: דוגמא נוספת – מה קורה במצב שבו איזה שהוא גורם – מועצה מקומית, אזורית, רשות, לא יודעת, כל שהוא, מתקין תאורה בחוף, או מתקין מתקני כושר בחוף ואומר עכשיו אני מספק שירותים מיוחדים והשירותים האלה מוגשים לשר וזה שירות מיוחד, הוא עולה כסף.

תמר זנדברג: אם זה נחשב מצב חינמי או לא?

תמר זנדברג: במילים אחרות – מה הם הקריטריונים, או האם המשרד בהתאם להכרזה הזו הבוקר, מתכוון לגבש קריטריונים שעל פיהם השר או המשרד יחליטו מה הם אותם שירותים עודפים שיוכל השר להפעיל שיקול דעתו ולגבות ומה הם לא.

<קריאה: בכלל לא.

תמר זנדברג: אז אנחנו נשמח לשמוע הבהרה בנושא הזה, האם זה בכלל לא, או שזה בכלל לא, עם כוכבית למעט שירותים, למעט חנייה, למעט דברים כאלה ואחרים.

תמר זנדברג: זה דבר ראשון.

דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו ניכנס לנושא.

דוד אמסלם: זה ראשון.

תמר זנדברג: דבר שני ואחרון, משפט אחד שאתה יודע, זה בנושא תמ"א 1, שזה גם קשור מאד לשמירת החופים.

תמר זנדברג: יש כרגע שני איומים נוספים, מלבד הנושא של גביית תשלום על החופים, שיש לנו סכנה שתמ"א 1 מתכוונת לעשות.

תמר זנדברג: אחד זה אותה תכנית יריב לוין, שיש לנו חשש שמעבר לנושא של תיירות מתכוונת להכניס - - -

<מרדכי כהן: את לא מפנה את זה כמובן לפנים, כי מינהל התכנון הוא לא במשרד הפנים.

דוד אמסלם: זה לא.

דוד אמסלם: תן לה.

תמר זנדברג: אני אגיד לך למה אני מפנה את זה לפנים ואני מפנה את זה גם לוועדה, כי בסופו של דבר עדיין התיקונים האלה בחוק התכנון והבנייה לא באים לוועדת הכספים, למרות שמינהל התכנון עבר לאוצר, הם באים לוועדת הפנים.

תמר זנדברג: אז זה יבוא לפתחנו ואנחנו נצטרך לשאול האם, שוב מצד אחד תכנית יריב לוין – תשתיות תיירות כתשתיות לאומיות, ומצד שני תמ"א 1 - - -

דוד אמסלם: אבל זה לא הנושא שלנו.

תמר זנדברג: לא, אבל יש פה איום על החופים, בגלל זה אני מעלה את זה.

דוד אמסלם: לא, לא, אני אסביר.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לערבב.

דוד אמסלם: הנושא של חוק התיירות יגיע לוועדה ואנחנו נדון בו באופן נפרד ושם תאמרי את דברייך ספציפית לחוק.

תמר זנדברג: אז על מה הדיון הזה, רק על הנושא של גישה לחופים.

דוד אמסלם: חופים.

תמר זנדברג: כן, אבל בתמ"א 1 טמונה - - -

דוד אמסלם: אני לא במצב הזה.

דוד אמסלם: תראי, הסיפור הזה לדעתי יבוא תוך שבועיים אלינו, החוק של יריב לוין.

דוד אמסלם: אני עכשיו לא בא להסדיר את הסוגיה.

דוד אמסלם: אני יזמתי את הדיון הזה מהשימוש של החוף הרגיל, בלי פנייה.

דוד אמסלם: לא קשור לפנייה.

תמר זנדברג: אוקיי, בסדר.

דוד אמסלם: פעלנו מהזווית של האמא שבאה עם הילדים, החנייה, גובים, פתאום הקיוסקים.

תמר זנדברג: אין בעיה.

תמר זנדברג: אני אעצור כאן.

דוד אמסלם: את זוכרת.

רויטל סויד: לאמא מוותרים, לאבא לא?

דוד אמסלם: לא, האבא עסוק.

דוד אמסלם: הוא מרים את הצידנית.

דוד אמסלם: זה החוף הרי שלא אפשרנו להם את הג'יפ עד בפנים, אז הוא מרים את הצידנית.

דוד אמסלם: בבקשה, רויטל.

דוד אמסלם: את רוצה עוד משפט?

תמר זנדברג: לא, לא, אני אעצור כאן.

תמר זנדברג: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

רויטל סויד: בוקר טוב.

רויטל סויד: מאד מפריע לי ויותר ממפריע, אפילו מקומם, משרד האוצר לא נמצא פה.

דוד אמסלם: הוא נמצא.

רויטל סויד: נמצא?

רויטל סויד: יופי.

רויטל סויד: טוב מאד.

דוד אמסלם: את יודע מה, חוזרים אחורה, תתחילי מהתחלה.

רויטל סויד: בוקר טוב משרד האוצר, כמה טוב שאתה פה.

רויטל סויד: אתה הבן אדם שאנחנו רוצים.

רויטל סויד: אני רוצה לשמוע ממך שני דברים.

רויטל סויד: קודם כל, איך אתם מתכוננים לפצות את החופים שאתם מבטלים בהם את תשלומי הכניסה.

רויטל סויד: מה אתם עושים?

רויטל סויד: איך אתם מתכוננים - - -

תמר זנדברג: היה כתוב בעיתון.

תמר זנדברג: 4 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: הרי זה הדיון שלנו.

רויטל סויד: איך אתם מתכוננים לעשות את זה, כי נמצאים פה חופים ולמשל נמצא פה יורם ממועצת מטה אשר.

רויטל סויד: ארבעה חופים יש במועצה הזו - - -

<יורם ישראלי: חמישה.

רויטל סויד: לא, ארבעה שמבטלים להם את הגבייה של התשלום, ואני לא מדברת על השניים ש - - -

תמר זנדברג: זאת אומרת היא מתכוונת שיש כאן מועצה שעד עכשיו גבתה תשלום בארבעה חופים.

רויטל סויד: לא, שניים זה - - -

דוד אמסלם: שנייה, חברה.

רויטל סויד: אני רוצה לדעת איך אתם, ובואו נתחיל ככה: יש פה מערכת שירותים.

רויטל סויד: יש פה מצד אחד באמת להנגיש לציבור את המשאב הטבעי של החופים ומצד שני יש פה מועצה שנותנת שירותים ונותנת - - -

דוד אמסלם: את מתחילה את הדיון.

דוד אמסלם: תראי אנחנו - - -

רויטל סויד: לא, אני רוצה לשמוע איך בדיוק מתכוננים לפצות אותם.

דוד אמסלם: שנייה, רויטל, אין בעיה, נשמה, אני אסביר.

רויטל סויד: זה דבר אחד.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

דוד אמסלם: כל הדיון שיזמנו, הרי אנחנו עושים פה דיון שלישי.

דוד אמסלם: התחלנו מזה.

דוד אמסלם: את עכשיו לוקחת אותנו שנה אחורה.

רויטל סויד: שנה?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: בעצם הרציונל של הדיון, אני אסביר - - -

רויטל סויד: אז צריך להיות מסוגל לתת להם תמורה מאד מאד ברורה.

דוד אמסלם: אני אכניס את הדיון לקונטקסט.

דוד אמסלם: מי שחבר חדש וגם מי שהתחלף ומי שלא היה.

דוד אמסלם: אנחנו יזמנו את הדיון בדיוק מהסיבה שאת דיברת עליה.

דוד אמסלם: מצד אחד יש לנו את חופי הרחצה שהם משאב טבעי של מדינת ישראל, שהוא בעצם אמור לשמש את מירב הציבור שבאמת אין לו כסף ללכת לבריכות שחייה וכו' וכו'; ומצד שני יש רשויות, אפילו מועצות אזוריות, שיש להן 20,000 תושבים והם צריכים לתת שירות לאיזה מיליון אנשים שבאים אליהם לחוף.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני.

רויטל סויד: נכון, חצי מדינה מגיעה לאכזיב.

דוד אמסלם: אז זה האיזון שביקשנו.

רויטל סויד: יפה, אבל - - -

דוד אמסלם: וכמובן שיש עוד כמה דברים בדרך.

רויטל סויד: אוקיי.

רויטל סויד: אז אני חוזרת לדבריי.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים היום כשמצד אחד אנחנו באמת מאד שמחים עבור תושבי מדינת ישראל שיש את המשאב הטבעי שהוא עומד לרשותם, ומצד שני אנחנו צריכים גם לעזור למועצות שמתמודדות עם סיטואציה שהן לא מסוגלות לשאת על הגב שלהן, ועם כל הכבוד, צריך להבין בדיוק מה התכנית שהאוצר נותן וזה דבר אחד.

רויטל סויד: הדבר השני, משרד הכלכלה, הוא נמצא פה?

רויטל סויד: אוקיי, גם משרד הכלכלה.

רויטל סויד: מעבר לזה שיש את החופים, יש גם סל מוצרים שמקבל אדם שהגיע.

דוד אמסלם: דיברנו על זה.

רויטל סויד: בסדר דודי, יכול להיות שאתה מדבר, אבל אני מדבר פה עכשיו על הנושא הזה.

רויטל סויד: ואני אשמח מאד לדעת איך בדיוק משרד הכלכלה מתכונן להתמודד עם העלויות הרבות - - -

דוד אמסלם: אבל כבר דיברנו, וזה לא משרד הכלכלה.

רויטל סויד: אז איזה משרד זה?

דוד אמסלם: אני עוד מעט אסביר.

רויטל סויד: בוא תגיד לי איזה משרד זה.

דוד אמסלם: משרד הכלכלה עושה פיקוח על המחירים, הוא לא עושה פיקוח על קיוסק מסוים במקום מסוים.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אם הוא נותן הגבלה למחיר של במבה, זה כל מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אז לכן - - -

רויטל סויד: לא, אבל אנחנו יודעים ש - - -

דוד אמסלם: שאלת, אז אני עונה.

דוד אמסלם: הסברתי.

דוד אמסלם: אני עכשיו נותן לך אקסטרה.

דוד אמסלם: כאילו, אני עכשיו עוצר את כל הדיון, הרי כל אלה כבר יושבים שעות, בכדי להבהיר לך.

דוד אמסלם: לכן זה כרגע בחבילה של המכרז של אותו חוף.

דוד אמסלם: מי שמוציא את הזכיינות למבנה, אז הוא בונה לו סל מוצרים בסיסי וזה חלק מהעניין של המכרז.

דוד אמסלם: אלה המחירים.

דוד אמסלם: כמו שעושים למשל במסעדות בבנייני משרדי הממשלה.

דוד אמסלם: אומרים לו אדוני, זה המחיר.

דוד אמסלם: או בכל מיני מקומות שעושים דיפרנציאציה, שבונים סל מוצרים ואומרים לו זה המחירים ומפה עכשיו תגיש את ההצעה שלך.

דוד אמסלם: אבל זה לא משרד הכלכלה.

דוד אמסלם: בבקשה.

רויטל סויד: טוב.

רויטל סויד: אז הנקודה הנוספת היא, לא משרד הכלכלה, באיזה משרד שזה לא יהיה, כשאנחנו באים ואנחנו מנגישים את אותו משאב, אני חושבת שאנחנו צריכים גם לאפשר שהמוצרים שנרכשים במקום יהיו מוצרים לא מופקעים, במחירים לא מופקעים.

רויטל סויד: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת עבדאללה.

דוד אמסלם: הוא לא מרגיש טוב כל כך, אבל בכל אופן כמה משפטים.

זוהיר בהלול: הוא מתנגד.

זוהיר בהלול: לעבדאללה אין חוף ואין רצועה, מה אתה רוצה?

דוד אמסלם: אבל הוא הולך לחוף.

דוד אמסלם: הוא אוהב ללכת לחוף.

עבדאללה אבו מערוף: תודה לאל.

עבדאללה אבו מערוף: אני בעד.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם, אני בעד שכולם יהיו בחוף לא רק בגלל שזה בריא וזה אכן בריא.

עבדאללה אבו מערוף: בקיצור, זה שחלק מהמועצות האזוריות שהן מבחינה גיאוגרפית ליד הים, זה לא אשמתי ולא אשמת דודו ולא אשמת רויטל שהם ליד הים.

עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה, תעשו.

עבדאללה אבו מערוף: כבר דיברנו על זה כמה פעמים.

עבדאללה אבו מערוף: תסתדרו עם השלטון המרכזי בנקודה הזו והנה האוצר כאן.

עבדאללה אבו מערוף: אז לכן אני חושב בקיצור שזה מה שאנחנו חייבים לעשות, וזהו, גמרנו.

עבדאללה אבו מערוף: בעניין הסדר, אם אפשר גם את הפיקוח ואם יהיו שם הפרעות סדר, בבקשה, זה גם יהיה בחזקתכם.

עבדאללה אבו מערוף: יש אפשרות לעשות את זה, אבל בעניין הגבייה והחניונים, כבר דיברנו על זה כמה פעמים.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא אשמת האזרחים שכמה מועצות מתנגדות לזה.

עבדאללה אבו מערוף: אני גר בירכא, אני מכיר את העניין טוב מאד.

עבדאללה אבו מערוף: נכון שזה עומד, אבל חייבים.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו כולנו אזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: אחרת אי אפשר.

עבדאללה אבו מערוף: זה משאב טבעי, כל אזרח חייב להנות מזה חינם.

עבדאללה אבו מערוף: נקודה.

עבדאללה אבו מערוף: ותסדרו את בזה ביניכם, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו כאן לא רק מנסים אלא גם רוצים שאכן תסתדרו ביניכם ואכן תמצאו עבודה ויהיה רווח מזה.

עבדאללה אבו מערוף: רק שהאוצר לא יעמוד על הרגליים האחוריות.

עבדאללה אבו מערוף: זה הכל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: זוהיר.

זוהיר בהלול: טוב, חברים, אני מוחה על הישראבלוף הזה.

זוהיר בהלול: מכריזים על החופים כחינמון, אבל על הדרך מפקיעים מחירים ועל הדרך עושים מקצה שיפורים.

זוהיר בהלול: הקרטיב והארטיק עולים יותר, החנייה – שדיברה עליה חברת הכנסת זנדברג – היא בכסף, לא בחינם ואף אחד לא מגן על הצרכנים.

זוהיר בהלול: אז אני כמובן מסכים שזה משאב טבעי וצריך לתת אותו לכל דכפין.

זוהיר בהלול: אגב, אני גם נגד, אדוני היקר, שאתה מטפל באמת ביד רמה בעניינים האלה, אני נגד מתן שירותים חינמיים, זו המילה, חינמיים?

זוהיר בהלול: לתושבי המקום בלבד.

זוהיר בהלול: אני חושב שכאשר אנחנו מדברים על רצועות חוף בשיעור 19 קילומטרים בלבד, זה הפשע הנורא ביותר.

זוהיר בהלול: ומכאן צריכה לצאת איזו שהיא בשורה א' שצריך להכשיר עוד רצועות חוף ולא לתת אותן לטייקונים.

זוהיר בהלול: כבר נקעה נפשנו ממכירת משאבי הטבע בישראל לטייקונים.

זוהיר בהלול: אבל אני באותה נשימה נגד הפיכת האנשים לבני ערובה בחופים.

זוהיר בהלול: אני יודע מה זה חוף.

זוהיר בהלול: אני נולדתי בחיפה, עברתי לעכו, גדלתי.

זוהיר בהלול: אתם מדברים על החוף, אני מריח את החוף, אבל ליבי לאלה שאין ידם משגת כדי להפוך את שעות הפנאי לשעות אולטימטיביות.

זוהיר בהלול: אלא שגרים בג'בלאות, אלה שגרים במקומות שונים, שבשבילם חוף זו הנגיעה היחידה לציביליזציה, לזמן הפנאי או לזמן הפעילות הלא פורמאלית, אני מכנה את זה.

זוהיר בהלול: ובאמת חוף זה מה שנשאר.

זוהיר בהלול: חוף וכדורגל.

זוהיר בהלול: חוף וספורט.

זוהיר בהלול: זה מה שנשאר.

זוהיר בהלול: השאר זה טאבלט.

זוהיר בהלול: בני אדם כלואים בישראל – טאבלטים, סמארטפונים.

זוהיר בהלול: אז באמת הוועדה, תומר, ידידי היקר - - -

<תומר רוזנר: מחשבי לוח.

זוהיר בהלול: בסדר, מחשבי לוח.

זוהיר בהלול: מה, קיבלת את המנשר של האקדמיה ללשון?

זוהיר בהלול: תעשה לי טובה תשלח לי, כי אני גם רוצה להיות מעודכן, כמי שמגן.

זוהיר בהלול: אתה יודע, חלק מהצוואה של אליעזר בן יהודה הייתה שזוהיר בהלול יגן על השפה העברית.

רויטל סויד: לגמרי.

זוהיר בהלול: אז אני באמת מקווה, דודי, שמהוועדה הזאת, הוועדה באמת, אתה שומע אותי דודי?

דוד אמסלם: כל הזמן.

זוהיר בהלול: הוועדה האולטימטיבית בעיני ברשותך, ביד הרמה שאתה מנהל את הוועדה הזו מסביב לשולחן, כאשר נדמה לי שלעתים אני רואה אותך משובט, כי לא יכול להיות, עכשיו היית בישיבה בנושא אחר ועכשיו בעוד נושא ועוד שעתיים בעוד נושא.

זוהיר בהלול: אז ליבי אליך, ליבי לך מה שנקרא, להפוך - - -

רויטל סויד: אם יעשו סקר יראו שביושב ראש ועדת הפנים החברים הכי תומכים.

זוהיר בהלול: מישהו מדמה בעיני רוחו שהוא ליכוד ואני ממפלגת העבודה?

זוהיר בהלול: שאנחנו יריבים מרים?

זוהיר בהלול: איך יכול להיות?

זוהיר בהלול: אין סיכוי.

זוהיר בהלול: רשימה משותפת ודודי אמסלם, איך יכול להיות?

תמר זנדברג: איזה יריבים מרים?

תמר זנדברג: אתם לא יריבים מרים.

תמר זנדברג: תקבל עדכון על המפלגה שלך.

דוד אמסלם: הוא אפילו קנה לי בקלאווה, חברה.

דוד אמסלם: חבל על הזמן.

תמר זנדברג: אתה לא יודע שאתם לא יריבים מרים?

תמר זנדברג: תקבל עדכון מיושב ראש המפלגה שלך.

תמר זנדברג: אני מבקש, גברת זנדברג, בלי לשון סגי נהור.

תמר זנדברג: דברי איתי ברמה האינטלקטואלית המוגבלת שלי.

תמר זנדברג: לכן אני מבקש באמת להפוך את החופים לרכושו של הציבור, ולכן אני חושב שמתקציבי העתק שיש לנו, ועכשיו באמת אני מישיר מבט, אני חושב שמה-400 מיליארד שקלים אפשר להעניק, מה שנשאר זה באמת משהו מצ'וקמק.

תמר זנדברג: 19 קילומטרים.

תמר זנדברג: שהמדינה תממן את זה, מה הבעיה?

תמר זנדברג: שתשלם לכל רשות מקומית מיליון שקלים כל שנה כדי שהמשאבים האלה יהיו נחלתו של הציבור.

תמר זנדברג: תודה לכם.

דוד אמסלם: תודה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל כהן פארן.

זוהיר בהלול: פ' רפויה.

דוד אמסלם: עד שהצלחתי להגיד פארן?

יעל כהן-פארן: פ' דגושה.

יעל כהן-פארן: עד שהצלחתי לחנך פה את כל הכנסת שהשם האמיתי של נחל פארן זה פארן (פ' דגושה) וגם בתנ"ך, בתורה.

דוד אמסלם: אנחנו נעשה דיון על הפארן הזה.

יעל כהן-פארן: נוסעים בכביש הערבה וכתוב שם פארן עם פ' ועם נקודה בפ', אבל תושבי היישוב, תושבי מושב פארן מתעקשים לקרוא לו פארן בפ' רפויה.

יעל כהן-פארן: אז אני באמת אהיה קצרה כי כל הדברים נאמרו ואני מאד רוצה לשמוע, אני באתי לשמוע את נציג האוצר שיושב כאן לצידי ונציגי משרד הפנים ומשרד הגנת הסביבה, שהיו צריכים לחזור בעצם עם תשובות.

יעל כהן-פארן: זו ישיבת מעקב.

יעל כהן-פארן: אני לא אכביר במילים על חשיבות הישארותו של החוף כמשאב ציבורי פתוח לציבור.

יעל כהן-פארן: אני תושבת פרדס חנה ורק בשנה האחרונה היה מאבק של תושבי האזור במועצה אזורית חוף כרמל, שהחליטו לסגור את חוף הקשתות הידוע, המפורסם והיפה.

יעל כהן-פארן: לא לסגור, אלא לקחת תשלום על חנייה.

יעל כהן-פארן: 30 שקלים צנועים בכל יום, שזה החוף היחיד שיש לכל תושבי האזור, שזה עשרות אלפים אם לא 100,000 – זה החוף שלהם.

יעל כהן-פארן: יש עוד מספר חופים שהתכוונו לסגור, לשמחתנו בינתיים לא סגרו, אבל אין שום הצדקה.

יעל כהן-פארן: יש חוק ואם צריך נעדכן אותו.

יעל כהן-פארן: אני פונה פה באמת ליושב ראש הוועדה.

יעל כהן-פארן: בחוק חופים יש איזו שהיא לקונה שמאפשרת למשרד הפנים שיקול דעת מסוים לאשר חנייה בתשלום, או גביית כסף.

יעל כהן-פארן: זה חנייה בתשלום, כל עוד נחה דעתו שיש מספיק חניות שהן גם לא בתשלום.

יעל כהן-פארן: עכשיו, כשבטווח מאד מאד רחב של חופים אין כמעט חניות וכניסה ללא תשלום, למעט אולי 180 מקומות חנייה שזה כלום בטווח הזה, אז זה נראה לי לא סביר.

יעל כהן-פארן: יש שם בעיה ועובדה שזה לא עבר בית משפט, ופה אנחנו נכנסים ואני חושבת שאם לא נקבל היום תשובות מספקות, צריך לעבור לשלב של חקיקה, כי באמת אני אתכם ואני אומרת גם כן, כמו שאמר חברי זוהיר בהלול, צריך לתת את המימון ויש פה באמת מצב שלא יתכן שכמה רשויות נושאות את הכל על כתפיהן.

יעל כהן-פארן: צריך למצוא את הפתרון.

יעל כהן-פארן: בגלל זה אני רוצה לסיים ולשמוע את נציגי הממשלה שנמצאים כאן - מה הם מתכוונים לתת.

דוד אמסלם: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את יורם ישראלי.

דוד אמסלם: גם עשית הרבה פנטומימה וגם אני חושב שאתה היחיד שלא דיברת.

<יורם ישראלי: כן.

דוד אמסלם: תשמע, כרמל ידבר בכל מקרה, כי תמיד אני נותן לו לדבר.

דוד אמסלם: אבל בבקשה.

<יורם ישראלי: א', שמי יורם ישראלי, ראש המועצה האזורית מטה אשר.

<יורם ישראלי: אני מתנצל בפני תמר, לא חשבתי שתל אביבי זה איזה שהוא עלבון.

<יורם ישראלי: הבן שלי תל אביבי ואני אוהב את תל אביב.

<יורם ישראלי: אני אמרתי תל אביבי, כי בתל אביב זה - - -

דוד אמסלם: נשמה זה לא הדיון, תתקדם.

<יורם ישראלי: לא, בתל אביב התקציב של החופים הוא - - -

דוד אמסלם: עזוב את תל אביב.

<יורם ישראלי: אני תיכף אדבר.

דוד אמסלם: דבר על מטה אשר.

<יורם ישראלי: הוא 60 מיליון שקלים על רצועה של 13 קילומטרים.

<יורם ישראלי: מטה אשר, אותו אורך של רצועה, 13 קילומטרים, אנחנו מסוגלים, 25,000 תושבי מטה אשר, להוציא על זה 3 מיליון שקלים בלבד.

<יורם ישראלי: עכשיו באים עם הצעה ואני בעד ההצעה הזאת.

<יורם ישראלי: החופים האלה לא שלי, לא של אבא שלי, הם של מדינת ישראל.

<יורם ישראלי: הבניין הזה שאנחנו יושבים בו הוא של הציבור במדינת ישראל.

<יורם ישראלי: יעלה על הדעת שעיריית ירושלים תתחזק את הבניין הזה בשביל עם ישראל?

<יורם ישראלי: אנחנו מתחזקים את חופי הרחצה – 13 קילומטרים - בשביל כל עם ישראל.

<יורם ישראלי: מה זה החזקה?

<יורם ישראלי: קבע מבקר המדינה שעולה 1.2 מיליון שקלים להחזיק חוף רחצה מוכרז.

<יורם ישראלי: יש לנו 5 כאלה ויש לו עוד 11 קילומטרים של חופים לא מוכרזים.

<יורם ישראלי: כשזוהיר אומר שהחופים סגורים, יבוא בשבת יראה איך כל עם ישראל לא בא לחופים המוכרזים, הוא בא לחופים הפתוחים.

<יורם ישראלי: יורד ליד, משאיר את שרידי המנגל, משאיר את שרידי האוכל, ואנחנו, מתקציב המועצה הזעום, צריכים לבוא ולנקות את כל 13 הקילומטרים, לא רק את חופי הרחצה שאדון האוצר, אריאל, סליחה, ייתן לנו עכשיו שיפוי.

<יורם ישראלי: עכשיו, מה זה שיפוי?

<יורם ישראלי: שיפוי זה לשנה?

דוד אמסלם: אריאל יוצר היקר, לא אדון אריאל.

דוד אמסלם: אל תעליב אותו.

<יורם ישראלי: אריאל, אריאל.

דוד אמסלם: אריאל יוצר.

<אריאל יוצר: אני לא נעלב.

דוד אמסלם: לא, אחרת אתה תפתח בעשר דקות למה הוא העליב אותך.

<יורם ישראלי: כן - - - אדון האוצר היקר.

<יורם ישראלי: עכשיו, מה זה שיפוי?

<יורם ישראלי: אני לא רוצה לקחת על עצמי את ההוצאות למען עם ישראל.

<יורם ישראלי: אני מוכן, אבל אני מבקש שישתתפו.

<יורם ישראלי: מה זה שיפוי?

<יורם ישראלי: זה רק להשנה?

<יורם ישראלי: אתם יודעים שבצו הזה של השיפוי הם הכניסו לנו מציל שלישי שלא היה עד היום.

<יורם ישראלי: זה עוד 550,000 שקלים הוצאה נוספת, כי עם ישראל עלול לטבוע עכשיו יותר, כי הוא יבוא הרבה יותר בהמוניו לים.

<יורם ישראלי: אז הוסיפו פתאום לצו הזה עוד מציל.

דוד אמסלם: טוב, בעקבות זה שאתם מקבלים - - -

<יורם ישראלי: כן, אבל - --

דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה להביא את הרעיון.

דוד אמסלם: הוא עשה - - -

<קריאה: יש צו חדש - - - עם יורם.

דוד אמסלם: לא, אני רציתי להבין האם הצו החדש הוא בעצם חלק מהעסקה שהציעו לכם או בלי קשר.

<יורם ישראלי: לא, לא.

דוד אמסלם: בלי קשר.

דוד אמסלם: נעזוב את זה עכשיו.

<יורם ישראלי: אבל בצו החדש הוסיפו לנו מציל שלישי בכל תחנה - - -

דוד אמסלם: כן, אבל לא קשור.

<יורם ישראלי: בטח שזה קשור, זה לא יילקח בחשבון בשיפוי.

דוד אמסלם: זה רק מעמיס על ההוצאות.

<יורם ישראלי: בוודאי.

דוד אמסלם: זה לא קשור עכשיו לצו.

<יורם ישראלי: אבל זה לא יילקח בשיפוי.

דוד אמסלם: ברור, ברור.

<יורם ישראלי: ולכן אני בא ואני אומר, ואני לא יודע, אני שמעתי את הניואנסים של מרדכי.

<יורם ישראלי: הוא אמר ייעשה שימוע למועצות.

<יורם ישראלי: אני כבר רואה את עצמי עם כומתה על הראש, עומד דום ומסביר שכל הגליל מגיע ביום שיש עם שמפו לחופי הרחצה ועושה את המקלחת השבועית שלו.

יעל כהן-פארן: אוי, נו, די.

יעל כהן-פארן: בוא.

<יורם ישראלי: ככה זה קורה.

<יורם ישראלי: 50,000 שקלים תקציב מים.

<יורם ישראלי: 12 שקלים לקו"ב.

<יורם ישראלי: חוף אחד, תבואו תראו.

<יורם ישראלי: אנשים באים להתקלח כי המים חופשי בחוף והכל על חשבון המועצה של 25,000 תושבים.

<יורם ישראלי: קחו את החופים, תקימו רשות שתנהל את החופים.

<יורם ישראלי: שימו לה תקציבים, כמו לבית הזה.

<יורם ישראלי: אני מוכן לעזור.

תמר זנדברג: דרך אגב, זה לא רעיון רע.

תמר זנדברג: בכנרת עושים את זה.

<יורם ישראלי: אני מוכן לעזור, אבל למה להפיל את זה על הארנונה של 25,000 תושבי מטה אשר?

דוד אמסלם: תודה רבה יורם.

דוד אמסלם: דרך אגב, בדיוק בגלל זה אני יזמתי את הדיון כבר לפני שנה.

דוד אמסלם: זאת הסיבה.

דוד אמסלם: פטור בלא כלום לא נצא, אז בבקשה.

<כרמל סלע: אנחנו מכירים קצת בגלל החופים, בגלל תמר ועוד כל מיני.

<כרמל סלע: קודם כל אני מברך אתכם.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: קודם כל אני רוצה להגיד לך לגבי תמר.

דוד אמסלם: הרי בסך הכל הרצון שלה הוא רצון טוב, תבינו.

דוד אמסלם: הסיפור הזה - - -

<יורם ישראלי: לא, לא, היא צודקת.

דוד אמסלם: אני אגיד משהו אמיתי עכשיו, עזבו.

דוד אמסלם: אני מהרגע שהעליתי את הנושא הזה כאן, היא מלווה אותו עוד לפני והנושא חשוב לה, אמיתי.

<יורם ישראלי: היא צודקת גם.

דוד אמסלם: בבקשה, כרמל.

אורי מקלב: תגיד לי, חוף ים לא מכניס שום דבר לרשות?

אורי מקלב: זה לא נותן תיירות?

אורי מקלב: לא נותן דירות יותר יקרות?

אורי מקלב: ארנונה?

אורי מקלב: זה לא תורם במשהו?

אורי מקלב: כי עיריית ירושלים לא מתחזקת את הבניין, היא מתחזקת את רחוב יפו.

אורי מקלב: היא מתחזקת את זה על אף שבאים לשם מיליון איש, ועוד דברים.

אורי מקלב: השאלה איפה הקו שאתה מדבר עליו.

אורי מקלב: אני לא מכיר את האזור שלך, אבל באופן כללי כל חוף ים גם מכניס הרבה דברים גם לעיר.

אורי מקלב: זה משאב של ארנונה גבוהה, זה משאב של - - -

דוד אמסלם: כן, אבל אורי - - -

<קריאה: רק בתל אביב.

<קריאה: זה רק הוצאות.

אורי מקלב: אנשים שבאים לגור שם.

<קריאה: סליחה, סליחה.

תמר זנדברג: אדוני יושב הראש, אני באופן אמיתי משתכנעת שבאמת החופים לא צריכים להיות בשטחי המועצות האזוריות.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אנחנו ברשות הדיבור של כרמל.

דוד אמסלם: עוד מעט אני אעביר את רשות הדיבור.

תמר זנדברג: לא, לא יודעת.

תמר זנדברג: באופן כללי מועצה אזורית זה ייצור מוזר.

דוד אמסלם: בסדר, בואי ניתן לכרמל.

דוד אמסלם: אורי, אני אעביר לך את רשות הדיבור.

תמר זנדברג: רק - - - , בלי תושבים וכל הזמן מתלוננים על זה.

תמר זנדברג: אז אפשר באמת - - -

דוד אמסלם: תמר, תמר, זה לא הדיון פה כרגע.

דוד אמסלם: כרמל, בבקשה.

<כרמל סלע: אני חייב להגיד כמה דברים כדי לעשות טיפה סדר.

<כרמל סלע: אז קודם כל אני מודה לדודי, שהתעקש על מעקב, על עוד ישיבה ועל עוד ישיבה.

<כרמל סלע: אני רוצה להגיד שלפני כן זה לא עלה, ואני לא עכשיו אתחיל להשתמש ב-.

<כרמל סלע: ואני מסתכל על השעון, אתה עושה את זה מאד יפה.

<כרמל סלע: נקי עכשיו.

<כרמל סלע: אני רוצה להגיד לכם שמדינת ישראל היא עם מיוחד מאד.

<כרמל סלע: יש לו כל פעם המצאות מאד מעניינות.

<כרמל סלע: אני חושב שחופי הים זה משאב לאומי וכל אחד צריך להנות מזה בצורה חינמית, בסדר?

<כרמל סלע: אבל מה, יש בארץ שני סוגי שלטון.

<כרמל סלע: יש שלטון מרכזי ויש שלטון מקומי.

<כרמל סלע: כשזה שלטון מרכזי וזאת רשות, שאני גם רוצה להנות מגנים לאומיים, אני בא לגן לאומי, אצלי באזור.

<כרמל סלע: אני בא לגן לאומי, אני צריך לשלם כסף לגן לאומי.

<כרמל סלע: למה?

<כרמל סלע: למה זה לא חינם?

<כרמל סלע: למה?

<כרמל סלע: כי המדינה גובה כסף מהאזרחים שלה.

<כרמל סלע: המדינה, לא אנחנו.

<כרמל סלע: על 60 אתרים בארץ המדינה גובה כניסה – 35 שקלים.

<כרמל סלע: אז על זה אתם לא מדברים.

תמר זנדברג: מדברים.

<כרמל סלע: אתם לא מדברים, סליחה.

תמר זנדברג: אנחנו כן מדברים.

<כרמל סלע: עכשיו תראו, אנחנו לא נתקן את כל העוולות.

תמר זנדברג: אני רק רוצה לעדכן אותך, אני הזמנתי - - -

<כרמל סלע: לא, אל תפריעי לי, סליחה.

<כרמל סלע: אל תפריעי לי.

תמר זנדברג: קודם כל תוריד את היד.

תמר זנדברג: אתה לא תדבר בצורה כזאת לחברי כנסת, אתה תבין איפה אתה נמצא.

דוד אמסלם: כרמל, כרמל.

תמר זנדברג: קודם כל אני יכולה להפריע לך, אתה לא יכול להפריע לי.

תמר זנדברג: תלמד את הכללים פה.

תמר זנדברג: קודם כל.

דוד אמסלם: כרמל, תמר, שנייה.

תמר זנדברג: לא, יש גבול.

תמר זנדברג: עם כל הכבוד.

דוד אמסלם: שנייה, ברגוע.

דוד אמסלם: בואו נרגע.

תמר זנדברג: אם אני זאת שצריכה לחנך אותך, אז זה מה שיהיה.

תמר זנדברג: מה לעשות?

<קריאה: אבל למה את צודקת כל הזמן?

תמר זנדברג: אתה גם כן אל תתערב.

תמר זנדברג: אתם לא הבנתם שבכנסת לא מתערבים לחברי הכנסת?

תמר זנדברג: תלמדו את זה.

<כרמל סלע: הבנו שבכנסת רק צועקים.

תמר זנדברג: נכון, רק צועקים בכנסת.

<כרמל סלע: רק צועקים בכנסת.

דוד אמסלם: כרמל, כרמל, תמר.

דוד אמסלם: לא, לא - - -

תמר זנדברג: רק צועקים ורק חברי כנסת.

תמר זנדברג: לא אתם.

דוד אמסלם: רק שנייה, תמר, אני נתתי לך את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: מספיק.

דוד אמסלם: תני לי, אני - - -

תמר זנדברג: ואם אנחנו צועקים, זה לא עניין של - - - עם כל הכבוד.

דוד אמסלם: תמר, תני לי.

דוד אמסלם: שנייה.

תמר זנדברג: לא, פשוט צריך לחנך את - - -

דוד אמסלם: תני לי לנהל את העסק.

אורי מקלב: אתה לא יכול להתייחס למה שהיא אמרה אבל תגיד שהיא לא תגיד.

דוד אמסלם: שנייה.

אורי מקלב: אתה שאלת - אתם גם עושים?

אורי מקלב: אתם לא פועלים, אז היא ענתה לך כן.

דוד אמסלם: אורי, ברשותכם, אני רוצה לומר א' - - -

<כרמל סלע: אז אני אסיים.

<כרמל סלע: אני רוצה להגיד שההתחלה זו התחלה טובה ובהחלט השיפוי שמשרד האוצר יחד עם משרד הפנים, מנסים לשפר את מצב החופים בארץ זאת התחלה טובה.

<כרמל סלע: אז מגיע תודה רבה לכולם, אבל זו עדיין רק התחלה קטנה, כי העלויות באמת, אמיתי, הוא מדבר על 13 קילומטר, אני מדבר על 26 קילומטרים - - -

<אשר גרנר: 38.

<כרמל סלע: לא, אני לא מחשיב כרגע את כל אלה.

<כרמל סלע: לא רוצה.

<כרמל סלע: אבל פתוחים – 29 קילומטרים, סליחה.

<כרמל סלע: 29 פתוחים וזה עולה לנו המון המון כסף.

<כרמל סלע: אני לא חושב שזה לא צריך להיות בחינם, בסדר, אבל צריכים לעזור לנו.

<כרמל סלע: 20,000 תושבים לא יכולים לממן 2 מיליון תושבי מדינת ישראל.

<כרמל סלע: אנחנו מבקשים עזרה.

<כרמל סלע: בסך הכל הרעיון הוא מאד פשוט וזה כמו שגם זוהיר אמר ואולי גם תמר אמרה את זה.

<כרמל סלע: חברה, תתנו לכל חוף מוכרז וצריכים להיות עוד חופים מוכרזים, אנחנו מסכימים.

תמר זנדברג: נכון.

<כרמל סלע: ואנחנו בונים עוד חופים מוכרזים.

<כרמל סלע: אצלנו באזור יש ארבעה, אנחנו רוצים שיהיו חמישה ושישה, אבל כל חוף כזה עולה מיליון וחצי, ואין קיוסקים בחופים האלה.

<כרמל סלע: יהיה אסור לעשות קיוסקים, כי שמעתם קודם מה אמרו פה.

<כרמל סלע: 100 מטר מהחוף לא בונים כלום, לא עושים כלום, אז גם פה, הסיפור של המידתיות.

<כרמל סלע: חברה, עיריות ומועצות מקומיות ואזוריות שנמצאות על החוף וצריכים להקים איזה בית קפה קטן, 50 מטר מהחוף, לא 100 מטר, שהמבוגרים יגיעו לקיוסק.

<כרמל סלע: פה רוצים להגיד חברים, ב-100 מטר לא בונים כלום - - -

<קריאה: לא בונים כלום ובצדק, יש לכם חופים פתוחים, כדי לא להרוס - - -

<כרמל סלע: בסדר.

<כרמל סלע: אנחנו לא יכולים לממן את החופים האלה.

<כרמל סלע: אם בסוף משרד הפנים יגיע למסקנה שעבור כל חוף מוכרז הרשות תקבל X, נהיה שמחים.

<כרמל סלע: בינתיים השיפוי הוא רק לחוף שגבית, אבל אנחנו בשלושה חופים לא גבינו.

דוד אמסלם: תודה כרמל, תודה רבה.

דוד אמסלם: זה בעצם הקונטקסט של הדיון, אני חוזר על זה כל הזמן, אבל זה בעצם הסיבה שאנחנו עושים את הדיון.

יעל כהן-פארן: אני יכולה לבקש הבהרות לגבי השיפוי?

יעל כהן-פארן: כי לא ברור לי.

יעל כהן-פארן: מה שעולה כאן כל הזמן לא ברור עדיין.

דוד אמסלם: אני אדבר על זה עכשיו.

דוד אמסלם: עוד מישהו רוצה לומר משהו לפני שאני מתמקד במשרד האוצר והפנים בלבד?

דוד אמסלם: מי?

דוד אמסלם: מה השם?

<נעמה כהן טבע: נעמה טבע מים חופשי.

דוד אמסלם: בואי תדברי איזה שתי דקות ואחריך מאיה.

<נעמה כהן טבע: אני נעמה טבע מפרדס חנה.

<נעמה כהן טבע: לפני שנה הקמנו מטה מאבק בפרדס חנה בעקבות הגבייה בחוף האקוודוקט.

<נעמה כהן טבע: אני אמא לשלושה ילדים קטנים, מגיעה לים בערך שלוש פעמים בשבוע, בחופש הגדול גם ארבע פעמים בשבוע.

זוהיר בהלול: את מביאה את השמפו איתך גם?

<נעמה כהן טבע: לא, השמפו נשאר בבית.

<נעמה כהן טבע: השנה מה שהולך להיות זה שבעצם כל פעם שאני אצטרך להגיע לחוף, יעלה לי 30 שקלים.

<נעמה כהן טבע: עכשיו, כשאני עושה חישוב מאד זריז של שלוש פעמים בשבוע שזה שישי שבת ועוד פעם באמצע השבוע, שאנחנו מגיעים, זה יוצא 90 שקלים בשבוע.

<נעמה כהן טבע: בחופש הגדול זה יכול גם להגיע ל-500 שקלים בחודש רק בשביל לבוא ולראות את הים.

<נעמה כהן טבע: אם זה לבוא לעשות שעה בהליכה, אם זה לבוא עם הילד קצת להוציא אותו מהבית ומהמחשב, בעצם יעלה לי 30 שקלים.

<נעמה כהן טבע: נלחמנו בכל הכוח ולמעשה לא הצלחנו, כי הגבייה היא לא ישירה לים, היא דרך חנייה.

<נעמה כהן טבע: ופה הבעיה.

דוד אמסלם: הבנו, תודה.

<נעמה כהן טבע: זהו, אז אני בדיוק הציבור הזה ש - - -

דוד אמסלם: את גם בדיון הקודם אמרת את זה.

דוד אמסלם: הבנו את זה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: מאיה.

<נעמה כהן טבע: כן.

<נעמה כהן טבע: אני אשמח פשוט לתשובות, כי אני כבר משלמת על הים.

<נעמה כהן טבע: משבת האחרונה שילמתי כבר במרכז ימי, אז אני - - -

<כרמל סלע: יש חופים פתוחים ללא תשלום.

דוד אמסלם: כרמל, אני מבקש - - -

<נעמה כהן טבע: אחד נשאר.

<נעמה כהן טבע: ואין שם מספיק חנייה למאות אלפי תושבים.

<נעמה כהן טבע: חוף אחד נשאר.

דוד אמסלם: נעמה, נעמה - - -

<נעמה כהן טבע: שדות ים סגור, דרך אגב - - -

דוד אמסלם: נעמה, נעמה - - -

<נעמה כהן טבע: מרכז ימי סגור.

<נעמה כהן טבע: חוף החופשונית - - -

דוד אמסלם: נעמה, סליחה.

דוד אמסלם: רק שנייה - - -

<נעמה כהן טבע: החוף היחיד - - -

דוד אמסלם: נעמה, אני מבין שכשאת בשוונג את לא שומעת.

<כרמל סלע: פתוח - - -

<נעמה כהן טבע: כלום לא פתוח.

<נעמה כהן טבע: באמת.

<נעמה כהן טבע: 500 מקומות חנייה פתוח, זה הכל, כרמל - - -

דוד אמסלם: נעמה, אני מבקש.

דוד אמסלם: גברת נעמה טבע, אני מבקש ממך.

דוד אמסלם: נתתי לך את זכות הדיבור, לא צריך להגיב על העניין.

דוד אמסלם: גם בפעם הקודמת התפתח דיון כזה, אז אני מבקש.

<נעמה כהן טבע: בשביל זה אני פה ובשביל זה אנחנו פה, בשביל הדיון הזה.

דוד אמסלם: אני שמעתי.

<נעמה כהן טבע: בדיוק בשביל הציבור שהולך - - -

דוד אמסלם: נעמה, לא הבנת.

דוד אמסלם: את מדברת איתי.

דוד אמסלם: זה שכרמל זרק את ההערה, את לא צריכה להתייחס לכל הערה.

<נעמה כהן טבע: כי הוא אומר דברים לא נכונים.

דוד אמסלם: אז זה בחוץ.

דוד אמסלם: בחוץ.

דוד אמסלם: אני יודע, זה כבר קרה.

<נעמה כהן טבע: שתדעו איפה זה עומד.

דוד אמסלם: הרי אני הסברתי, גם בדיון הראשון התפתח דיון כזה, קצת יותר חריף.

<נעמה כהן טבע: ואגב, מדובר בחופים שאין גישה בתחבורה ציבורי לא בשבת ולא בימי חול.

<נעמה כהן טבע: אין בכלל גישה בתחבורה ציבורית.

דוד אמסלם: תודה, יודע.

דוד אמסלם: טוב.

<נעמה כהן טבע: רק עם הרכב אתה יכול להגיע לשם.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: מיה, בבקשה.

<מיה יעקבס: תודה.

<מיה יעקבס: קודם כל אני באמת רוצה לברך גם אני על כך שזה לא הדיון הראשון ולא השני.

<מיה יעקבס: מצד שני, אני רוצה להצר על כך שאנחנו כולנו חוזרים, כל אחד זה כאילו במשחק תפקידים.

<מיה יעקבס: לכולם יש את אותו הטקסט וכולם חוזרים על זה אותו דבר.

<מיה יעקבס: כבר בדצמבר דובר על כך שיש צורך לייצר תקציב ייעודי של רשות מינהל מקרקעי ישראל עם האוצר, עם הגנת הסביבה, עם משרד הפנים, כדי לעזור לרשויות המקומיות, כדי לאפשר להם לטפל ולנקות ולתת את השירות המקסימאלי לציבור, כדי שהם יפסיקו להפקיע מחירים, כדי שהם יפסיקו לבנות על החופים.

<מיה יעקבס: אני מזמינה אותך ואת כל מי שרוצה לבנות על החופים, לבוא לסייר בבת ים.

<מיה יעקבס: תראו מה קרה שם, כשבנו על המים, כמו שאתה רוצה.

<מיה יעקבס: לא נשאר שם חוף.

<מיה יעקבס: זה פשוט זוועה מה שקורה שם.

<מיה יעקבס: בכלל, אני מציעה לכל הוועדה להגיע לשם בהזדמנות זו כשמדברים גם על הבנייה על החופים.

<מיה יעקבס: הנושא של האשפה והאכיפה, יש פה כל מיני דברים לטפל בזה על ידי החמרת האכיפה והענישה ולאפשר לרשויות המקומיות לקבל את הכספים שהם יאספו מקנסות מחמירים, שיעזרו בזה גם לטפל בחופים עצמם.

<מיה יעקבס: זה גם יהווה הרתעה לציבור להפסיק לזהם וזה גם יעזור להם במימון נוסף.

<מיה יעקבס: אין ספק שאם עושים איתם הסכמים של שיפוי, אז אנחנו כבר נכנסים לסיפור אחר לגמרי.

<מיה יעקבס: גם מוסיפים להם מצילים.

<מיה יעקבס: שצריך עוד חופי רחצה זה ברור לגמרי.

<מיה יעקבס: אני חושב שכולם יודעים את זה, אבל לא יכול להיות שזה על ידי אותה תקציב.

<מיה יעקבס: הבעיה, אנחנו ראינו ואני בטוחה שאשר וצוותו יוכלו לאשר שיש בעיה של מספר עולה של אנשים שטובעים למוות בגלל שהם רוצים ונמנעים מהחופים המוכרזים כי כל כך צפוף שם וכל כך לא נעים שם.

<מיה יעקבס: בנוסף יש גם את הבעיה של התרעות מפני זיהום - - -

<אשר גרנר: נהפוך הוא.

<אשר גרנר: יש ירידה באחוז הטובעים וזה בזכות המצילים.

<מיה יעקבס: למה?

<אשר גרנר: מה לעשות?

<אשר גרנר: אני א' מסכים איתך.

<אשר גרנר: ממוצע 43 היה, ירדנו ל-33.

<מרדכי כהן: כל אחד זה אסון, אבל יש ירידה.

<אשר גרנר: כל אחד זה אסון, אבל יש ירידה בפועל.

<מיה יעקבס: ורק לסיום, חברת הכנסת זנדברג, אני מנהלת את צלול מעל 4 שנים.

<מיה יעקבס: לאורך כל התקופה חברת הכנסת זנדברג הייתה מהשותפים החשובים ביותר להגנת החופים, אני אומרת את זה לפרוטוקול לכל הצועקים.

<מיה יעקבס: היא עושה יותר בשבילכם מאשר רוב האנשים פה בכנסת.

<מיה יעקבס: אז זה ממש לא לעניין.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מצטרף למה שאמרת.

דוד אמסלם: אמיתי.

דוד אמסלם: בבקשה, חנה.

<חנה קופרמן: תודה רבה.

<חנה קופרמן: חנה קופרמן מהפורום הישראלי לשמירה על החופים.

<חנה קופרמן: אני אגיד שני דברים, בתקווה לא לחזור על מה שכבר נאמר.

<חנה קופרמן: בנוסף לכל מה שנאמר, יש בעיה קשה מאד של אכיפה.

<חנה קופרמן: יש רשויות מקומיות שבונות בניגוד לחוק בטונדות על החוף, מגני רכסים.

<חנה קופרמן: החופים - - - ומה שקורה בבת ים זה באמת, וזו בנייה הבלתי חוקית ברובה על החוף.

<חנה קופרמן: מחוף של 300 מטר, רוחב, באמת שהיה לפני שנה וחצי שנתיים, היום מתקשרים אלי אנשים ואומרים אנחנו לא יכולים לקחת את הילדים אפילו לרוץ בים.

<חנה קופרמן: זה משהו מאד מאד קיצוני.

<חנה קופרמן: לדעתי צריך להיות ואני גם מבקשת שיהיה דיון מיוחד רק על בת ים ועל מה שקורה שם.

<מיה יעקבס: נקווה שתסיירו שם.

<מיה יעקבס: זה מאד חשוב, באמת.

<חנה קופרמן: אני מבקשת לדעת ולשאול שאלה.

דוד אמסלם: שנייה אחת.

דוד אמסלם: את אומרת שיש בעיה בנושא של חוף בת ים ספציפית

<חנה קופרמן: משהו נורא.

<מיה יעקבס: במיוחד.

דוד אמסלם: בנושא של הבנייה?

<חנה קופרמן: עכשיו, מה שקורה בבת ים למה זה חשוב?

<חנה קופרמן: כי זה העתיד של כל חופי הארץ.

<חנה קופרמן: היום לצערי מה שקורה בבת ים זה העתיד של כל חופי הארץ.

<חנה קופרמן: מה שקורה שם, לפי תמ"א 1 ולפי זה שאין אכיפה, יקרה גם באשקלון וגם באשדוד וגם בחדרה וגם בנהרייה ואני רוצה בבקשה לחזור לחוק החופים.

<חנה קופרמן: חוק החופים קבע שהחופים הם בעלי חשיבות אסטרטגית לציבור הישראלי.

<חנה קופרמן: ואני רוצה גם להתריע ולומר שללא חופים לא היה פה נשמה למדינה הזאת.

<חנה קופרמן: אם היא תתקיים ללא חופים, ילדים שלא יוכלו ללכת למקום הכי זמין שיש להם עם ההורים שלהם גם בגלל חוסר בכסף, גם בגלל שאין חופים פיזית, הם נעלמים.

<חנה קופרמן: למשל בקריות, שמזוהמת מכל הסביבה, יש להם פינת אלוהים הקטנה, חופים.

<קריאה: קריית חיים.

<חנה קופרמן: לפני חודש הלכו להם 2 קילומטרים של חוף.

<חנה קופרמן: החוף נהרס בגלל הנמל.

<חנה קופרמן: 300,000 איש.

<חנה קופרמן: כבר תיכף, עוד חודשיים לא יהיו להם חופים בכזה קצב.

<חנה קופרמן: בת ים – 300,000 מסביב, אין להם כלום.

<חנה קופרמן: מישהו צריך לעצור את זה.

<חנה קופרמן: זה צריך לבוא בתור מדיניות לממשלה.

<חנה קופרמן: מישהו בממשלה, ואני קוראת לקואליציה, כי האופוזיציה לא מצליחה לעצור את הדבר הנורא הזה, שהיא תתעורר הקואליציה בשביל להציל את החופים, בשביל התושבים שלנו.

זוהיר בהלול: אני מקשיב לך וחושב שצריך להכריז, באמת מהוועדה הזאת, על מצב חירום.

<חנה קופרמן: על מצב חירום, בדיוק.

<מיה יעקבס: צריך להקים רשות ים וחופים.

<מיה יעקבס: זה משהו שאנחנו קוראים לעשות אותו כבר הרבה שנים.

<חנה קופרמן: אני פונה לקואליציה להילחם על החופים.

<מיה יעקבס: רשויות מקומיות ו-11 משרדי ממשלה.

<חנה קופרמן: מה שעושה דרעי אולי זו התחלה, אבל זה צריך לבוא גם מראש הממשלה, ממש מראש הממשלה.

<חנה קופרמן: כי זה ממש נכחד בקצב נוראי של חודשים.

זוהיר בהלול: אסון טבע.

<חנה קופרמן: חודשים.

<חנה קופרמן: אם תוך שנה וחצי הלך חוף בת ים, הלך, אין חוף.

<חנה קופרמן: מ-300 מטר, החוף הכי יפה בארץ בעיני, אני באופן אישי נאבקתי משפטית בתכניות האלה וזה נכשל בגלל שיהוי, לא בגלל התוכן.

<חנה קופרמן: אנחנו צדקנו.

<חנה קופרמן: בגלל שיהוי.

<חנה קופרמן: בית המשפט דחה את הטיעונים שלנו, כן וזה מה שקורה בבת ים.

<חנה קופרמן: זה עניין של אכיפה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חנה, אני מסכים איתך באופן בסיסי לגבי הסיפור של החופים, שאני מחלק אותו לשני חלקים.

דוד אמסלם: אני מחלק את הנושא של הבינוי בחופים וזה נושא אחד שאני גם אעשה דיון בנושא הזה, אני אזמין את מנהל התכנון כדי להציג לנו את תמ"א החופים ומה קרה בשנים האחרונות.

<אשר גרנר: סליחה, הבעיה היא לא בינוי.

<אשר גרנר: יש בעיה של - - -

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: אני מכיר.

דוד אמסלם: שנייה, תאמין לי.

דוד אמסלם: והנושא השני זה הנושא של החזקה של החופים הקיימים פלוס פיקוח על חופים נוספים.

דוד אמסלם: זה הדיון שלנו עכשיו מול משרד הפנים.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה להתכנס לדיון ולהשאיר אותו שם.

דוד אמסלם: אורי, אתה רוצה לומר משהו לפני שאני פונה לאנשי המקצוע?

אורי מקלב: ממש בכמה משפטים.

אורי מקלב: קודם כל לחזק את הוועדה בפעילות שלה ובדיונים שהיא מקדישה עבור הנושא של החופים ויחד עם זאת הוועדה שותפה להחלטה של שר הפנים לבטל את דמי הכניסה.

אורי מקלב: כמעט ימות המשיח.

אורי מקלב: התחרות בין השרים על הרפורמות מביאה בסך הכל רפורמות חיוביות, אנחנו צריכים להודות, ו - - - וזה דבר מבורך.

אורי מקלב: יחד עם זה אסור לשכוח שיש מי שצריך לשלם או שיש לזה משמעויות כלכליות.

אורי מקלב: לא נאריך לגבי כל המשמעויות מה זה סגירת החופים שלא נתנו לאנשים להיכנס, מניעה, חנייה, מרחקים גדולים לצעוד ברגל.

אורי מקלב: אבל צריך לקחת בחשבון שכל החופים הלא מוכרים האלה, שאולי היו בהם ריבוי משתמשים, ברגע שיש חופים שהם לא עולים כסף, אז למנוע - - - אלה שיבואו לחופים הלא רשמיים.

אורי מקלב: ככה שצריך להניח את דעתם שהם מרגישים שכשהם מגיעים לחופים הלא מאושרים, אנשים ששוהים שם ובסופו של דבר המועצה או הרשות המקומית צריכה לטפל בכל מה שהם משאירים שם.

אורי מקלב: זה נכון.

אורי מקלב: אני לא חולק על כך.

אורי מקלב: אבל אם אנחנו רוצים שהדבר הזה יישאר לאורך ימים ולא יהיה גם הכרזה רק לקיץ אחד, וכאן אנחנו צריכים באמת לשים את הדגש ולעשות איזו שהיא נוסחה שתיתן את הנוסחה המרכזית, כמו שעושים בכל השיפויים שנותנים לרשויות המקומיות בעוד נושאים, בכל האיזונים, במענקים המסוימים.

אורי מקלב: יש איזו נוסחה שמדברת על סך כל התושבים מול משתמשים.

אורי מקלב: אם אנחנו נלך על נוסחה קבועה שהיא תגיד לנו מה דינו של חוף כרמל או חופי כרמל, או איזור הכרמל, מה דינם של אשר ומה דינו של תל אביב, של גוש דן, של כל מקום, לפי מספר המשתמשים.

אורי מקלב: איזו נוסחה שתהיה בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות או עם המועצות המקומיות, שאומרת רצועה כזו, רצועת חוף שאני רואה שהם מסכימים איתי, רצועת חוף של קילומטר.

אורי מקלב: 13 קילומטרים יש במועצת אשר?

אורי מקלב: מה זה אומר כך וכך משתמשים, מה זה אומר לגבי השיפוי שלו, מה ההוצאות שיש להם על הדבר הזה.

אורי מקלב: למה אתם צוחקים?

<מרדכי כהן: יושב לידך כוכב.

רויטל סויד: אנחנו מחכים מתחילת הישיבה לשמוע את האוצר ואת מנגנון השיפוי.

דוד אמסלם: האלה אורי, בבקשה.

אורי מקלב: והחלק הזה ייתן באמת תוצאה אמיתית גם.

אורי מקלב: נניח אנחנו רוצים בחינם, אם גם לו יש שירותים אז הוא גם ייפגע.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לאזן בין הדברים.

אורי מקלב: אנחנו גם לא יכולים להגיד אנחנו ניתן בחינם ולא יהיה שום דבר שם.

אורי מקלב: אנשים לא יקבלו שירותים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לאזן בין החינם ובין מתן השירותים לבין השיפוי הממוצע.

אורי מקלב: יש מקום שחוף הים נותן משאב לרשות המקומית כתיירות, כמסחר, כארנונה, כדירות, דברים כאלה.

אורי מקלב: יש מקומות שזה פחות, אז צריך לארגן את מערכת היחסים באיזו נוסחה.

אורי מקלב: אני חושב שנוסחה כזאת תעשה סדר ותחזיק את ההסדר הזה להרבה שנים, ושלא שתהיה איזו הכרזה חד פעמית.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: יעל דורי פה?

<יעל דורי: כן.

דוד אמסלם: ביקשת את רשות הדיבור, בבקשה.

<יעל דורי: כן, אני פשוט חשבתי שקודם נשמע את המידע החדש, אבל אני אשמח להגיד עכשיו משהו בקצרה.

דוד אמסלם: בבקשה, בקצרה.

<יעל דורי: האמת, הבוקר ממש היה משמח לקרוא את הידיעה בדבר פתיחתם של החופים.

אורי מקלב: בזכות הוועדה.

דוד אמסלם: השר, השר.

<יעל דורי: אבל כפי שנאמר פה - - -

אורי מקלב: השר, אבל זה קשור לוועדה.

אורי מקלב: לקראת הדיון הוא עשה את זה.

<יעל דורי: גם, וגם בזכות לחץ ציבורי של הרבה שנים בסופו של דבר.

אורי מקלב: עדיין, למה הוועדה מתכנסת?

<יעל דורי: אני אתחיל מחדש.

<יעל דורי: מאז סוף שנות ה-90 אנחנו פועלים לפתיחה של החופים.

<יעל דורי: אם זה היה עתירה שהגשנו בשנת 2004 ואחרי זה את בג"ץ החופים בשנת 2005 ועכשיו אנחנו עם איזו שהיא קפיצת מדרגה מבחינת היחס של הרשויות לחופים, והצעד הזה הבוקר וזה מאד משמח.

<יעל דורי: אבל צריך באמת, כפי שנאמר כאן, לחשוב לטווח יותר ארוך, ואותם 7 מיליון שקלים, כמו שהיה כתוב בעיתון, לפי דעתנו לא יספיקו ולא מספקים איזו שהיא תשובה, אפילו לא לקיץ הזה וגם בטח שלא לעונות הרחצה הבאות.

<יעל דורי: לכן, כל עוד המצב החוקי לא השתנה, אנחנו סבורים שהוועדה צריכה לדרוש ליתר ביטחון ממשרד הפנים כבר השנה את הקריטריונים, שאם הם יתנו איזה שהוא היתר לגביית תשלום, על סמך מה הם עושים את זה?

<יעל דורי: כי זה אף פעם לא נחשף.

<יעל דורי: אף פעם משרד הפנים לא אמר למה הוא כן מאפשר לחוף אחד לגבות תשלום ולאחר לא, אלא רק על מה לא, ולפי דעתנו זה משהו הוועדה יכולה לדרוש כבר עכשיו ממשרד הפנים.

<יעל דורי: לטווח רחוק, כמו שנאמר כאן, צריך למצוא מנגנון.

<יעל דורי: אנחנו רואים את המנגנון שגם כן היה תוצאה של אותו בג"ץ חופים, הקמה של איגוד ערים כינרת ומתחתיו מנהלת הכינרת.

<יעל דורי: כי אחת האפשרויות להסדיר את הנושא הזה של תחזוקת החופים, כלומר איגוד ערי חוף, בלי ערי אפילו, איגוד חופי הים התיכון, שיאגד בתוכו את המועצות האזוריות שבאמת יש להן הוצאות תחזוקה גדולות, וכך יהיה אפשר להבטיח ברשות מוסדרת אי גביית תשלום והקצאה מסודרת מדי שנה לתחזוקה.

דוד אמסלם: תודה.

אורי מקלב: אגב, ההכרזה של השר זה גם על הכינרת?

דוד אמסלם: כן, אבל שם זה מוסדר יותר.

יעל כהן-פארן: אבל מה לגבי החנייה?

יעל כהן-פארן: זה לא רלבנטי לחנייה.

דוד אמסלם: רק שנייה, תני לי, אני רוצה להתקדם.

תמר זנדברג: אדוני יושב הראש אני חושבת - - -

דוד אמסלם: תראי, עד היום עוד לא שמענו אותם.

דוד אמסלם: יש לי עוד חצי שעה לדיון.

דוד אמסלם: בינתיים, היות ואני נותן כבוד לחברי הכנסת, אז הם מדברים בדרך כלל 90 אחוז מהזמן ואנחנו לא מצליחים לשמוע את אנשי המקצוע.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, דקה וחצי, כדי להבהיר את העניין.

יעל גרמן: כן, כידוע לכם יש לי ניסיון בעיר 14.5 שנה בעיר לחוף ים, ועלות התחזוקה של חוף ים כמו בהרצלייה, שהוא של 7 קילומטרים, זה קרוב ל-13 מיליון ואין כיסוי לכך, גם אם באמת נותנים זיכיונות לבתי קפה.

יעל גרמן: אין כיסוי ל-13 מיליון שקלים.

יעל גרמן: אם אכן ההחלטה הנפלאה הזו רוצה באמת לתפוס מים, אין ספק שצריך למצוא איזה שהוא מנגנון של פיצוי לאותן רשויות.

יעל גרמן: נדמה לי שאין יותר מאשר 16 או 18 רשויות שמחזיקות את כלל חופי הים.

<אשר גרנר: 24.

יעל גרמן: 24, אוקיי.

יעל גרמן: 24 רשויות שמחזיקות את הים ל-8 מיליון תושבים.

יעל גרמן: כל התושבים מגיעים ל-24 רשויות הן אלה שתחזקנה את כל ההוצאות הכרוכות בכך שכל מדינת ישראל, מגיע לה להגיע לחוף בחינם.

דוד אמסלם: תודה רבה חברת הכנסת גרמן.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה להתמקד, ברשותכם, גם בך, יוצר, וגם אצלך, מרדכי.

דוד אמסלם: תראו, בדיון הקודם אנחנו ביקשנו שני דברים מרכזיים.

דוד אמסלם: מעבר לנושא הזה של כל התכניות של הפיתוח של החופים, שאת זה אני כבר צריך לבקש ממנהל התכנון.

דוד אמסלם: שוב פעם, אני אעשה דיון רק על הנושא של הבנייה בחופים.

יעל כהן-פארן: כן, תמ"א 1.

יעל כהן-פארן: יש לי עצה לסדר היום.

דוד אמסלם: זה דבר שכבר עשינו אותו בזמנו.

יעל כהן-פארן: דיון מהיר על אכזיב.

יעל כהן-פארן: אני רק מזכירה.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אמרתי, עשינו את הדיון הזה בזמנו עם מנהל התכנון.

דוד אמסלם: אנחנו נעשה שוב פעם, ביקשנו מהם גם לבוא ולעדכן אותנו מה קורה ואת זה בעזרת השם אנחנו נעשה בתחילת המושב הבא.

דוד אמסלם: מבחינתי, אני רוצה לשמוע מכם שני דברים או שלושה דברים מרכזיים.

דוד אמסלם: אחד, אנחנו סיכמנו לקבל תכנית פיתוח, מה שנקרא תכנית שלד לגבי פיתוח של חופים נוספים ועליות משוערות, פחות או יותר אומדנים.

דוד אמסלם: שניים, אנחנו ביקשנו שבמסגרת הקיוסקים, בתי הקפה, המסעדות, ודרך אגב אני רוצה לומר לכם, גם מבחינת הנושא הזה של הקיוסקים, בתי הקפה וכו', כישבנו עם מנהל התכנון, אז אנחנו בהחלט גם ביקשנו מהם לאשר במסגרת החופים לפתח מה שנקרא דברים שהם לטובת נופש.

דוד אמסלם: פעם כשהייתי ילד היינו הולכים לחוף, בעיקר היו מטקות ובזה נגמר העניין.

דוד אמסלם: היום אנשים באים לחוף רוצים בית קפה, רוצים לשבת קצת עם האישה לפעמים בלילה.

דוד אמסלם: יש להם עניין גם בשימושים שאני חושב שהם מעבר למה שהיה בשנות ה-60.

דוד אמסלם: לכן ביקשנו ממנהל התכנון להכניס בתוך כל הנושא של התמ"א חופים, גם מתקני בנייה גם ברצועה, בתי קפה ודברים כאלה שבאים יותר מבחינת נופש וספורט לשאר האנשים שבאים היום לחוף, לא רק למטקות ולשחק.

דוד אמסלם: אבל זה נושא אחר לגמרי ואני רק אומר לכם שישבנו איתם ואני גם אעשה מעקב על הנושא כפי שאמרתי.

דוד אמסלם: אנחנו ביקשנו – אשר, מרדכי – לייצר חבילת שירותים שנמכרת, זאת אומרת סל של דברים בסיסיים, שכשבעצם אתם מנחים את הרשויות שהן יוצאות למכרז על הקיוסק, אז יש מה שנקרא סל מוצרים שאתם מגדירים מה הוא וזה המחיר שלו, שאתם נותנים גם את המחיר של הסל הזה, או לפחות את הפער בין מה למה זה נע ולא שכל אחד ימכור ארטיק לימון בים ב-20 שקלים, באוגוסט, כשבא לו.

דוד אמסלם: זה הנושא השני שביקשתי.

דוד אמסלם: הנושא השלישי שביקשתי זה שאתם עושים בעצם ניתוח של עלויות החוף, יושבים עם השלטון המקומי ובעיקר האנשים שיש להם רצועות חוף אצלם.

דוד אמסלם: זה לא מעניין כל כך לדעתי את כפר סבא, אבל בעיקר בדגש על הרשויות, המועצות האזוריות.

דוד אמסלם: לבדוק מה העלויות שיש להחזקת החוף, בוודאי אם יש לכם דרישה נוספת למציל נוסף, שבוודאי זה מבורך.

דוד אמסלם: אבל זה לא בא סתם, הרי מישהו צריך לשלם את המציל.

דוד אמסלם: ולייצר דיון עם האוצר, הרשויות המקומיות, אמרתי והמועצות האזוריות אותם – דיון על מנת לראות מה חלוקת התקציבים בין כל אחד מהגורמים האלה.

דוד אמסלם: אז בוא תן לי תשובה לגבי שלושת המכלולים.

דוד אמסלם: קודם כל האם בניתם איזה שהוא סל מוצרים.

<מרדכי כהן: ברשותך, אם אפשר פיתוח ותחזוקה ואז לסל המוצרים.

דוד אמסלם: טוב.

<מרדכי כהן: פיתוח כפי שאמרתי, גיבשנו תכנית סדורה לחמש שנים שהועברה לאוצר ואנחנו נמצאים בדיון עם האוצר לקראת 2017-2018.

<מרדכי כהן: אנחנו מדברים על קונקרטי 23 חופי רחצה חדשים.

דוד אמסלם: פיתוח.

<מרדכי כהן: פיתוח.

יעל כהן-פארן: 23 חופי רחצה מוכרזים.

<מרדכי כהן: כן, חדשים.

<מרדכי כהן: כל מי שדיבר קודם, זה מאד ברור שזה שני עולמות שונים – פיתוח, שזה סוג אחר של תקצוב לבין החזקה.

דוד אמסלם: ברור, ברור.

דוד אמסלם: כמה חופים יש לנו היום?

<עאטף חיראלדין: 143.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על עוד תגבור של 20 וכמה?

<עאטף חיראלדין: מתוך ה-23 האלה, 3 כבר בשלבי סיום.

<עאטף חיראלדין: זאת אומרת הם יופעלו בשנת 2016.

דוד אמסלם: הבנתי.

<קריאה: הוא מדבר על ים התיכון רק.

<קריאה: יש ים תיכון, שיסבירו כמה בים התיכון מגדילים חופי רחצה.

דוד אמסלם: אוקיי, הבנתי.

<עאטף חיראלדין: אנחנו נגיד לך.

<מרדכי כהן: אנחנו נעביר את הרשימה המסודרת, את התכנית.

דוד אמסלם: קודם כל זו הערה טובה.

תמר זנדברג: אבל כמה מהם - - -

<קריאה: כמה בים התיכון.

דוד אמסלם: אני הבנתי, נשמה, ים תיכון, פעם אחת והבנתי.

דוד אמסלם: כמה מתוך ה-23 זה בים התיכון?

<אשר גרנר: מיד תקבל.

דוד אמסלם: בסדר, תמשיך לדבר, מרדכי.

דוד אמסלם: מה העלות התקציבית המשוערת?

<מרדכי כהן: כ-50 מיליון שקלים לאותם 23 חופים.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על תכנית שבעצם לשנה אחת או חמש שנתית?

דוד אמסלם: כמה זמן מפתחים חוף?

<אשר גרנר: רב שנתית לחמש שנים.

<מרדכי כהן: 10 מיליון שקלי לשנה, סדרי גודל.

<מרדכי כהן: לכן כל ה - - -

דוד אמסלם: זאת הדרישה שלכם?

<מרדכי כהן: כרגע כן.

דוד אמסלם: אתם צנועים מדי.

<מרדכי כהן: אבל עוד לא סיימנו.

דוד אמסלם: לא, לא, אני מתכוון כרגע מבחינת הפיתוח.

יעל גרמן: זאת אומרת חמישה חופים בשנה.

יעל כהן-פארן: הם לא עושים טיילת, הם רק עושים סוכת מציל, לא צריך פיתוח.

דוד אמסלם: אבל הבנתי, שנייה.

דוד אמסלם: תנו לי עכשיו.

דוד אמסלם: את דיברת, את דיברת, כולכם דיברו, עכשיו תנו לי לנהל את העסק.

דוד אמסלם: אתה מדבר איתי עכשיו על בערך כ-10 מיליון שקלים בשנה לפיתוח?

<מרדכי כהן: כן.

דוד אמסלם: נראה לך סכום סביר, לעניין?

דוד אמסלם: אשר?

<אשר גרנר: כן, סכום סביר.

דוד אמסלם: מאה אחוז.

דוד אמסלם: עוד מעט נשמע את יוצר בעניין.

<מרדכי כהן: זה סכום סביר ואני אסביר למה.

<מרדכי כהן: כל תקציב הפיתוח לכלל הרשויות המקומיות בישראל זה כ-300 מיליון שקלים.

<מרדכי כהן: כל תקציב הפיתוח לכלל המקומיות - - -

דוד אמסלם: שלא קשור לחופים.

<מרדכי כהן: שלא קשור לחופים.

<מרדכי כהן: מה שאנחנו עושים היום - - -

דוד אמסלם: טוב, הבנתי.

דוד אמסלם: אתה אומר אוקיי, בוא נדבר אחרי זה.

דוד אמסלם: הבנתי מה שאתה אומר.

<מרדכי כהן: עכשיו לגבי החזקה, שזה לדעתי הדבר שיותר מטריד אותנו.

דוד אמסלם: עוד לא החזקה.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של הפיתוח, הבנו שיש תכנית פיתוח.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לקבל אותה ברשותכם.

<מרדכי כהן: נעביר אותה.

דוד אמסלם: תעבירו אלינו, אני אעביר את זה לחברי הוועדה גם, שיידעו על מה מדובר.

דוד אמסלם: דבר שני, אני הייתי רוצה לדעת לגבי סל המוצרים.

דוד אמסלם: או שאתה רוצה ללכת הפוך?

<מרדכי כהן: אני רוצה קודם ללכת לגבי החזקה.

דוד אמסלם: החזקה, בבקשה.

<מרדכי כהן: זה מאד ברור וצדק כל מי שהתייחס לזה, שאין פתרון במסגרת ה-7 מיליון שקלים, פתרון קבוע.

<מרדכי כהן: אנחנו חילקנו את זה בהתאמה עם האוצר.

<מרדכי כהן: אמרנו בוא נפתור את עונת הקיץ הקרובה - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אני עוד לא שם.

<מרדכי כהן: זה שבעה מיליו שקלים.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם, נשמה, בוא נישאר בנושא הפיתוח.

דוד אמסלם: אתה רוצה החזקה?

דוד אמסלם: החזקה.

דוד אמסלם: כמה עולה החזקה?

<מרדכי כהן: אז הנה, אני עכשיו נכנס לזה.

<מרדכי כהן: בסיכום שלנו עם האוצר, שהוא נמצא פה אצלי, הוא חתום, מופיע בפירוש סעיף שאומר שזה רק לשנה הזאת.

דוד אמסלם: אני לא שם, מרדכי, תענה לשאלה שלי.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

<מרדכי כהן: זה מה שאני מנסה לומר.

דוד אמסלם: אני לא שם.

דוד אמסלם: אני אנתב אותך לשאלות.

דוד אמסלם: אני מבין שיש כמה חופים במדינת ישראל?

דוד אמסלם: מוכרזים?

דוד אמסלם: בים התיכון?

דוד אמסלם: בערך, בגרוסו מודו.

<אשר גרנר: 96.

דוד אמסלם: אני הבנתי, כרמל אמר קודם שיש דו"ח מבקר המדינה שנתן בערך, גם בגרוסו מודו, עלות לחוף בערך כמיליון שקלים לשנה.

<אשר גרנר: תלוי.

<אשר גרנר: במועצה אזורית יש לנו - - -

דוד אמסלם: אל תיכנס איתי, אשר.

דוד אמסלם: אתה מדבר איתי בגדול עלויות החזקה 90 מיליון שקלים של חופי מדינת ישראל, להוציא את הכנרת?

דוד אמסלם: בערך?

יעל כהן-פארן: 100 מיליון.

<אשר גרנר: כן.

דוד אמסלם: הבנתי שזה מושת על הרשויות, עזוב את הפיזור שלהן, איך כמה ולמה.

<אשר גרנר: כן.

דוד אמסלם: אז מתוך זה אנחנו מבקשים מהאוצר שישפה את הרשויות ב-7%?

<מרדכי כהן: לא, אני רוצה להסביר.

דוד אמסלם: לא, לא, אני שואל בשאלת הדרישה.

דוד אמסלם: אחרי זה אני אסביר.

<מרדכי כהן: לא, לא, לא.

רויטל סויד: למי עובר - - -

דוד אמסלם: חברה, רק שנייה, עוד לא.

<מרדכי כהן: אתם מבלבלים בין שני נושאים.

דוד אמסלם: שנייה.

<מרדכי כהן: אני רוצה להבהיר את זה.

רויטל סויד: למי עוברים ה-7 מיליון שקלים האלה?

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני עוד לא.

אורי מקלב: אבל - - - הגבייה - - -

דוד אמסלם: אורי, אני לא שם, אני לא בגבייה, אני בהחזקה.

<מרדכי כהן: אם אני לא אסביר את ההבחנה, כולנו נהיה מבולבלים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<מרדכי כהן: בחופי רחצה מסוימים קיבלו אישור שרים קודמים את האפשרות לגבות.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני שואל כרגע - - -

<מרדכי כהן: תן לי שני משפטים, אם אני לא אסביר את זה כולם יהיו מבולבלים.

תמר זנדברג: זה דבר חשוב.

<מרדכי כהן: הסכום 7 מיליון שקלים אינו קשור להחזקה.

<מרדכי כהן: מכיוון שישנה מציאות של חופים שקיבלו אישור לגבות ונוצר מצב, וצודקים מי שאמר קודם שזה רשע וטוב לו.

<מרדכי כהן: כי מי שקיבל אישור, בעצם עכשיו יפוצה ורשויות שלא הגישו לשר את הבקשה הזאת וספגו כל השנים את הלא מפוצות, אנחנו יודעים לעיוות שנוצר פה.

<מרדכי כהן: לכן יש פה שני - - -

דוד אמסלם: אבל מרדכי, את זה הבנתי.

דוד אמסלם: אני הבנתי.

דוד אמסלם: כמה חופים במדינת ישראל הם חופים שגובים כסף?

<מרדכי כהן: תשעה.

<מרדכי כהן: אמרתי.

דוד אמסלם: תשעה.

דוד אמסלם: עכשיו אנחנו מדברים כרגע על 100.

<קריאה: זה תשעה שיש להם אישור.

דוד אמסלם: רבותי לא להפריע לי.

תמר זנדברג: היא צודקת.

תמר זנדברג: לתשעה יש אישור.

דוד אמסלם: אני יודע.

דוד אמסלם: אני כרגע מדבר על כרגע מי שיש לו אישור.

דוד אמסלם: עזבי מי שעבריין.

דוד אמסלם: שימי אותו בצד.

יעל כהן-פארן: סליחה, דודו, יש אישור לגבייה אבל אין חנייה.

דוד אמסלם: אני לא יכול ככה.

דוד אמסלם: אני לא שם.

דוד אמסלם: עזבי חנייה עכשיו.

יעל כהן-פארן: זה מאד משמעותי חנייה.

דוד אמסלם: אבל אני לא שם.

דוד אמסלם: למה את מפריעה לי?

דוד אמסלם: אני לא שם, אני רוצה לקחת את זה למקום אחר.

דוד אמסלם: שנייה, להבין את העניין.

דוד אמסלם: אז אנחנו מדברים כרגע בגרוסו מודו על 100 חופים, תנקה 10 חופים עם רישיון ועזוב עכשיו את העבריינים שגובים.

דוד אמסלם: אני רוצה להישאר על ה-90 האלה, בסדר?

דוד אמסלם: עכשיו, ה-90 האלה, אני מבין בגרוסו מודו הם עולים 90 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: זה מה שאמר מבקר המדינה.

דוד אמסלם: יכול להיות שאני לא יודע, יכול להיות שהוא לא מבין, אבל אני לא נכנס לזה כרגע.

דוד אמסלם: אז אם זה עוד 10% לפה, 10% לשם.

דוד אמסלם: מתוך ה-90 מיליון שקלים האלה, אני מבין שבעצם עד היום האוצר לא שיפה בכלום.

<מרדכי כהן: אמת.

דוד אמסלם: היה בזמנו, העלימו את זה תחת הרדאר, למה, כנראה אף אחד לא דיבר על החופים ואיפה שאפשר להעלים, מעלימים.

דוד אמסלם: כשהתחלנו לדבר עכשיו, אמר אתה יודע מה, בוא נחזור לתקציב לפני 20 שנה, בואו נחזיר את ה-7 מיליון שקלים, נחזיר - - -

<מרדכי כהן: לא, לא, לא.

<מרדכי כהן: לא אדוני.

דוד אמסלם: מה לא?

<מרדכי כהן: אתה כל הזמן תערבב בין שני הדברים ואנחנו נבלבל את כולם.

דוד אמסלם: מה?

דוד אמסלם: היה תקציב של החזקה?

<מרדכי כהן: כן.

דוד אמסלם: כמה?

<מרדכי כהן: שהוא לא נוגע לכניסה.

דוד אמסלם: אני דיברתי על כניסה?

<מרדכי כהן: אוקיי.

דוד אמסלם: שאלתי כניסה?

<מרדכי כהן: כן.

<מרדכי כהן: היה 20 מיליון.

דוד אמסלם: לא שאלתי איך חילקת אותו.

<מרדכי כהן: לפני שנים כ-20 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: 20 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: אחרי זה ירד לכמה?

<מרדכי כהן: לכלום.

דוד אמסלם: לכלום.

דוד אמסלם: זאת אומרת אנחנו מדברים על לפני שנים 20 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: לפני שנים.

<מרדכי כהן: נכון.

דוד אמסלם: שכנראה תקציב המדינה היה גם בערך חצי ממה שהוא היום.

<מרדכי כהן: נכון.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים היום שיש גידול של אוכלוסייה גם, אנחנו בעצם מעמיסים על אותם חופים קצת יותר מאמץ, בגלל שלא פיתחנו ואנחנו בכלל מחקנו את כל סעיף ההחזקה.

<מרדכי כהן: נכון.

דוד אמסלם: בא האוצר עכשיו ומזכיר לי את הסיפור של הרב עם העז.

דוד אמסלם: עכשיו בא האוצר ואומר – אתם יודעים מה?

דוד אמסלם: ניתן לכם שבעה מיליון - - -

<מרדכי כהן: לא לזה אבל.

דוד אמסלם: אה, גם לא לזה?

<מרדכי כהן: לא לזה.

דוד אמסלם: למה הוא רוצה שבעה מיליון שקלים?

<מרדכי כהן: רק לאותם חופים ש - - -

יעל כהן-פארן: בסדר, אבל הם לקחו כסף כדי לממן את ההחזקה, זה כתוב.

יעל כהן-פארן: בואו לא - - -

דוד אמסלם: יעל, אני אוציא אותך, באמת.

דוד אמסלם: אל תפריעי לי.

יעל כהן-פארן: אותי אתה תוציא?

דוד אמסלם: כן, כי אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: כרגע על כל הערה שלך הוא עונה לך, בזבזנו שלוש דקות, אני אגיע לסוף הדיון ולא הבנתי כרגע את העניין.

דוד אמסלם: אתה מתכוון שהשבעה מיליון שקלים זה לשפות את אלה שגובים כסף?

<מרדכי כהן: לא רק את אלה שגובים.

דוד אמסלם: זאת אומרת עדיין אתה אומר שה-90 האחרים זה אפס.

דוד אמסלם: עוד יותר גרוע.

<מרדכי כהן: יפה, ולכן בהסכם שחתמנו עם האוצר מופיע בפירוש – משרדי האוצר והפנים ידונו במסגרת דיוני התקציב לשנת 2017 על צרכים נוספים בנושא חופי רחצה כגון עלויות תפעול חופי הרחצה, מענקי פיתוח על פי נוסחה לחופי רחצה קיימים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: מה שאתה אומר, מרדכי, רק כדי שנסכם את הדיון, יש תשעה חופים כאלה שגובים כסף.

דוד אמסלם: בעצם אנחנו רוצים לשפות אותם כדי שלא יגבו כסף.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אלה שלא גובים לא נותנים להם כלום.

<מרדכי כהן: כרגע.

דוד אמסלם: כרגע.

דוד אמסלם: יופי.

דוד אמסלם: יוצר, מה העמדה שלכם בנושא של החופים, אחרי ששמעת את כל מה שאנחנו חושבים כאן, אחרי שאתה מבין את הנושא.

דוד אמסלם: אתה גם מבין שכרגע יש מצב שבהנחת עבודה, נניח, אני עכשיו מניח, שזה אותה רמת שירות בכל החופים, גם אלה שפתוחים וגם אלה שלא פתוחים.

<אריאל יוצר: לא.

דוד אמסלם: אני רוצה להניח הנחת עבודה כזאת, בשביל השאלה שלי.

דוד אמסלם: מה איכפת לך?

<אריאל יוצר: בסדר.

<אריאל יוצר: כל עוד שברור שזאת לא המציאות.

<אריאל יוצר: יש הבדל ברמת ה - - -

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: דרך אגב אני רוצה לך שיש רמת שירותים גבוהה בחלק מהחופים הפתוחים.

דוד אמסלם: אני מספר לך.

דוד אמסלם: אני אקח אותך לאשדוד למשל.

דוד אמסלם: אני לא מכיר מקומות אחרים - - -

יעל גרמן: בהרצלייה.

דוד אמסלם: או הרצלייה.

דוד אמסלם: ולכן אני רוצה לומר משהו אחר.

דוד אמסלם: זה אומר שאני מבין שאתם בעצם משפים כרגע רק את החופים שגבו את הכסף.

<אריאל יוצר: כדי לבטל את דמי הכניסה.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: ומה תעשו עם אלה שלא?

דוד אמסלם: הרי נניח מחר שילמנו להם, מצוין, וזה דרך אגב מוצדק.

דוד אמסלם: אני נכנס כרגע למעטפת.

דוד אמסלם: שילמנו להם והם יקבלו כל שנה.

דוד אמסלם: הרי זה לא תסגרו עכשיו ו - - -

רויטל סויד: לא, זה לא אומר כל שנה, הוא אומר שזה רק לשנה.

דוד אמסלם: תני לי רק שנייה לסיים את העניין.

יעל כהן-פארן: היא צודקת.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: הרי אתה הסכמת לרעיון.

דוד אמסלם: הרי ממה נפשך?

דוד אמסלם: אם אנחנו לא מסכימים איתם, לא מגיע להם שקל, אבל אם אנחנו מסכימים איתם, אז אנחנו אומרים להם רבותי, תיקחו עכשיו מיליון שקלים.

דוד אמסלם: בשביל ההמחשה, נניח שיש שבעה חופים, יש שבעה מיליון שקלים, קחו כל אחד מיליון שקלים, תנו חופשי.

דוד אמסלם: הוא אומר לך בסדר.

דוד אמסלם: מגיע 1 בינואר 2017.

דוד אמסלם: מה קורה?

דוד אמסלם: אם אתה לא משפה אותו, הוא מחזיר חזרה ישר את הגדרות.

דוד אמסלם: הרגיל כבר את הציבור.

דוד אמסלם: הרגיל אותם.

דוד אמסלם: אמר להם חברה, חופשי.

דוד אמסלם: מה שבעצם קורה, הוא החזיר חזרה את השומר, את הבוטקה וימשיך לעבוד רגיל, בגלל שהוא רוצה החזר על החוף שלו.

דוד אמסלם: מבחינתו הוא צודק.

דוד אמסלם: הוא אומר רבותי, אני לא יכול לתחזק את כל מדינת ישראל, תשכחו מזה.

דוד אמסלם: אז אני מבין שזה משהו רב שנתי.

דוד אמסלם: חייב להיות בהיגיון שלך.

דוד אמסלם: אחרת, עשית דבר יותר גרוע מאשר בהחלטה עכשיו.

<אריאל יוצר: לא, לא זה מה שנחתם.

דוד אמסלם: עזוב מה נחתם.

רויטל סויד: אז מה אתה אומר?

רויטל סויד: אז מה אתה מחפש?

דוד אמסלם: עזוב מה נחתם.

דוד אמסלם: אני עוזב כרגע מה נחתם.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אני עוזב כרגע את מה נחתם ואני עוזב כרגע את הרצון של משרד הפנים, אני בא דווקא לרצון שלכם.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, גם אם משרד הפנים לא עובד, למרות שכאן שאפו, לא עובד, בסוף גם אנחנו צריכים לעבוד.

דוד אמסלם: יש פה אזרחים.

דוד אמסלם: אז אני רוצה להבין את הרציונל שלך.

דוד אמסלם: אם ההחלטה היא לא רב שנתית, וקודם כל אני אתמקד בשבעה מיליון.

דוד אמסלם: אם הם לא רב שנתיים, לדעתי אל תביא כלום עכשיו.

דוד אמסלם: מה אתה אומר על זה?

<אריאל יוצר: אני אענה על הכל.

דוד אמסלם: לא, לא, קודם כל על זה.

<אריאל יוצר: על זה ועל הכל.

דוד אמסלם: אז אני אסביר לך מה הכל.

דוד אמסלם: אז א', אם זה לא רב שנתי, תעצור עכשיו ואל תיתן שקל ונפתח את הדיון מחדש לגבי כל הנושא.

דוד אמסלם: דבר שני, הנושא השני, אם זה רב שנתי, מה שנשמע לי הגיוני, לאחר שהם כבר קיבלו את הכסף והם יקבלו אותו רב שנתי, מה אתה עושה עם אלה שלא שילמת להם כלום?

דוד אמסלם: הרי לכאורה הילד שבא לבית הספר הרבצת לו כל הזמן, הוא לא בא לבית הספר, לא הרבצת.

דוד אמסלם: אז לכאורה אתה מעניש את אלה שבכלל אף פעם לא גבו.

דוד אמסלם: זה הנושא השני.

דוד אמסלם: והנושא השלישי שהייתי רוצה לשמוע ממך את העניין, איך אתה רואה באמת את חלוקת העבודה, את התקציב, ביניכם לבין הרשויות, כפוף לזה שצריכה להיות דיפרנציאציה פה ואני מסכים לה.

דוד אמסלם: זאת אומרת יכול להיות דינה של תל אביב, לא חייב להיות דינה כמו של מטה אשר.

<אריאל יוצר: טוב, מאה אחוז.

דוד אמסלם: שלוש השאלות.

<אריאל יוצר: אין שום בעיה, אני אענה על שלושתן.

<אריאל יוצר: רק עוד הנחת עבודה או הנחת מציאות, כי היא חשובה בשביל התשובה.

<אריאל יוצר: האישור המיוחד שנותן שר הפנים כדי לאפשר לרשויות כאלה ואחרות לגבות דמי כניסה, ניתן בגין מתן שירותים נוספים.

<אריאל יוצר: זאת אומרת לא כל אחד יכול לדרוש, לא כל רשות יכולה להגיש בקשה לגבות דמי כניסה, אלא לצד אותה בקשה חייבים להוכיח מתן שירותים נוספים.

דוד אמסלם: מה השירותים הנוספים?

<אריאל יוצר: בסיכום, בבדיקה של משרד הפנים - - -

דוד אמסלם: מה השירותים הנוספים?

<קריאה: על זה משרד הפנים צריך לענות.

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: מה השירותים הנוספים?

תמר זנדברג: שאלה מאד טובה.

<אשר גרנר: ארבעה שירותים שחוק הסדרת ה- - -

דוד אמסלם: אבל זה השירותים הבסיסיים.

<אשר גרנר: ארבעה שירותים בסיסיים שצריכים לספק הרשות.

<אשר גרנר: זה הצלה בהתאם לחוק הצלה, מים לשתייה, ניקיון ושירותים.

<אשר גרנר: אלה ארבעת השירותים הבסיסיים - - -

דוד אמסלם: בלי זה אין חוף?

<אשר גרנר: כן.

<אשר גרנר: מעבר לזה, לצורך העניין, אם אני הולך להצללות, למקלחות, למגרשי משחקים, לדשאים, לכל הדברים האלה, זה החלק הנוסף.

<אשר גרנר: לכן מבחינתנו, בתוך הנוהג שהוצאנו בצורה מסודרת - - -

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: היות וברור לך, בוא נתקדם, אני הבנתי.

דוד אמסלם: אבל אתה ברור לך, יוצר, ברור לך ש-א', אם יש להם הצללות, אז הם לא יהרסו את ההצללות, ישאירו אותן.

דוד אמסלם: אבל זה גם ברור לך שבחופים אחרים יש את כל השירותים האלה?

<אריאל יוצר: דקה.

<אריאל יוצר: רק כדי להמשיך את הטיעון, כי זה היה - - -

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: אז אל תיכנס לתעלה הזאת, היא לא נכונה.

<אריאל יוצר: לא, אני חושב שכן.

<אריאל יוצר: אני אקח את הסיכון.

<אריאל יוצר: הסיום שלנו עם משרד הפנים בא וקבע את הדבר הבא.

<אריאל יוצר: כל רשות שגבתה כסף וניתן לה אותו אישור, מקבלת שיפוי, אבל חייבת לשמור את אותה רמת שירותים קודמת.

דוד אמסלם: אין בעיה.

<אריאל יוצר: אחד.

<אריאל יוצר: לכן יש היגיון מסוים לאותו ילד שאמרת הרבצתי לו קודם, אני בא ואומר אני נותן שיפוי, אבל אתם ממשיכים לשמוע את - - -

דוד אמסלם: אוקיי, טוב.

<אריאל יוצר: שאלה שנייה זה לגבי האמירה שלך לגבי התקציב החד שנתי והרב שנתי.

<אריאל יוצר: תראה, זה אולי נקודה רגישה ספציפית.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להגיד לך משהו.

דוד אמסלם: הנה, אני אחדד לך את זה ואתה יודע מה, טוב שהרמת לי לוולה.

דוד אמסלם: הרי אני עשית דיון על העלאת שארית יהודי אתיופיה.

דוד אמסלם: הם דיברו איתי על הנומראטור.

דוד אמסלם: דבר איתה על הנומראטור.

<אריאל יוצר: זה בדיוק.

<אריאל יוצר: אני מחזיר חזרה בנגיחה את שהוולה.

<אריאל יוצר: הסיכום בין משרד האוצר לבין משרד הפנים הוא חד שנתי, כי אני כפוף לחוק.

<אריאל יוצר: אני כפוף לחוק והם כפופים לחוק וכולנו כפופים לחוק, חוק שאתם הצבעתם, אישרתם בשלוש קריאות, שאומר שכל תכנית רב שנתית מחויבת להביא מקור תקציבי.

<אריאל יוצר: עכשיו תראו, גם אנחנו וגם משרד הפנים הבנו, שמענו את הקריאה של הוועדה ואת הדרישה הציבורית לתת מענה כבר בעונת הרחצה הנוכחית לנושא של גביית דמי כניסה לחופי הים.

<אריאל יוצר: והשתכנענו שזה נושא שדורש טיפול דחוף וחייבים לפתור אותו.

<אריאל יוצר: ואני, עוד פעם, בכפוף למה שהחוק מאפשר לי לעשות, יכול לתת פיתרון חד שנתי בלבד.

<אריאל יוצר: וזה מה שעשיתי.

דוד אמסלם: ושנה הבאה מה יהיה?

דוד אמסלם: מה תהיה עמדתך בשנה הבאה?

<אריאל יוצר: רגע, כבר מגיע לשם.

<אריאל יוצר: חתמתי עם משרד הפנים שבעונת הרחצה הנוכחית הם לא יאפשרו לרשויות לגבות דמי כניסה ויתנו להם שיפוי ויכריחו אותם לשמור את אותה רמת שירותים.

<אריאל יוצר: במקביל, מה שחתמתי איתם, זה שכבר במאי, יוני, יולי, שזה פחות או יותר דיוני התקציב לשנה הבאה - - -

<מרדכי כהן: בשני הנושאים.

<מרדכי כהן: גם פיתוח וגם - - -

<אריאל יוצר: בכל הנושאים שתרצו.

<אריאל יוצר: בכל הנושאים שמשרד הפנים ירצה.

<אריאל יוצר: דרך אגב חופים, לא חופים, הוא יבוא לשולחן המשא ומתן התקציבי ויביא את דרישותיו.

<אריאל יוצר: וכל הדרישות הן לגיטימיות.

דוד אמסלם: לא, לא, אתה עכשיו עונה לי - - -

<אריאל יוצר: רגע, רגע.

דוד אמסלם: לא, לא, יוצר, אתה עונה לי עכשיו תשובות של בר מצווה.

דוד אמסלם: תקשיב.

<אריאל יוצר: למה בר מצווה?

דוד אמסלם: אני אסביר לך, סמוך עלי.

דוד אמסלם: הרי אני גם בניתי איזה 20 שנה תקציבים.

דוד אמסלם: עזוב, זה התשובות שהייתי נותן לאנשים שהייתי רוצה לערבב אותם.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, תקשיב.

<אריאל יוצר: לא - - -

דוד אמסלם: עזוב, אני שואל שאלה פשוטה.

דוד אמסלם: האם אתה, כשאתה יושב איתו בשנה הבאה, אתה תגיד לו אני רוצה את השבעה מהמקורות שלך או שאתה תביא את הגידול.

<אריאל יוצר: לא, אבל לא ככה.

<אריאל יוצר: הרי כשהוא בא לשבת איתי - - -

דוד אמסלם: מאיפה מצאת את השבעה מיליון?

<אריאל יוצר: רגע, רגע.

<אריאל יוצר: תן לי לענות.

דוד אמסלם: עזוב, עזוב.

דוד אמסלם: השבעה מיליון שקלים האלה – מאיזה מקורות הגיעו?

<אריאל יוצר: תן לי רגע לענות על השאלה הקודמת, היא חשובה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אריאל יוצר: אני לא מספיק לענות על כל השאלות.

<אריאל יוצר: הרי הדיון ביני לבינו לא מתנהל על המקורות שלו.

<אריאל יוצר: מה הוא צריך לשבת איתי על המקורות שלו?

<אריאל יוצר: הם שלו והוא יעשה איתם מה שהוא רוצה והוא המשרד המקצועי והוא הרגולטור של השלטון המקומי.

דוד אמסלם: מצוין.

<אריאל יוצר: הוא מוכן לנהל איתי דיונים רק על התוספות, בצדק, אני מבין אותו.

<אריאל יוצר: גם אני לא הייתי דן עם אף אחד אחר על המקורות שלי.

<אריאל יוצר: ולכן, כשהוא יבוא לנהל דיון על התוספת והוא יגיד חלק מהתוספות שאני דורש הן לחופי הים, לזה, לזה, לזה, וגם לאותם שבעה מיליון שקלים, להפוך אותם לתכנית רב שנתית, או בסיס תקציב.

<אריאל יוצר: זו כמובן תהיה דרישה לגיטימית.

דוד אמסלם: אתה - - -

<אריאל יוצר: רגע, אני מסיים במשפט האחרון.

<אריאל יוצר: זו תהיה דרישה לגיטימית והיא תיכנס לתוך המגבלות התקציביות של תקציב המדינה.

דוד אמסלם: אין בעיה.

<אריאל יוצר: זה הנושא הרב שנתי.

דוד אמסלם: אריאל, אני שואל אלה - - -

תמר זנדברג: בקיצור - - - שנה אחת, בשנה הבאה - - -

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: תתני לי לדבר.

<אריאל יוצר: למה, אני לא מה שמתפרש מהדברים שלי.

דוד אמסלם: יוצר, אני מבקש שתענה לי.

דוד אמסלם: לי.

תמר זנדברג: לא, לא - - -

דוד אמסלם: תמר, מספיק, זה מפריע לי.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה - אם אתה בעמדה להכניס את זה לבסיס התקציב בשנת 2017.

<אריאל יוצר: תראה, אני - - -

דוד אמסלם: כן או לא?

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: האם על בסיס הצורך-.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, אני אנסח את זה אחרת.

דוד אמסלם: האם אתה מכיר בצורך - - -

יעל גרמן: איזו מין תשובה זאת?

דוד אמסלם: שנייה, חברת הכנסת גרמן, זה מפריע לי.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, יוצר, תקשיב.

דוד אמסלם: האם אתה - - -

<כרמל סלע: יותר טוב, אל תגיד - - -

דוד אמסלם: כרמל, כרמל.

<כרמל סלע: אתה עושה איתו - - -

זוהיר בהלול: זה אשכרה למרוח אותנו.

דוד אמסלם: תן לי, שנייה.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה.

<אריאל יוצר: השאלה היא לא, וסליחה, אני חלילה לא רוצה פה - - -

זוהיר בהלול: מה, באת למרוח אותנו?

<אריאל יוצר: זו שאלה לא הוגנת.

דוד אמסלם: שנייה אריאל יוצר, אתה צודק.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו.

יעל כהן-פארן: אני חייבת להגיד משהו.

דוד אמסלם: שנייה, לא, את לא חייבת כלום.

זוהיר בהלול: אבל הוא לועג לאינטליגנציה.

דוד אמסלם: עזוב, תן לי להתקדם.

דוד אמסלם: אתה צודק.

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: אתה לא בא לסגור את המסגרות התקציביות של השנה שעברה, בסדר.

דוד אמסלם: יכול להיות שאת השאלה הזאת הייתי צריך לשאול את שר האוצר ולא אותך.

<אריאל יוצר: לא, לא, היית צריך לשאול, אבל זה תלוי מה הדרישה של - - -

דוד אמסלם: אין בעיה.

<אריאל יוצר: אם זו הדרישה היחידה, אז - - - אבל אם יש - - -

דוד אמסלם: אבל אני אתן את התשובה.

דוד אמסלם: חברה, יעל, אני אסגור את הדיון ואני אלך.

דוד אמסלם: אני לא יכול לנהל ככה דיון.

דוד אמסלם: חאלס, אני שמעתי.

דוד אמסלם: תאמינו לי, אני יודע לאן אני רוצה לקחת את זה.

יעל גרמן: אבל הדרישה - - -

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, זה מפריע לי.

דוד אמסלם: אתה מדבר איתי.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: אני אנסח את השאלה בצורה קצת שונה.

דוד אמסלם: האם אתה כאריאל יוצר, הרי לפעמים גם האוצר מעלה את הדרישות.

דוד אמסלם: אתה יודע לפעמים, כשאני ניהלתי משא ומתן עם האוצר, אז אני הייתי מעלה א' ולפעמים האוצר היה מעלה לי בכלל דרישה אחרת שלו.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה האם אתה מבין שאתה מכיר בצורך הרב שנתי של התקנה.

דוד אמסלם: זה מה שאני שואל.

<אריאל יוצר: על ה-7 מיליון שקלים האלה כן.

דוד אמסלם: לא, על הרעיון.

דוד אמסלם: אני מסביר, יש כאן שאלה, אני לא יודע למה היה שבעה מיליון, אין לי מושג למה זה לא 3 או 20 מיליון.

דוד אמסלם: אין לי מושג.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה.

<אריאל יוצר: על ביטול דמי הכניסה.

דוד אמסלם: כן, אם מדינת ישראל החליטה שהיא בעצם הולכת על ביטול דמי הכניסה, אז יש לזה מחירים ואם המחירים כרגע הם 7 מיליון שקלים, יכול להיות שזה קצת יותר, יכול להיות קצת פחות, אז אני מניח שאתה גם מבין לבד שזה לא דמי כניסה שביטלנו ככה במבצע לאיזה כמה חודשים.

<אריאל יוצר: אוקיי, אני אענה.

דוד אמסלם: יש פה ציבור, דרך אגב.

<אריאל יוצר: אני אענה בזהירות המתבקשת.

<אריאל יוצר: אני אומר עוד פעם, השאלה הזו, וחבל שככה זה מתפרש, אבל אני חושב שהתשובה הזאת דווקא באה להכניס אותי למקום לא נוח.

<אריאל יוצר: אני אצא ממנו בקלות רבה.

<אריאל יוצר: התכנית הזו, ברור לי שהיא אמורה להיות תכנית רב שנתית.

דוד אמסלם: יופי.

<אריאל יוצר: ברור לי.

<אריאל יוצר: מה לעשות שיש חוק ואני מחויב - - -

דוד אמסלם: אתה חוזר לנומראטור?

<אריאל יוצר: רק רגע, אני לא מצליח לענות.

דוד אמסלם: אתה רוצה לנומראטור?

דוד אמסלם: אין בעיה.

<אריאל יוצר: רק רגע.

<אריאל יוצר: לא, לא, לא, זה לא בסדר.

<אריאל יוצר: יש חוק ואני מחויב בתכנית רב שנתית למצוא מקורות רב שנתיים.

דוד אמסלם: זה הנומראטור.

<אריאל יוצר: כן, זה הנומראטור.

דוד אמסלם: אז אני מקבל את התשובה שלך, אני מקבל, עזוב.

<אריאל יוצר: רגע, רק דקה.

דוד אמסלם: לא צריך.

דוד אמסלם: בשביל מה לך?

<אריאל יוצר: לא עניתי עליה.

<אריאל יוצר: תאמין לי אני - - -

דוד אמסלם: ברגע שאתה מכיר את הצורך אז אני כבר גמרתי את העניין.

<אריאל יוצר: לא, לא, תן לי שני משפטים.

<קריאה: בתנאי.

<אריאל יוצר: לא, בשום תנאי, אין שום תנאי.

<אריאל יוצר: כשאנחנו נשב לדיוני התקציב במהלך שנת 2017, הרי המטרה של דיוני תקציב בסוף זה לכנס את כל פעילות הממשלה לתוך מסגרת תקציבית שמחזיקה מים.

<אריאל יוצר: אז ה-7 מיליון שקלים האלה ייכנסו ל - - -

תמר זנדברג: נו, אז הוא יחליט אם זה במקום מענק איזון לרשות אחרת, במקום העלאת יהדות - - -

דוד אמסלם: טוב, יוצר, אני הבנתי.

דוד אמסלם: לכן אתה תענה לי לתשובות ואני גם מבין.

דוד אמסלם: אל תחפור יותר.

<אריאל יוצר: אני לא מבין מה - - -

דוד אמסלם: אני שמח על כך שאתה אומר לי כאן שאתה מכיר - - -

תמר זנדברג: מבצע לשנה.

<אריאל יוצר: לא, איזה מבצע לשנה?

<אריאל יוצר: זה מה שמבינים.

דוד אמסלם: תני לי, תמר.

דוד אמסלם: אני מקבל את זה ואני שמח - - -

זוהיר בהלול: זה - - -

דוד אמסלם: שנייה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

דוד אמסלם: אני בסוף אעשה את הדיון המקצועי הזה אצלי בחדר, אחרי שאני אשמע את חברי הכנסת והכל.

דוד אמסלם: זה לא בסדר.

דוד אמסלם: אני מבין ואני רוצה להתקדם עם זה.

דוד אמסלם: אני שמח שאתה אומר שאתה מבין שהתכנית חייבת להיות רב שנתית.

<אריאל יוצר: אמת.

דוד אמסלם: יופי.

דוד אמסלם: ברוך השם.

דוד אמסלם: זה מה שרציתי לשמוע.

<אריאל יוצר: זה ברור.

דוד אמסלם: זה לגבי הנושא של ההחזקה.

יעל כהן-פארן: אבל זה לא החזקה, זה רק ה - - -

דוד אמסלם: השבעה מיליון.

דוד אמסלם: תוספתי.

יעל כהן-פארן: דודו, אני מצטערת, חייבים לשים את זה על השולחן.

יעל כהן-פארן: כל החנייה - - -

דוד אמסלם: טוב, אני אעשה דיון - - -

יעל כהן-פארן: היא כדי לקחת - - -

דוד אמסלם: אני מבין.

דוד אמסלם: את לא מחדשת.

דוד אמסלם: תראי,את מוציאה לי את האנרגיה, אני מבין את הכל.

דוד אמסלם: אני כבר יושב כאן שעות על גבי שעות בנושא.

דוד אמסלם: תאמיני לי, אני מכיר את הכל.

יעל כהן-פארן: אבל הם לא פותרים את החנייה.

דוד אמסלם: אז הם לא פותרים.

דוד אמסלם: בבקשה, תפרתי.

יעל כהן-פארן: זו בעיה.

דוד אמסלם: בבקשה, תפתרי.

יעל כהן-פארן: הם לא חושבים אפילו קדימה איך לפתור את זה.

דוד אמסלם: הנה בבקשה, גברת, אני נותן לך את זכות הדיבור לפתור את הבעיה של החנייה.

דוד אמסלם: בבקשה.

יעל כהן-פארן: השאלה איפה אתם מגיעים לשים, כמה אמרנו?

יעל כהן-פארן: 90 חופים, 90 מיליון שקלים.

יעל כהן-פארן: איך מגיעים לזה?

יעל כהן-פארן: איך מגיעים לשם?

<נעמה כהן טבע: זה לטפל ברוב החופים בכלל, לא רק בחנייה.

<אריאל יוצר: קודם כל במרכז תל אביב גם גובים חנייה וגם במרכז חיפה וגם בכל המקומות.

יעל כהן-פארן: אבל יש נגישות.

יעל כהן-פארן: יש הבדל.

יעל כהן-פארן: אין אפשר להגיע לחוף הקשתות בשום דרך אחרת.

<נעמה כהן טבע: אין תחבורה ציבורית.

<נעמה כהן טבע: אין איפה להעמיד אוטו.

<נעמה כהן טבע: הכל אדום לבן.

<נעמה כהן טבע: חפרו שם תעלה שאי אפשר להעמיד אוטו.

<נעמה כהן טבע: אי אפשר.

דוד אמסלם: תנו ליעל פארן לנהל את הדיון, בבקשה.

יעל כהן-פארן: זאת הדרך שלהם להחזיק את החוף.

דוד אמסלם: בבקשה, הבאת את הכסף?

יעל כהן-פארן: לא הבאתי כסף, אבל אתה לא מעלה את השאלות האלה.

דוד אמסלם: אני לא מעלה?

דוד אמסלם: בבקשה, תעלי את השאלה.

<קריאה: מה אתה רוצה ממנה?

<קריאה: היא באופוזיציה.

דוד אמסלם: אבל היא מפריעה.

דוד אמסלם: תראה, אם אני לא מכבד אותה, הייתי נותן לך תשובה, אבל אני מכבד.

דוד אמסלם: בבקשה.

יעל כהן-פארן: אני מבקשת לדעת איך אתם מתכננים להביא כסף כדי להחזיק את כל החופים בישראל לטובת הציבור ולא רק את השבעה מיליון שהם 16 חופים, 9 חופים, כמה שזה לא יהיה.

<אריאל יוצר: תשעה.

יעל כהן-פארן: תשעה חופים.

יעל כהן-פארן: יש עוד חופים ואין לזה שום מענה, הם ימשיכו לגבות כסף.

<נעמה כהן טבע: הרוב המכריע.

<אריאל יוצר: מה זה איך אתם מתכננים להביא כסף?

יעל כהן-פארן: האוצר צריך למצוא את הכסף.

יעל כהן-פארן: לכל מיני דברים אתם מוצאים כסף.

תמר זנדברג: אגב, זו לא שאלה לאוצר, סליחה, זאת שאלה למשרד הפנים.

תמר זנדברג: האם ממשיכה להיות סמכות לשר הפנים, מה הקריטריונים שלפיהם השר מתכוון להמשיך ולאשר כן חופים לגבייה.

דוד אמסלם: אני מפריע לך בדיון או שזה בסדר?

תמר זנדברג: לא, בסוף זו השאלה פה.

<מרדכי כהן: התשובה היא פשוטה.

<מרדכי כהן: היות והשר קבע מדיניות חדשה שאין כוונתו לאשר, הרי הצווים האלה מסתיימים - - -

יעל כהן-פארן: אבל אתם מאשרים לקחת חנייה.

דוד אמסלם: טוב, מרדכי תקשיב.

דוד אמסלם: באמת, יש לי חמש דקות לנעול את הדיון.

דוד אמסלם: אני אעשה דיון מקצועי אצלי.

דוד אמסלם: אני מבקש לזמן את משרד הפנים, את משרד האוצר ואותי ואת הגנת הסביבה.

דוד אמסלם: אני כבר הבנתי את סיפור הרשויות.

יעל גרמן: אני יכולה לשאול שאלה?

דוד אמסלם: אני אסכם ואחרי זה מבחינתי הסתיים הדיון.

דוד אמסלם: תשאלי איזו שאלה שאת רוצה.

יעל גרמן: לא, לא, לפני שאתה מסכם.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני אעשה דיון מקצועי בלי שיפריעו לי, על מנת בעצם ללטש את העניינים האלה ואחרי זה אני אביא את זה לוועדה.

יעל גרמן: שאלה לפני שאתה מסכם.

יעל גרמן: אני לא הייתי בהתחלה ויכול להיות שדיברו על זה.

יעל גרמן: מה קורה עם אותם חופים שרשות הטבע והגנים מחזיקה ולוקחת כסף?

דוד אמסלם: אנחנו עוד לא שם.

יעל גרמן: אז לא דיברו על זה?

<קריאה: לא דיברו.

יעל גרמן: אוקיי, אז אני מבקשת שזה יהיה על השולחן.

דוד אמסלם: זה על השולחן, זה יושב אצלי.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.