הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 100, 2016-07-13 09:30

דב חנין: חברים יקרים, ברוכים הבאים, אנחנו עומדים להתחיל.

דב חנין: מי שלא נרשם, אני מבקש להירשם ויועבר גם דף.

דב חנין: גם אם הוא נרשם בישיבה הקודמת, אנחנו מתחילים ישיבה אחרת עם פרוטוקול נפרד.

דב חנין: אנחנו נמצאים בדיון משותף של הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי וועדת המשנה של ועדת הכלכלה לענייני תחבורה ציבורית.

דב חנין: נושא הדיון הוא תחבורה ציבורית והנגשתה לנשים בכפרים הבלתי מוכרים.

דב חנין: ברוכה הבאה חברתי, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה ושוויון מגדרי.

דב חנין: אני אומר לכם, גבירותי ורבותי, אתם צריכים לדעת שאין הרבה הזדמנויות שבהן ועדות בכנסת מקיימות דיונים משותפים.

דב חנין: הדיון המשותף הזה מתקיים מכיוון שאכן יש כאן ממשק אמיתי ומאד מאד כואב בין מצוקה של תחבורה ציבורית לבין מצוקה של נשים, מצוקה של נשים בכפרים לא-מוכרים.

דב חנין: החיבור הזה חייב אותנו לעשות את הדיון המשותף הזה.

דב חנין: אני רוצה, גברתי יושבת הראש – חברים, אנחנו בדיון.

דב חנין: אני מבקש מכולם להבין את זה.

דב חנין: תודה.

דב חנין: גברתי יושבת-הראש, הבעיה של הכפרים הבלתי מוכרים היא בעיה מאד גדולה והיא בעיה מאד מאד קשה.

דב חנין: ויש ויכוחים קשים בין המדינה לבין ציבור האזרחים הערבים הבדואים בנגב בשאלות שקשורות לנושא הזה.

דב חנין: אנחנו בדיון הזה בוודאי לא נוכל לפתור את כל הבעיה הזו.

דב חנין: היינו מאד רוצים, אבל כנראה שלא נצליח.

דב חנין: לכן אנחנו מנסים לקיים דיון מאד ממוקד בהיבטים שהם במנדט שלנו.

דב חנין: המנדט של הוועדה למעמד האישה ושוויון מגדרי זה הסתכלות על מעמדן ומצבן של נשים.

דב חנין: מעמד ועדת המשנה לתחבורה ציבורית זה לחשוב על פתרונות של תחבורה ציבורית.

דב חנין: נקודת המוצא המשותפת שלנו היא שהוויכוח הגדול בין הממשלה לבין הציבור של האזרחים הערבים הבדואים בשאלת הבעלות על הקרקעות הוא ויכוח מאד מאד חשוב.

דב חנין: מאד חשוב.

דב חנין: אבל גם אם הוויכוח הזה נמשך אין שום סיבה, לא בינתיים, שלא לייצר פתרונות שיאפשרו לאנשים לחיות בכבוד.

דב חנין: קודם כל לחיות, דרך אגב.

דב חנין: בדיון הקודם שמענו על תאונות הדרכים והפגיעות בילדים בגלל מחסור בתשתיות תחבורה ביישובים לא-מוכרים וגם ביישובים מוכרים בנגב.

דב חנין: הזכות של אנשים לחיות וזכויות האדם הבסיסיות צריכים להתקיים גם אם מתווכחים על השאלה למי שייכת הקרקע.

דב חנין: אפשר להמשיך להתווכח על השאלה למי שייכת הקרקע ובמקביל להתחיל ליצור פתרונות שנמצאים על הקרקע הזאת ונותנים לאנשים לחיות.

דב חנין: נמשיך להתווכח ובסוף ייקבע מה שייקבע – למי הקרקע שייכת – אבל בינתיים נרוויח חיים של בני-אדם.

דב חנין: נרוויח חיים בכבוד של בני-אדם, נרוויח יכולת של נשים למצות את עצמן, למצות את הזכויות שלהן לחיות בכבוד.

דב חנין: לכן אנחנו נקיים פה דיון מאד מאד ממוקד וענייני ואני מודה לכולם, לכל אלה שמכבדים אותנו בנוכחותם מהנגב ומהארגונים שמלווים את המאבק הזה.

דב חנין: אז ברוכים הבאים, ברוכות הבאות, גברתי יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה ושוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב, סבאח אל חיר, תודה-תודה חבר הכנסת דב חנין, האמת שבתחילת דרכי כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, הסיור הראשון של הוועדה שערכתי היה בנגב.

עאידה תומא סלימאן: בסיור הזה הגעתי לאום אל חיראם.

עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים שמאד השפיעו עליי היה האמירה של הנשים באותו כפר.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, זה היה בצל כל האיום של ההריסות, הריסת הבתים, עקירת היישוב ממקומו.

עאידה תומא סלימאן: בכל זאת, הנשים גם דיברו על הקושי בעובדה שהכביש לא מגיע לתוך הכפר.

עאידה תומא סלימאן: ולא רק.

עאידה תומא סלימאן: הייתה בקשה שהרגשתי אז באמת את הבעייתיות הקיימת כאשר באים ומבקשים שהאוטובוס שעובר בדרך הראשית, לפחות שתהיה לו תחנה בכניסה לכפר, שהיא רחוקה מהכפר עצמו כקילומטר.

עאידה תומא סלימאן: רק כדי שלא יסחוב אותם האוטובוס עד התחנה הבאה, שהיא במושב הבא והם יצטרכו לחזור ברגל כדי להגיע לכפר שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי לעצמי איך יכול להיות מצב כזה, שהדרישה לזכות אלמנטרית, שירות אלמנטרי שהמדינה צריכה לספק לתושבים, מתגמדת ונעשית פחות ופחות עד כדי כך – אל תיקחו אותנו 3 קילומטרים נוספים באוטובוס אלא תשימו לנו תחנה.

עאידה תומא סלימאן: פניתי לשר התחבורה וביקשתי.

עאידה תומא סלימאן: התשובה דיברה על תכנית שקיימת במשרד התחבורה להטיב עם סלילת הכבישים לאוכלוסייה הערבית ב-40%, אבל עד תום המכתב לא הייתה שום הבטחה שאפילו את הבקשה האלמנטרית הזו, שתהיה תחנת אוטובוס, לא בתוך הכפר כדי שחס וחלילה לא יגידו שהכירו בכפר הזה, אלא מחוץ לכפר, ממש בכניסה, על הכביש הראשי, אפילו הבטחה כזאת לא הייתה שם של שר התחבורה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברות פה רק על עניין של תחבורה, שיהיה מובן מהתחלה.

עאידה תומא סלימאן: לפני יומיים קיימתי דיון על מצב האימהות.

עאידה תומא סלימאן: מחקר שנעשה על מצב של אימהות עם מוגבלות ונשים שמטפלות בילדים עם מוגבלויות.

עאידה תומא סלימאן: אחת הבעיות האמיתיות היא גם להגיע לשירותי בריאות, גם להגיע לשירותי חינוך, גם למצות את הזכויות שלנו, גם שנשים יגיעו לבדיקות רפואיות שהן צריכות.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד שהמדינה ממקדת את כל השירותים או בבאר-שבע או בחורה או בכסיפה וכולם צריכים להגיע לשם.

עאידה תומא סלימאן: אז אם כולם צריכים להגיע לשם ואין תחבורה ציבורית, אנחנו לא מדברים על תחבורה אלא על זכויות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על דרך חיים, אנחנו מדברים על קיום אלמנטרי.

עאידה תומא סלימאן: חשוב לי היה להגיד את זה בהתחלה כי אפשר עכשיו להתחיל לדבר על תחנת אוטובוס פה, תחנת אוטובוס שם, אוטובוס נכנס ואוטובוס לא נכנס.

עאידה תומא סלימאן: צריך לשמור בראש שאנחנו לא מדברים רק על תחנת אוטובוס.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על נשים וכמובן גברים – בדרך כלל לגברים יש כלי רכב פרטיים והם יכולים לנוע יותר בקלות – על הדרך להגיע לזכויות שלהן ועל הדרך להגיע לחיים יותר טובים.

עאידה תומא סלימאן: על זה אנחנו מדברים היום.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אנחנו קודם כל מברכים ומברכות את האורחות והאורחים שלנו מהנגב.

דב חנין: מי מכן או מכם רוצה לפתוח?

דב חנין: בבקשה, גברתי, אנא הציגי את עצמך.

<סעדה אבו ג'ודה: אני מאל זערורה, עובדת כמטפלת במשפחתון כשבע שנים.

<סעדה אבו ג'ודה: הייתה לי קבוצת נשים אצלנו בכפרים הלא-מוכרים.

<סעדה אבו ג'ודה: אני מדברת על הקמת תחנה בכביש 80, שעובר מצומת תל-ערד עד הכניסה לכסיפה.

<סעדה אבו ג'ודה: באמצע.

<סעדה אבו ג'ודה: לא כל-כך רחוק אלא בינוני.

<סעדה אבו ג'ודה: כל התושבים שחיים ליד הכביש, אין להם תחנות.

<סעדה אבו ג'ודה: אני סבלתי וגם הנשים סובלות.

<סעדה אבו ג'ודה: אישה מרימה את התינוק בידיים שלה והולכת עד צומת תל-ערד.

<סעדה אבו ג'ודה: אולי שעה וחצי היא הולכת ברגל.

<סעדה אבו ג'ודה: הבנות עוזבות את הלימודים שלהן בגלל שאין תחנה.

<סעדה אבו ג'ודה: גברים זקנים הולכים ונשים זקנות הולכות ברגל וכל הזמן הזה אף אחד לא דואג לנו.

<סעדה אבו ג'ודה: אף אחד.

<סעדה אבו ג'ודה: האוטובוס שעובר מכסייפה לא מחכה בגלל שאין תחנה.

<סעדה אבו ג'ודה: מה הבעיה לשים תחנה?

<סעדה אבו ג'ודה: אני לא יודעת.

<סעדה אבו ג'ודה: הכביש קיים, אבל למה אין תחנה באמצע?

<סעדה אבו ג'ודה: שמים תחנה בצומת תל-ערד, בכניסה לכסייפה.

<סעדה אבו ג'ודה: בכניסה לכסיפה יש תושבים ובערד יש תושבים, אבל מה עם התושבים הבלתי מוכרים שבצד הכביש, ימינה ושמאלה?

<סעדה אבו ג'ודה: כולם אולי 50 מטר מהכביש וכל התושבים האלה סובלים.

<סעדה אבו ג'ודה: כל פעם כשאני הולכת לפגישות בבאר-שבע אני בשמש.

<סעדה אבו ג'ודה: בשעה 12 או אחת אני חוזרת הביתה וזה לוקח אולי שעה וחצי, במקום שהבית רחוק מהכביש אולי חמש דקות.

<סעדה אבו ג'ודה: אבל כל הזמן הזה, שאני עוברת בדרך, האוטובוס עובר לידי, בצד שלי.

<סעדה אבו ג'ודה: איך זה חונק אותי.

<סעדה אבו ג'ודה: אני מרגישה שאני לא חיה במדינה שלי, שאני ככה – עזובה.

<סעדה אבו ג'ודה: איך זה מכביד עליי.

<סעדה אבו ג'ודה: אתם לא רואים איך הילדים של בתי הספר, כולם בחורף עומדים ככה, זרוקים.

<סעדה אבו ג'ודה: בלי תחנה ובלי כלום.

<סעדה אבו ג'ודה: הבת של אחות של בעלי נדרסה לפני שלושה שבועות בגלל שאין תחנת אוטובוס.

<סעדה אבו ג'ודה: ככה זורקים את הילדים, בלי לחשוב.

<סעדה אבו ג'ודה: אף אחד לא מתעניין בנו.

<סעדה אבו ג'ודה: אני פניתי למועצה, לשרון מלכי וליעלה.

<סעדה אבו ג'ודה: היא מזמינה אותי לפגישה.

דב חנין: היא נמצאת אתנו כאן והיא תוכל אולי לעדכן.

<סעדה אבו ג'ודה: שלום, שלום.

דב חנין: אבל עדיין אין פתרון.

<סעדה אבו ג'ודה: פעם עליתי באוטובוס שנכנס לכסייפה.

<סעדה אבו ג'ודה: בגלל שהילד שלי בן השנתיים, היה לו חום גבוה, התחננתי אליו שיוריד אותי קרוב לבית.

<סעדה אבו ג'ודה: אמר – לא, אין תחנה.

<סעדה אבו ג'ודה: והוא צחק.

<סעדה אבו ג'ודה: הוא אמר לי: תלכי למועצת אל קסום ותבקשי מהם.

<סעדה אבו ג'ודה: במועצה אומרים שזה לא שייך להם.

<סעדה אבו ג'ודה: כל אחד אומר לנו ללכת למקום אחר.

<סעדה אבו ג'ודה: והיום אני אישה בדואית שבאה לכנסת.

<סעדה אבו ג'ודה: תודה לבעלי, קודם כל, שהוא עזב את העבודה שלו היום ובא אתי.

דב חנין: תודה לך, תודה לך וכל הכבוד לך.

<סעדה אבו ג'ודה: אני מדברת בשם כל הנשים שלנו ביישובים הבלתי מוכרים.

<סעדה אבו ג'ודה: אני רוצה פתרון לזה.

<סעדה אבו ג'ודה: אם אתם אומרים שאנחנו חיים בכבוד, אני מרגישה שאני חיה בלי כבוד.

<סעדה אבו ג'ודה: בלי כבוד.

<סעדה אבו ג'ודה: אם אני הולכת את כל זה ברגל, אני חיה בלי כבוד.

<סעדה אבו ג'ודה: אם אני חיה במדינת ישראל, למה לא מכבדים אותי?

<סעדה אבו ג'ודה: למה לא שמים תחנות באמצע?

<סעדה אבו ג'ודה: זה טיפה בים.

<סעדה אבו ג'ודה: אני לא מבקשת לשים תחנות לילדים.

<סעדה אבו ג'ודה: אני לא ביקשתי לשים רמזור.

עאידה תומא סלימאן: זכותך גם לבקש את זה.

עאידה תומא סלימאן: את לא צריכה לוותר על זה.

<סעדה אבו ג'ודה: היום לא באתי לבקש לשים קו לבן להולכי רגל.

<סעדה אבו ג'ודה: מפה ומפה יש תושבים.

<סעדה אבו ג'ודה: האחות שלי בצד ימין ואני בצד שמאל.

<סעדה אבו ג'ודה: אני לא יכולה ללכת לאחותי בגלל שהנהגים ממהרים ועוברים.

<סעדה אבו ג'ודה: כולם נוסעים על 140-130.

<סעדה אבו ג'ודה: ארבע תאונות מאותה משפחה קרו בשני החודשים האחרונים.

<סעדה אבו ג'ודה: הבת מתה ושלושה במצב קשה.

<סעדה אבו ג'ודה: האמא של הילדה עכשיו בטראומה.

<סעדה אבו ג'ודה: איך הילדים של בתי הספר, כולם עכשיו עם פסיכולוג.

<סעדה אבו ג'ודה: מביאים אותם לבית שלי.

<סעדה אבו ג'ודה: היא מזמינה את האנשים לעשות להם פגישות, לעזור לאנשים בבית שלי.

<סעדה אבו ג'ודה: ואני, מה אני אעשה עכשיו?

<סעדה אבו ג'ודה: אני רוצה פתרון לזה.

דב חנין: תודה לך על הדברים המרגשים והחשובים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יושבים כדי לנסות למצוא פתרון.

<סעדה אבו ג'ודה: הכביש קיים, מה הבעיה לשים תחנה?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, מר עטייה אלעאסם.

<עטייה אלעאסם: שלום שוב לכולם, אנחנו במועצה עשינו מיפוי לכל התחנות של האוטובוסים שעוברים בכבישים 40, 25, 80, 31 ו-60.

<עטייה אלעאסם: אנחנו מצאנו שרוב התושבים ביישובים הלא-מוכרים בכלל לא מחוברים לכבישים האלה בגלל שאין תחנות אוטובוסים במרחק סביר או קרוב ליישובים הלא-מוכרים.

<עטייה אלעאסם: יש מרחקים של 6 קילומטר מהיישובים ובסך הכל צריך להציב תחנה שעולה – אני לא יודע כמה, אולי כמה מאות שקלים.

<עטייה אלעאסם: לשים אותה שם ושהאוטובוס יעצור וייקח את האנשים.

<עטייה אלעאסם: אנחנו יודעים שזה גורם סבל גדול, במיוחד לנשים שצריכות ללכת לטיפולים, לקחת את הילדים לטיפולים ולאנשים מבוגרים שקשה להם ללכת.

<עטייה אלעאסם: עשינו גם סיור.

<עטייה אלעאסם: פנינו לרכבת ישראל כי יש מסילה שעוברת שם, על-יד כביש 25, וראינו שיש שם תחנות שגם רחוקות מהאנשים.

<עטייה אלעאסם: אנשים צריכים לעבור דרך מסילת הברזל וזה מסכן את החיים שלהם.

<עטייה אלעאסם: נדרסו אנשים שם, במיוחד על-ידי רכבות הנוסעים שאתה לא שומע את הרעש שלהם.

<עטייה אלעאסם: הן יכולות להפתיע קשישים ואנשים כבדי שמיעה.

<עטייה אלעאסם: שלחנו למשרד התחבורה מכתב לפני כמה חודשים על המצב הזה, אבל הוא אפילו לא התייחס למכתב שלנו ולא נתן לנו שום תשובה.

<עטייה אלעאסם: כנראה זה כי מדובר באוכלוסייה בדואית שאפשר לזלזל בה.

<עטייה אלעאסם: יש לנו הצעה.

<עטייה אלעאסם: אנחנו יודעים שאין כבישים שנכנסים לתוך היישובים הלא-מוכרים, אבל יש אפשרות אחרת.

<עטייה אלעאסם: אנחנו יודעים שיש אוטובוסים שנכנסים לאסוף תלמידים לבתי הספר ואנחנו יודעים שמשרד התחבורה יגיד שאין כבישים, אוטובוסים לא יגיעו לשם וכו'.

<עטייה אלעאסם: לכן אנחנו מציעים מוניות שירות, טרנזיטים, שייכנסו למרכז הכפרים, יסדרו שם תחנות ואז זה יקל הרבה מאד על נשים, על קשישים ועל אנשים מבוגרים להגיע ליעד שלהם, היכן שהם רוצים.

<עטייה אלעאסם: תודה רבה.

דב חנין: שתי הנקודות שאתם העליתם הם בעצם מרכז הדיון ואני רוצה לחדד אותן, כדי שכל הגורמים מסביב לשולחן יבינו על מה אנחנו מדברים.

דב חנין: אנחנו מדברים על שתי סוגיות עקרוניות: האחת, תחנות עצירה בכבישים ראשיים קיימים, בסמוך לכפרים הלא-מוכרים.

דב חנין: זאת בעיה יחסית מאד פשוטה, אבל היא מחייבת שינוי גם בתשתיות.

דב חנין: יש היום כבישים שבנויים ככבישים מהירים וצריך לעשות את השינויים המתאימים.

דב חנין: זו סוגיה אחת.

דב חנין: סוגיה שנייה היא הפעלה בתוך השטח, במקומות שבהם בעצם אין תשתית לאוטובוסים.

דב חנין: אבל אנחנו, כמו שכל נציגי משרד התחבורה יודעים, אנחנו עובדים בכלל ביישובים ערביים עם מיניבוסים.

דב חנין: הכיוון שאנחנו היינו רוצים לחשוב הוא שגם במקומות שבהם התשתית עדיין לא מספיק טובה, אנחנו רוצים לקדם מצב שבו מיניבוס יכול להגיע בצורה כזאת או אחרת ולתת שירות בתוך האזור, בתוך הכפר הלא-מוכר, בתוך היישוב.

דב חנין: אני יודע שיש עם זה מורכבויות.

דב חנין: אנחנו נרצה לשמוע בדיון הזה גם מה הן המורכבויות וגם אם יש הצעות, איך אפשר להתמודד עם המורכבויות האלה ולפתור אותן.

עאידה תומא סלימאן: מוחמד אבו ג'ודה, בבקשה.

<מוחמד אבו ג'ודה: כביש 80 מתחבר לכסייפה עד הכניסה לתל-ערד, כביש 81.

<מוחמד אבו ג'ודה: המרחק הזה בין הכניסה של כסיפה לכניסה מהצד של ערד, זה מרחק של 2.5 קילומטר.

<מוחמד אבו ג'ודה: זה בדוק כי בדקתי את זה עם האוטו שלי.

<מוחמד אבו ג'ודה: בין שני המקומות האלה אין שום תחנה.

<מוחמד אבו ג'ודה: יש שתי יציאות של היישוב זערורה וזה כביש כורכר.

<מוחמד אבו ג'ודה: אני מבקש שישימו שתי תחנות לפחות לאנשים האלה.

<מוחמד אבו ג'ודה: יש תלמידים בבית הספר.

<מוחמד אבו ג'ודה: יש ילדים שלפעמים מאחרים את ההסעה של בית הספר והם יוכלו גם לעלות באוטובוס.

<מוחמד אבו ג'ודה: ככה הם יגיעו ללא הפסד יום לימודים.

<מוחמד אבו ג'ודה: יש גם מורים שיוצאים, גם רופאים וכל מיני אנשים שיוצאים לסידורים בערד, בבאר-שבע, בכסייפה.

<מוחמד אבו ג'ודה: שתהיה להם הסעה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר ת'אבת אבו ראס.

<ת'אבת אבו ראס: האמת היא שאין לי הרבה מה להגיד.

<ת'אבת אבו ראס: אני חושב שרציתי לשמוע את נציגי התושבים כאן, אבל אומר רק דבר אחד – לזכור שהמדינה כן משקיעה, למשל בתעסוקת נשים בדואיות היום, וזה יפה, אבל אם אין דרכי גישה ואין תחנות לאוטובוסים, איך האנשים יגיעו?

<ת'אבת אבו ראס: יש דואליות וזה חבל.

<ת'אבת אבו ראס: צריך לעשות תחנות כמעט בכל מקום ולתת את הזכות הזאת לנשים וגם לכולם – זאת זכות בסיס – הזכות להגיע למקומות עבודה.

<ת'אבת אבו ראס: אחרת לא נצליח להגדיל את אחוזי תעסוקת הנשים במרחב הבדואי.

<ת'אבת אבו ראס: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב וכולם, אני יודעת שיש תקציבים מיוחדים לעידוד תעסוקת נשים, כמו שאמר ד"ר ת'אבת.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל עושים סקר מיוחד ובודקים האם צריך להכניס עוד תחבורה למקום כדי לעודד את האנשים.

עאידה תומא סלימאן: ויש תקציבים לזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שיהיה לזה שימוש גם בנגב.

דב חנין: ד"ר יעלה רענן, גברתי, עשית יחד עם המועצה לכפרים לא-מוכרים איזושהי עבודה של בדיקת צרכים.

דב חנין: זו הזדמנות להודות לך, קודם כל, על העבודה הזאת ולהעריך באמת את העבודה שעשית ועשיתם.

דב חנין: האם היית רוצה להמשיך ולחדד את הצרכים וגם את מודל הפתרון שחשבתם עליו?

<יעלה רענן: אמרת את זה בצורה מאד ברורה.

<יעלה רענן: יש שני דברים: האחד הוא תחנות על כבישים קיימים.

<יעלה רענן: אני אקח את כביש 40 כדוגמה.

<יעלה רענן: זהו כביש שנוסע ממצפה רמון לבאר-שבע.

<יעלה רענן: יש 52 עצירות לאוטובוסים בכביש הזה ובכל תחנה יש מספר קטן של אנשים.

<יעלה רענן: יש יישוב של 500 תושבים ובתוך 52 התחנות האלה לא יכלו לשים תחנה בעבור כפר שמונה 500 תושבים.

דב חנין: מה שם הכפר?

<יעלה רענן: עבדה וסאיל אל בגר.

<יעלה רענן: בעבדה יש 500 ובסאיל אל בגר יש עוד 300.

<יעלה רענן: לא לזה ולא לזה אין תחנות אוטובוס, כאשר יש 52 תחנות בין מצפה לבין באר-שבע.

<יעלה רענן: אנחנו הגשנו לכם את המתווה של האוטובוס, איפה צריכות להיות התחנות האלה.

<יעלה רענן: יש שם בית ספר והמורות אשר מגיעות ללמד, אין להן תחנה לרדת בה.

<יעלה רענן: הסיפור שלך הוא הסיפור שלהן.

<יעלה רענן: הן צריכות ללכת קילומטרים בשמש כדי להגיע וללמד את הילדים בבית הספר.

<יעלה רענן: הדבר השני הוא כמו שאמר עטייה, וזה נושא הכפרים.

<יעלה רענן: יש, למשל, הכפר סווין, שנמצא 6 קילומטר מהכביש הראשי.

<יעלה רענן: למי שאין אוטו פרטי, אין שום יכולת להגיע לקופת חולים, בית חולים, בית ספר, אוניברסיטה ועבודה.

<יעלה רענן: לכן, הרעיון הוא להיכנס לתחנה אחת במרכז הכפר.

<יעלה רענן: ונתנו לכם גם איזושהי תשתית שמראה איזה כפרים יש עם מאות תושבים כל אחד, ומה נקודת המרכז של הכפר.

<יעלה רענן: השעות החשובות הן איסוף בשעות הבוקר והחזרה בשעות הצהריים, ולא צריך אוטובוס.

<יעלה רענן: הטרנזיטים יעבדו, אבל בלי העזרה של משרד התחבורה, אפילו מערכת טרנזיטים לא יכולה להתפתח.

<יעלה רענן: חובה עזרה של משרד התחבורה.

<יעלה רענן: עוד שני דברים קצרים – ד"ר סלמאן אבו באדר, כלכלן באוניברסיטת בן-גוריון, עשה מחקר ומצא שהדבר שמנבא הכי טוב את היכולת לצאת לעבודה היא האם קיימת או לא קיימת תחבורה ציבורית.

<יעלה רענן: זה המנבא הכי טוב שיש.

<יעלה רענן: כלומר, המדינה מראש מענישה את האנשים האלה, שאין להם אפשרות לצאת לעבודה.

<יעלה רענן: כמו שנאמר פה, זה עומד בניגוד מוחלט לכל הרצונות האמיתיים של המדינה לאפשר תעסוקה יותר מלאה של האוכלוסייה הערבית בנגב.

<יעלה רענן: חייבים תחבורה ציבורית, אם רוצים שאנשים ייצאו לעבודה.

<יעלה רענן: אני אישית מכירה עשרות נשים בגיל עשרים שרוצות ללכת ללימודים גבוהים, לקבל תואר בחינוך – בתואר ראשון עדיין חסרים מורים ערבים בנגב – אבל הן לא יכולות.

<יעלה רענן: למה?

<יעלה רענן: כי אין תחבורה ציבורית לכפר כדי לאפשר להן לצאת ללימודים.

<יעלה רענן: זה מה שיש לי לומר ואני רוצה גם לציין שנמצאת כאן לילה אלהוזייל, שהיא הנציגה של עמותת סידרה, שגם עושה המון למען קידום היכולות הכלכליות של נשים בכפרים, אם היא גם תרצה לומר משהו.

עאידה תומא סלימאן: תרצי להגיד, גברתי?

<לילה אלהוזייל: כן.

<לילה אלהוזייל: בעמותת סידרה עשינו מחקר על הצרכים של הנשים בכפרים הבלתי מוכרים.

<לילה אלהוזייל: במחקר גילינו ש-28% מהנשים משתמשות בתחבורה ציבורית ו-8% משתמשות בתחבורה פרטית של בעל, בן משפחה וכו'.

<לילה אלהוזייל: חוסר בתחבורה ציבורית מונע מהנשים להיות ניידות, עצמאיות, יכולות לעשות כל מיני דברים שהן כן רוצות כי הן תלויות במישהו שיבוא לקחת אותן ולהסיע אותן.

<לילה אלהוזייל: זה גם מפריע להן לא רק ללמוד ולהתקדם, כמו שאמרה ד"ר יעלה.

<לילה אלהוזייל: זה גם מפריע להן מבחינת בריאות.

<לילה אלהוזייל: הן לא יכולות לקחת את הילדים לקופת חולים, הן לא יכולות לטפל בהם, הן לא יכולות להגיע למרכז, לנגב או לבאר-שבע.

<לילה אלהוזייל: הכול מחוסר בתחבורה ציבורית.

<לילה אלהוזייל: חוסר תחבורה ציבורית גורם גם לאחוז נשירה מאד גדול של תלמידים מבתי הספר.

עאידה תומא סלימאן: האם מישהו יודע מה היחס בין אחוזי הנשירה בנגב לאחוזי הנשירה בצפון?

<יעלה רענן: אחוזי הנשירה בנגב תלויים מאד מאד בשאלה האם קיים בית ספר תיכון באותו אזור.

<יעלה רענן: באזורים שאין בהם בית ספר תיכון, למשל אצלכם שאין, הנשירה היא כ-50%, גם בנות וגם בנים.

<יעלה רענן: מכיתה ח' מתחילה הנשירה ועד י"ב נושרים 50%.

<יעלה רענן: בכפרים בדואים שיש בהם בית ספר תיכון, למשל אום עדנאן וקסר א סיר, אחוז הנשירה הוא 5%.

<יעלה רענן: אלה הבדלים מדהימים.

מסעוד גנאים: את מדברת על תחבורה ציבורית בכפרים המוכרים וגם בכפרים הלא-מוכרים?

<לילה אלהוזייל: האמת היא שאני מדברת על הכפרים הלא-מוכרים.

מסעוד גנאים: בכפרים הלא-מוכרים אנחנו מדברים אפילו על חוסר בכבישים.

<יעלה רענן: אני מדברת על הכפרים הלא-מוכרים, על הממצאים שאנחנו גילינו בשטח שם, על הקשיים של הנשים שפגשנו.

דב חנין: גברת אבו ג'ודה, אני רק רוצה לעדכן אותך שבהמשך לפנייה שלך אלינו פנינו למשרד התחבורה וקיבלנו תשובה שהוקם מעגל תנועה בכספייה על כביש 80, ובמסגרת המעגל הזה הוקמו שתי תחנות אוטובוס, לדרום ולצפון.

דב חנין: הם טוענים שמרחק ההליכה הוא 150 מטר מהכפר אבל הם מדברים רק על התשתית.

דב חנין: כרגע עדיין לא מדובר בתשובה הזאת על כך שאוטובוס פועל שם.

<יעלה רענן: זה כביש אחר.

טלב אבו עראר: אני הגשתי שתי שאילתות לשר התחבורה, כדי להקים תחנות בכניסה לכסייפה ובעוד מקום.

טלב אבו עראר: אישרו לנו תחנה בכניסה המזרחית לכסייפה.

טלב אבו עראר: בין הכניסה לכסייפה לבין צומת תל-ערד, מרחק של יותר משני קילומטרים, אין תחנה וזה קשה מאד.

<יעלה רענן: ישנם כפרים מוכרים, עשרה חדשים בעשור האחרון, שיש בהם תחבורה ציבורית או התחילו בהם.

<יעלה רענן: למשל ביר הדאג' וגם גסר א סיר וגם אם אתנאן, אבל יש עוד שבעה כפרים מוכרים שאין בהם תחבורה ציבורית.

<יעלה רענן: זה כולל את אבו תלול, אום בטין.

<יעלה רענן: יש כפרים שהמדינה הכירה בהם ואומרת: כן, יש פה כפר, אבל לא מביאה לשם תחבורה ציבורית.

דב חנין: אנחנו מיד נשמע גם את נציגי משרד התחבורה.

עאידה תומא סלימאן: אבל קודם אם אפשר לתת לאבי אזולאי מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<אבי אזולאי: יושבת-הראש, אני לא אמור להתערב בדיון שקשור לתחבורה ציבורית, אבל בהיבט של בטיחות בדרכים וממה שאני שומע פה, חשוב שאני אתערב כי צריך לשים את הדברים על השולחן.

<אבי אזולאי: תאונות דרכים שקשורות לתחנות אוטובוס קורות בדרך כלל בזמן ההמתנה לאוטובוס ואחרי שיורדים מהאוטובוס, כולל תאונה עם אח תאום שם אצלכם, ביציאה מכסייפה שהייתה לפני שנתיים.

<אבי אזולאי: הבעיה המרכזית היא לא רק להציב תחנה.

<אבי אזולאי: צריך להציב אותה במצב ובמקום שהיא גם תהיה בטוחה.

<אבי אזולאי: שאפשר יהיה להמתין לאוטובוס בצורה בטוחה וכשיורדים מהאוטובוס אפשר לחצות בצורה בטוחה.

<אבי אזולאי: לכן אני אומר שלא מציבים תחנה בכל מקום.

<אבי אזולאי: בשביל להציב תחנה צריכים להתקיים מספר תנאים, כמו שאנחנו לא שמים מעברי חצייה בכל מקום.

<אבי אזולאי: אנחנו לא נעמיד מעבר חצייה בקטע דרך במהירות של 70 קמ"ש, כי מראש אנחנו אומרים שמי שיחצה שם, דמו בראשו.

<אבי אזולאי: כנ"ל לגבי תחנות אוטובוס.

<אבי אזולאי: מעגל התנועה בכביש 80 ביציאה מכסייפה לכיוון מזרח, לפני שהייתה מעגל תנועה הייתה בעיה מאד קשה והיו תאונות של ילדים, שירדו שם מהאוטובוס.

<אבי אזולאי: ברגע שהוקם מעגל תנועה, הוא ממתן את התנועה ונוסעים יותר לאט.

<אבי אזולאי: הוצבו שם תחנות והסדירו את העניין.

<אבי אזולאי: לכן אני אומר שאסור למהר ולהגיד שבכל מקום צריך תחנה.

<אבי אזולאי: צריך שהתחנה תהיה בטיחותית, עם מעבר מסודר.

דב חנין: אנחנו בהחלט בעד הדברים שאתה אומר, אבל הבעיה נעשית אפילו יותר מסובכת כי חלק גדול מהכבישים היום בדרום הולכים ונעשים מהירים.

דב חנין: כאמור, זהו מהלך שאנחנו מברכים עליו.

דב חנין: למשל כביש 31, שהזכרנו בדיון הקודם.

דב חנין: אנחנו מברכים על זה.

דב חנין: כביש מודרני, יעיל ומצוין.

דב חנין: אבל אם אנחנו מבינים שיש בעיה של צרכי תחבורה ציבורית, צריך באותו כביש למצוא פתרון של מפרץ.

דב חנין: כמובן, אתה לא תקים תחנה שתעצור את כל הכביש המהיר, אבל שוב זאת שאלה של תשתיות שהיא מתחייבת.

דב חנין: בוודאי תחנת אוטובוס צריכה להיות בטוחה, אבל צריכה להיות גם תחנה, אחרת בשביל מה עשינו את הכול?

דב חנין: בסוף המטרה היא לשרת בני-אדם, שיוכלו לנסוע בצורה בטוחה ממקום למקום.

<אבי אזולאי: זה בדיוק העניין.

<אבי אזולאי: זה לא להציב עמוד ולהגיד שעכשיו יש פה תחנה והאוטובוס עומד.

<אבי אזולאי: זה צריך להיות מוסדר.

דב חנין: זה ברור לגמרי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שברור לכולנו שכאשר אנחנו דורשים משהו, אנחנו רוצים שהוא ייעשה בדיוק כמו שהוא צריך להיעשות, בדרך הכי בטיחותית.

עאידה תומא סלימאן: לא לסכן יותר את חיי בני-האדם.

דב חנין: יש אולי עוד נציגים של ארגונים?

דב חנין: כן, מר דגן, בבקשה.

<עפר דגן: קודם כל, אני מברך על כך שהנושא החשוב הזה הגיע לפתחה של הכנסת.

<עפר דגן: באמת נוצר פה מצב מאד מאד בעייתי, בכך שהאוכלוסייה הכי מוחלשת, הכי ענייה במדינה, האוכלוסייה שהכי צריכה את השירות של התחבורה הציבורית כדי להשתלב בהשכלה, כדי להשתלב בתעסוקה, כדי לצרוך שירותים חיוניים, היא גם האוכלוסייה שהשירות הזה הכי נמנע ממנה.

<עפר דגן: אנחנו ב"סיכוי" נכנסנו לתחום הזה ממש לאחרונה ואנחנו ממש בשלב ראשוני של למידה של הנושא.

<עפר דגן: אני כן ארצה לגעת בשתי נקודות ספציפיות.

<עפר דגן: ראשית, דובר פה על הקושי האמיתי להכניס תחבורה ציבורית במקומות שאין בהם כבישים סלולים.

<עפר דגן: חשוב להזכיר, גם בהקשר לדיון הקודם שהיה פה, שיש מקומות שכבר נסללו בהם כבישים למרכזי שירותים חיוניים, גם בכפרים לא מוכרים.

<עפר דגן: בכבישים סלולים בוודאי אפשר להכניס תחבורה ציבורית.

<עפר דגן: שנית, לאחרונה הקצה משרד התחבורה תקן לממונים על תחבורה ציבורית במועצות המקומיות והאזוריות.

<עפר דגן: התקן הזה, כך הבנו, יתוקצב על-ידי משרד הפנים בהתאם לגודל של אותה מועצה.

<עפר דגן: כלומר, בהתאם למספר התושבים באותה מועצה יוחלט האם לתת תקן מלא, חצי משרה או משרה אחת שתהיה משותפת לכמה מועצות יחד.

<עפר דגן: אני חושב שזה חשוב בהקשר של המועצות האזוריות אל קסום ונווה מדבר.

עאידה תומא סלימאן: איך נקרא התקן הזה?

<עפר דגן: אחראי על תחבורה ציבורית במועצות האזוריות.

<עפר דגן: הוא מתוקצב דרך משרד התחבורה על-ידי משרד הפנים.

<עפר דגן: התקן הזה, כמו שאמרתי, נקבע ביחס לגודל המועצה וכמות התושבים שיש.

<עפר דגן: אנחנו יודעים שמועצות אל קסום ונווה מדבר, רשומים בהן כ-15,000 תושבים באופן פורמלי, לפי נתוני הלמ"ס, אבל הן נותנות שירותים לקרוב ל-100,000 תושבים.

<עפר דגן: אני מעלה את זה כאן אולי כדי למנוע איזושהי בעיה עתידית שהם יקבלו תת-תקצוב.

<עפר דגן: אם אנחנו יודעים שהמועצות האלה נותנות שירותים ל-100,000 אנשים, חשוב לדאוג לכך שהן יקבלו את התקן הזה בהתאם.

<עפר דגן: תקן כזה הוא קריטי להפעלה עתידית של תחבורה ציבורית.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא האם תת-התקצוב הוא רק בתקן הזה.

<עפר דגן: אני לא יודע.

דב חנין: אנחנו מעריכים שכנראה יש עוד תת-תקצוב, אבל אנחנו נתחיל מהתקן הזה.

<עפר דגן: זה תקן שהוא קריטי כדי לפתח בעתיד.

<עפר דגן: חלק מהבעיות הן באמת עניין של כוח-אדם מקצועי בנקודות הנכונות.

דב חנין: אדוני צודק.

דב חנין: תודה רבה על ההערה.

עאידה תומא סלימאן: כן, בבקשה.

<בת-שבע אפרים: אני גם גרה בנגב, במושב נבטים, ואנחנו מכירים את הקושי של כל היישובים, שהם לא מאוגדים.

<בת-שבע אפרים: מדינת ישראל חייבת לתת על כך את הדעת מכיוון שיש המון המון יישובים מסודרים ואין, כפי שאמרתם והצגתם, אין תחבורה סדירה.

<בת-שבע אפרים: הסיכון הוא גדול למי שעובר שם.

<בת-שבע אפרים: כביש 25, שכולנו נוסעים בו, מסוכן וגובה דמים.

<בת-שבע אפרים: יחד עם שגב שלום ועם כל הכפרים מעלינו אנחנו מנהלים המון התכתבויות למשרד התחבורה.

<בת-שבע אפרים: משרד התחבורה אישר עכשיו עבודה בשגב שלום ובצומת ערוער.

<בת-שבע אפרים: מצד שני, בחודשיים האחרונים נהרג בחור מאצלנו ומהשבט שלנו למעלה.

<בת-שבע אפרים: שניים נהרגו, אבא ובן.

<בת-שבע אפרים: תאונות קטלניות כמעט כל יום.

<בת-שבע אפרים: לכן צריך גם לתת את הדעת לא רק על היציאה מהיישובים.

<בת-שבע אפרים: גם אצלנו אין תחבורה סדירה.

<בת-שבע אפרים: אנחנו צריכים להגיע לכביש הראשי, לתפוס אוטובוס שיוצא מדימונה בלבד ואנחנו נעזרים בזה.

<בת-שבע אפרים: מי שאין לו רכב, חייב להיעזר או באחרים או בטרמפים או לעמוד בכביש.

<בת-שבע אפרים: זו בעיה ידועה שכל אזור הנגב סובל ממנה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שנמצאת אתנו נציגת משרד התחבורה, רחלי רוזנזפט.

<רחלי רוזנזפט: עלו כמה נושאים ואני אתייחס אליהם לפי הסדר.

<רחלי רוזנזפט: קודם כל, לגבי היישובים המוכרים.

<רחלי רוזנזפט: הזכרת את אבו תלול ואום בטין, שני יישובים שכרגע יש לנו בשבילם תכנית למסלול.

<רחלי רוזנזפט: אום בטין הוא יישוב שכרגע יש לו כל מיני תביעות על הקרקע, גם במקומות שאנחנו רוצים להקים בהם מדרכות ותחנות אוטובוס.

<רחלי רוזנזפט: לכן כרגע זה מוקפא ואנחנו שם בהידברות עם התושבים עצמם, אבל אין שום התעלמות, בוודאי לא בשני היישובים האלה.

<שמואל דוד: היישוב הוכר ב-2005 ואנחנו ב-2016.

<שמואל דוד: אנחנו מדברים על אי אלו שנים, 11 שנה.

<שמואל דוד: אין יכולת להקים תחנות?

<רחלי רוזנזפט: אנחנו כרגע מנסים לעשות כמטב יכולתנו בשני היישובים האלה, המוכרים, וזה לא שמתעלמים מהיישובים האלה.

<שמואל דוד: 11 שנה זה כמטב יכולתכם?

דב חנין: מר דוד, ההערה שלך מוצדקת ונכונה אלא שכרגע אנחנו מתמקדים בפתרונות.

דב חנין: יש ביקורת גדולה לכל מי שמסביב לשולחן הזה על מה שעשו או לא עשו, יותר נכון, הרבה שנים ביחס לציבור הערבי הבדואי בנגב.

דב חנין: אנחנו כרגע מדברים על השאלה מה עכשיו ניתן לבצע והביקורת שלך היא, כמובן, מוצדקת ובמקום.

דב חנין: טוב שאמרת אותה ובוא נתמקד בשאלה איך פותרים את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אם יש משא ומתן על נושא האדמה שם, זה עלול להימשך, כפי שאנחנו מכירים, שנים.

עאידה תומא סלימאן: אז מה, אנשים שם יישארו שנים בלי תחנות אוטובוסים?

<רחלי רוזנזפט: אנחנו, כמובן, עושים עבודה גדולה בכלל ביישובים הערבים בארץ.

<רחלי רוזנזפט: יש לנו כל מיני בעיות כאלה וחלק מהבעיות נפתרות.

דב חנין: גברתי, מניסיון של עבודה בדברים האלה מול יישובים ערבים, כשאנחנו מדברים על יישובים, גם מוכרים וגם לא-מוכרים, יש נציגות לתושבים.

דב חנין: הדרך הכי טובה היא לא אחד-אחד רק לפתור בעיות לאדם שיש לו איזשהו קושי כזה או אחר, אלא לעבוד בצורה מסודרת מול הנציגות.

דב חנין: ביישובים לא-מוכרים יש את המועצה שהיא גוף מסודר ומאורגן שיודע לייצר פתרונות.

דב חנין: בוודאי כשאנחנו מדברים על יישובים מוכרים, יש להם בכל זאת את המסגרת של המועצות האזוריות שהוקמו והן המסגרת.

דב חנין: הן צריכות לייצר פתרונות, כולל גם לפתור עבורכם את הדברים.

דב חנין: מה שאנחנו רוצים לקבל מכם זה פירוט של כל הכפרים שעברו הכרה.

דב חנין: אומרת ד"ר רענן שבשבעה יישובים כאלה אין עדיין פתרונות תחבורה ציבורית טובים.

דב חנין: לגבי כל אותם שבעת היישובים אנחנו רוצים לקבל מכם נייר מסודר, שבו אתם אומרים מה התכנית הקיימת, אם יש קושי בתכנית הקיימת, איפה נמצא הקושי, מה אתם עושים כדי להתגבר על הקושי הזה ואם יש צורך בהתערבות שלנו מול גורם – מועצה אזורית, לפעמים גורמי תכנון או כל מיני גורמים אחרים – אנא, תעדכנו אותנו כי אנחנו יודעים לעבוד בצורה מאד טובה מול כל גורם שמקשה.

דב חנין: הבקשה שלנו היא לקבל תשובה על כל אחד משבעת היישובים המוכרים, ושהתשובה הזאת גם תכלול לוחות זמנים.

דב חנין: זאת אומרת, כשיש תכנית למסלול, מתי להערכתכם התכנית הזאת תפעל.

דב חנין: אנחנו גם מאד נשמח אם נקבל בתשובות שלכם הערכה לרמת הכיסוי של התכנית המתוכננת.

דב חנין: זאת אומרת, האם אתם מעריכים שזה יהיה כיסוי חלקי או כיסוי מלא.

דב חנין: אם מדובר בכיסוי חלקי אנחנו נרצה לדעת האם יש לכם תכנית להמשך ומה הקשיים בתכנית ההמשך הזאת.

דב חנין: האם אפשר לקבל את הנייר הזה, נניח במהלך השבועיים הקרובים?

דב חנין: זה בסדר?

<רחלי רוזנזפט: כן, אנחנו מוכנים עם מסלולים למקומות האלה.

דב חנין: אז אנחנו נודה לכם על קבלת המסמך הזה בתוך שבועיים.

דב חנין: עכשיו בואי נעבור לכפרים הלא-מוכרים.

<רחלי רוזנזפט: לגבי הנושא של הצבת תחנות על הצירים, אין שום ויכוח שהדבר הזה נצרך.

<רחלי רוזנזפט: אנחנו מעוניינים ורוצים להעביר תחבורה ציבורית אם אין תשתיות בתוך היישובים הלא-מוכרים, בוודאי על הצירים החיצוניים להם.

<רחלי רוזנזפט: בכל מקום שיש תשתית כבישית תקנית אנחנו רוצים להעביר אוטובוס ולוודא את עצירתו בתחנה.

<רחלי רוזנזפט: כבר לפני שנה תקצבנו את הנושא הזה, את נתיבי ישראל.

<רחלי רוזנזפט: הכנו תכנית לתחנות.

<רחלי רוזנזפט: תוך כדי הדיון אני מסתכלת גם על כביש 80, שיש בו כ-14 תחנות שאמורות לקום לאורך התוואי הזה וגם על כבישים נוספים שהוזכרו פה בדיון.

עאידה תומא סלימאן: את אומרת שאתם תקצבתם לפני שנה את נתיבי ישראל להקים תחנות.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים כמה הוקמו?

עאידה תומא סלימאן: אתם אומרים שהולכות לקום תחנות.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, עוד לא בוצע כלום מהתכנית ההיא של הקמת תחנות למרות שתקצבתם?

דב חנין: בהמשך לשאלת יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, קודם כל תודה על ההתייחסות שלכם ואני חושב שזאת התייחסות נכונה, אבל יש לנו תחושה שבתוך משרד התחבורה לא כל הגורמים עד הסוף מסונכרנים.

דב חנין: הרשות לתחבורה ציבורית מעוניינת לקדם תחנות, אבל בסך-הכול, מי שאחראי על הכביש הזה ושצריך להשלים את הפתרון זה נתיבי ישראל, שהם שני גורמים של משרד התחבורה.

דב חנין: השאלה היא האם את מרגישה, בהמשך לשאלתה של חברתי, שהממשק ביניכם עובד מספיק טוב?

דב חנין: אתם יצרתם תכנית, כולל תקצוב ובכל זאת לא ברור – אולי אנחנו נשמע, אבל התחושה שלנו היא שלא קרה הרבה עם התכנית הזאת – איפה הקושי בממשק הזה.

דב חנין: מה אנחנו יכולים לעשות כדי לסייע?

<רחלי רוזנזפט: אם היה פה נציג של נתיבי ישראל היינו יכולים - - -

עאידה תומא סלימאן: אמור להיות.

<רחלי רוזנזפט: אולי נשמע את ההתייחסות שלו איפה זה עומד.

<עדי גמליאל: אני מחליף כאן את מנהל אגף התכנון של נתיבי ישראל.

<עדי גמליאל: אני יודע שהתחנות האלה בעבודה.

<עדי גמליאל: בגלל שאני מחליף אותו אני לא יודע להגיד כל תחנה באיזה מצב היא, אבל אין בעיה להעביר עוד היום אליכם את המצב לאשורו.

<עדי גמליאל: זאת אומרת, מה התכנית שלכם ואיפה זה נמצא.

<עדי גמליאל: אני ממש לא יודע ולכן אני לא יכול להגיד דברים בלי אחריות.

דב חנין: אדוני, אני חייב להביע את מחאתנו.

דב חנין: אדוני כמובן עושה את עבודתו והטענה היא לא אישית לאדוני.

דב חנין: הטענה היא לחברת נתיבי ישראל שצריכה לבוא לכנסת עם תשובות ולא להגיד שתיתנו לנו עוד היום.

דב חנין: אנחנו, כמובן, נקבל את התשובות שלכם, אבל זו התנהלות לא ראויה.

דב חנין: אני מבקש שתעביר את זה לממונים עליך, שאנחנו מצפים שכאשר הכנסת מזמינה, אתם תגיעו עם תשובות והאדם שיודע לתת את התשובות יגיע, עם כל הכבוד וההערכה לכל אחד.

דב חנין: גברתי, בהמשך לדברים שהתחלנו לדבר עליהם אנחנו מבקשים שני דברים.

דב חנין: אנחנו מבקשים לקבל פירוט של תכנית התחנות שאתם הצעתם ותקצבתם בכל הכבישים שנמצאים בנגב.

דב חנין: ואנחנו גם נעביר אליכם שוב בצורה מסודרת את הפניות שהעברנו.

דב חנין: אני העברתי כיושב-ראש ועדת משנה בעניין תחנות נוספות וחברת הכנסת תומא סלימאן העבירה גם היא בעניין תחנות נוספות.

דב חנין: אנחנו נבקש התייחסות נקודתית לתחנות הנוספות שאנחנו ביקשנו, גם אם ההתייחסות היא שלילית.

דב חנין: גם אם אתם אומרים שזה בלתי אפשרי או לא הגיוני או שיש איזשהו קושי, תסבירו לנו בדיוק בצורה מפורטת למה.

דב חנין: אנחנו רוצים להיכנס לדברים לעומק.

דב חנין: מכם, מנתיבי ישראל אנחנו נבקש התייחסות לשני המישורים: לדברים שכבר אושרו ותוקצבו על-ידי רשות התחבורה הציבורית ולפניות שלנו, חברי הכנסת, לגבי פערים.

דב חנין: איפה ומה אתם מתכוונים לעשות בעניין.

דב חנין: אנחנו מאד נשמח, גברתי, גם מכם כרשות תחבורה ציבורית וגם מכם, כנתיבי ישראל, לקבל גם לוחות זמנים.

דב חנין: אנחנו רוצים לקבל לוחות זמנים.

דב חנין: אם יש פתרון מתי הוא צפוי לקרות בשטח כדי שהגברת הנכבדת שנמצאת כאן, בפעם הבאה שהיא תרצה לבוא לכנסת, תוכל לנסוע כל הדרך בתחבורה ציבורית.

דב חנין: אנחנו רוצים שהיא תבוא ואנחנו חושבים שהיא תורמת לדיונים של הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: גם לא הייתה התייחסות לכניסה לתוך הכפרים הלא-מוכרים.

דב חנין: זו הנקודה הבאה ואנחנו מיד נגיע אליה.

דב חנין: הנקודה הזאת של התחנות על הכבישים, אני חושב שהיא ברורה.

דב חנין: כמובן, אני רוצה להדגיש שאנחנו מדברים על תחנות מסודרות, בטוחות ולא איזה עמוד שבו אנשים ייהרגו לנו בתאונות דרכים.

<רחלי רוזנזפט: אנחנו העברנו התייחסות איפה צריך להתבצע המפרט ואיפה לא.

<רחלי רוזנזפט: ברור שכאשר מדברים על תחנות, התחנות מתבצעות כמו שמתבצעות תחנות בכל הארץ ולא באופן שונה.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: אנחנו מאד מעריכים את זה.

דב חנין: גברתי, רק תשלימי את ההתייחסות לגבי השאלה בתוך הכפרים הלא-מוכרים.

דב חנין: גם כאן יש נייר מסודר שהוכן על-ידי המועצה האזורית לכפרים הלא-מוכרים.

דב חנין: אני לא יודע אם הנייר הזה הועבר אליכם ואם לא, אנחנו נעביר אותו.

דב חנין: יש בו הצעה מאד מאד קונקרטית של פתרונות, מאיפה ולאן ובכמה אנשים מדובר וכדומה.

<רחלי רוזנזפט: כמו שציינת קודם, אנחנו עושים שימוש במיניבוסים ביישובים אחרים, ערבים ולא ערבים, כאשר יש לנו תשתית כבישים תקנית, רק שרוחב הדרך מצריך מיניבוס.

<רחלי רוזנזפט: זה לא המצב ביישובים הלא-מוכרים, שבהם אין כבישים שמאושרים סטטוטורית ולכן אנחנו לא יכולים גם לעשות עבודות תשתית על הכבישים האלה.

<רחלי רוזנזפט: גם כדי להכניס מיניבוס - - -

דב חנין: אבל באותם כבישים לא-מוכרים ולא-קיימים נוסעים אוטובוסים שמסיעים תלמידים.

<רחלי רוזנזפט: נכון.

דב חנין: בדרך כלל אני רגיל לחשוב שילדים הם יותר רגישים ופגיעים מאשר מבוגרים.

דב חנין: אם נוסע שם גם אוטובוס שנוסעים בו ילדים, השאלה שלי, גברתי, היא לא ברמה הפורמלית.

דב חנין: אני מבין את הקושי הפורמלי, אבל קושי פורמלי, בואי נתגבר עליו.

דב חנין: אם יש בעיה פורמלית של תקנה שצריך לשנות, תגידו לנו מה צריך לשנות ונתחיל לעבוד על זה.

דב חנין: אבל ברמה המהותית, אם נוסע שם אוטובוס עם ילדים, מה הקושי שייסע מיניבוס שנוסעים בו מבוגרים?

<רחלי רוזנזפט: כדי להקים תחנה יש לעשות הסדרים סטטוטוריים והדבר הזה לא ניתן לי כאשר אין לי כביש תקני סטטוטורי.

דב חנין: איפה הבעיה הסטטוטורית?

דב חנין: איפה היא נמצאת?

דב חנין: באיזה חוק?

דב חנין: באיזו הוראה?

<רחלי רוזנזפט: אני לא מתעסקת בסטטוטוריקה של הכבישים האלה.

דב חנין: אנחנו נקבל תשובה מהיועצת המשפטית של משרד התחבורה.

דב חנין: אנא פני אליה שתסביר לנו איפה הבעיה הסטטוטורית ולמה הבעיה הסטטוטורית הזאת לא קיימת לגבי האוטובוסים לילדים.

דב חנין: לא שאנחנו רוצים, חס וחלילה, שלא יהיו אוטובוסים לילדים.

עאידה תומא סלימאן: אתה עלול להגיע לשם.

דב חנין: אני יודע, אנחנו על חבל דק.

<רחלי רוזנזפט: לא משרד התחבורה עושה הסעות ילדים.

עאידה תומא סלימאן: טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהובהרה הבקשה ואנחנו באמת נרצה לדעת מה עמדת הייעוץ המשפטי שלכם והסבר איך מתגברים על הנושא הזה בעניין אוטובוסים, אבל בעניין מיניבוסים לא.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בקשה.

טלב אבו עראר: יש כאן טענה שהיא טענה אבסורדית, הזויה ממש, שכל הזמן משרדי הממשלה נשענים עליה והיא תביעת בעלות.

טלב אבו עראר: כשאני רואה סלילת כבישים ראשיים על חשבונם של תובעי בעלות, הם יודעים להסדיר שם והכביש עובר ללא בעיות וללא תקלות.

טלב אבו עראר: למה כל הזמן טוענים אותה טענה וחוזרים עליה כל הזמן, שביישובים המוכרים, שהכירה בהם המדינה בעשור האחרון, יש להם בעיה קשה, בעיה של תביעת בעלות.

טלב אבו עראר: אני לא מבין.

טלב אבו עראר: מנהלים שם משא ומתן עם אנשים?

טלב אבו עראר: מלפני 12 שנים ועד היום לא נסלל כביש.

טלב אבו עראר: אבו תלול הוא יישוב מוכר מלפני חמש שנים.

טלב אבו עראר: למה אין שם כניסה?

טלב אבו עראר: קשה להבין את זה.

טלב אבו עראר: חוץ מזה, יש תחנות בכבישים האלו שבוטלו.

טלב אבו עראר: בכביש 25, בכביש 31 ובכביש 40 היו תחנות שקיימות מאז קום המדינה והן בוטלו.

טלב אבו עראר: למה הן בוטלו?

טלב אבו עראר: ואת אומרת שיש תכנית לתחנות חדשות.

טלב אבו עראר: תחזירו לפחות את התחנות שהיו פעם.

טלב אבו עראר: מה מונע מיישובים מוכרים כמו אום בטין או פורעה, שיש שם כניסות מוסדרות, להכניס לשם אוטובוסים?

<בת-שבע אפרים: ואם עושים תחנות, שיעשו אותן מקורות ולא עמוד שצריך לעמוד שם בשמש היוקדת.

דב חנין: אם גברתי רוצה להתייחס לשאלות של חבר הכנסת אבו עראר, בבקשה.

<רחלי רוזנזפט: עשינו תכנית לאור השינויים שקורים בכבישים האלה.

<רחלי רוזנזפט: הכבישים האלה הם לא אותו דבר כמו שהם היו לפני 25 שנים.

<רחלי רוזנזפט: הם נראים אחרת, מהירות הנסיעה בהם השתנתה, הם רחבים יותר.

<רחלי רוזנזפט: גם בראייה הבטיחותית הרצון הוא, כמובן, לשדרג.

<רחלי רוזנזפט: זאת הייתה המחשבה.

<רחלי רוזנזפט: המחשבה היא לא מופרכת.

דב חנין: המטרה היא לא להחזיר אותנו לכבישים שהיו ועם התחלואות שהיו.

<רחלי רוזנזפט: אלא להציב תחנות ראויות.

דב חנין: התחנות שהיו, גברתי, נבנו שם כי הן ענו על צורך של אנשים.

דב חנין: לכן, כשאתם עושים דבר מבורך – אתם, משרד התחבורה – בונים כביש חדש, כביש 31, כולנו מברכים על זה.

דב חנין: אנחנו מקווים שנזכה ונגיע לנסוע בו ברצף בכביש בטוח.

דב חנין: כל פעם שאני נוסע בכביש 31 אני מתפלל בשקט ביני לבין עצמי שאני אצא מנקודת המוצא ואגיע לנקודת היעד.

דב חנין: אנחנו מברכים על הכביש החדש הזה, אבל לא פחות דחוף זה לייצר פתרונות לתחבורה ציבורית לאורך הכביש וכמו שגברתי אומרת, כולל מפרצים וכולל הכול.

דב חנין: מר רשרש, בבקשה.

<עמאר רשרש: בנוגע תשתיות של תחבורה ציבורית, מועבר תקציב לנתיבי ישראל על מנת להקים תחנות לאורך הכבישים הארציים.

<עמאר רשרש: בתוך היישובים המוכרים עשינו תשתיות להרחיב את שירות התחבורה הציבורית.

<עמאר רשרש: בחלק מהיישובים אפילו יש הרחבות של קווים ויש שיתוף עם אגף תחבורה ציבורית שמביא את האוטובוסים ואנחנו עושים להם את התשתית.

<עמאר רשרש: ניצול התקציב ביישובים המוכרים היה יותר ממה שתקצבנו.

<עמאר רשרש: ביישובים שאין בהם תשתית בכלל ואין כבישים, מאחר ואגף תחבורה ציבורית לא יכול להכניס לשם אוטובוסים, שם באמת לא יכולנו לנצל את כל התקציב כי פשוט אין כבישים שאפשר לעשות עליהם תקציב ואפשר להכניס אוטובוסים למקום.

דב חנין: גברתי, אני רוצה שתעני לי על השאלה הבאה.

דב חנין: בתחום התחבורה הציבורית יש אוטובוסים, יש קווים של מוניות שירות וכמו שכולנו יודעים, יש לא מעט שירותים של מיניבוסים שפועלים בצורה לא פורמלית כזאת או אחרת.

<עמאר רשרש: לא פורמלי, מה שנקרא פיראטי.

<עמאר רשרש: זה משהו לא מוסדר מבחינת משרד התחבורה.

דב חנין: כן, אני בהחלט מבין את זה.

דב חנין: אני רק אומר שהעובדה שזה קיים מלמדת על כך שיש צורך.

דב חנין: הרי בן-אדם לא מפעיל שירות כזה פיראטי אם הוא לא היה מתפרנס מזה.

דב חנין: הוא מתפרנס מזה מכיוון שיש אנשים שצריכים את זה וזה הפתרון שלהם.

דב חנין: אני מבקש לשאול את גברתי, בוודאי ששירות פיראטי הוא פחות טוב מאשר שירות מסודר, אבל כשאתם לא נותנים שירות מסודר, זה לא שאנשים פשוט לא זזים ממקום למקום אלא הם מוצאים פתרון אחר.

דב חנין: כולנו בעצם עוצמים את העיניים ואומרים: אוקיי, ייסעו להם איך שייסעו.

דב חנין: זה לא מסודר, אין הוראות ואין נהלים.

דב חנין: אבל זה לא שאנשים ימשיכו ויחכו עד שיהיו כבישים מסודרים ואז תגיע לשם הרכבת התחתית.

מסעוד גנאים: אין ואקום.

<עמאר רשרש: אין ואקום.

<עמאר רשרש: הדבר שאני מבקש שתביאי גם בפני ראש הרשות הארצית לתחבורה ציבורית, ואני בכוונה אומר בדרג הזה, הוא שאנחנו מדברים פה, גברתי, על שאלות שבסוף יש להן משמעות לחיי אדם.

<עמאר רשרש: כמובן שזאת שאלה של נוחות וכשאנשים הולכים בחום ובשמש זה זוועה, אבל זאת גם שאלה של חיים.

<עמאר רשרש: זאת באמת שאלה של חיים ואי אפשר ככה להתנהל.

<עמאר רשרש: לכן אנחנו מבקשים מהרשות לתחבורה ציבורית בנושא הזה, של השירות בתוך הכפרים הלא-מוכרים, אנחנו מבקשים חשיבה יצירתית.

<עמאר רשרש: לא רק להסביר לנו איפה הקושי, כי אנחנו גם מכירים את הקושי בעצמנו, אלא איך מתקדמים.

<עמאר רשרש: יש בני-אדם, יש בעיות, יש קשיים.

<עמאר רשרש: מה עושים?

<עמאר רשרש: מה התכנית שלכם כרשות לתחבורה ציבורית לפתור את הבעיה של האזרחים האלה?

<עמאר רשרש: הם אזרחים והם צריכים לקבל פתרון.

<עמאר רשרש: אתם הרשות שאחראית על תחבורה ציבורית, מה ההצעה שלכם?

<עמאר רשרש: אל תסבירו לנו מה אי אפשר.

<עמאר רשרש: את זה הבנו.

<עמאר רשרש: תאמרו לנו מה כן אפשר לעשות כדי שהאנשים האלה יקבלו פתרון.

<עמאר רשרש: אנחנו נבקש מכתב מראש הרשות הארצית לתחבורה ציבורית.

<עמאר רשרש: מכתב מסודר שייאמר בו מה כן ניתן לעשות, כולל גם דרישות מאתנו ככנסת.

<עמאר רשרש: צריך לשנות סטטוטוריקה?

<עמאר רשרש: בסדר גמור.

<עמאר רשרש: אנחנו באנו כדי לעבוד.

<עמאר רשרש: אנחנו לא ראש קטן.

<מוחמד אבו ג'ודה: יש נושא אחד שאני רוצה להעלות אותו.

<מוחמד אבו ג'ודה: בכביש 80 יש קטע אחד שאין בו שדה ראייה בשני הצדדים.

<מוחמד אבו ג'ודה: במקום הזה היו הרבה תאונות.

<מוחמד אבו ג'ודה: גם ילדים מתו וגם ילדים נפצעו והם נכים היום.

<מוחמד אבו ג'ודה: לא מזמן הבן-דוד שלי גם כן נפצע במקום הזה והוא פצוע קשה.

<מוחמד אבו ג'ודה: הכביש הזה עובר בתוך הכפר, חלק בצד ימין וחלק בצד שמאל.

<מוחמד אבו ג'ודה: כל הזמן עוברים שם ילדים ועוברים אנשים.

<מוחמד אבו ג'ודה: אי אפשר לעשות מעבר מעל הכביש, כמו שעושים למסילות רכבת?

<מוחמד אבו ג'ודה: אי אפשר לעשות מעבר לאנשים האלה?

עאידה תומא סלימאן: כלומר, הכביש חוצה את הכפר?

<מוחמד אבוגודה: כן, הוא חוצה.

<מוחמד אבוגודה: זה כביש ראשי, כביש מהיר.

<מוחמד אבוגודה: היו שם הרבה תאונות.

עאידה תומא סלימאן: דובר על משהו שהוא באחריות שלכם, על כביש 80 שהוא חוצה כפר ואין בו מעבר חציה מסודר.

עאידה תומא סלימאן: שדה הראייה לא טוב וגם אין סידור לעוברי הדרך שרוצים לחצות את הכביש.

עאידה תומא סלימאן: נוסעים שם במהירות גבוהה ויש שם הרבה תאונות.

עאידה תומא סלימאן: וזה באחריות שלכם להבטיח שם את הדרכים.

<עדי גמליאל: אני שוב מתנצל.

<עדי גמליאל: אני יצאתי כדי לנסות לברר ולתת כבר עכשיו תשובה.

<עדי גמליאל: אני כבר מפעיל את כל מי שצריך והרמתי טלפון ללשכה של המנכ"ל.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז נרצה לקבל תשובה.

<עדי גמליאל: אני מבטיח לכם תשובה מסודרת גם לכביש 80.

<עדי גמליאל: אם יש עוד פניות, אני אשמח.

<עדי גמליאל: אני מבטיח לכם תשובות היום או מחר.

דב חנין: הפנייה פה הייתה לגבי מצב שבו כביש מהיר בעצם עובר ברקמה יישובית.

דב חנין: מבחינת האנשים זה כפר, ואני לא יודע איך זה מוגדר אצלכם, אבל זה לא משנה.

דב חנין: אנשים עוברים שם יום יום וכל רגע ממקום למקום.

דב חנין: כיוון שזה כביש מהיר, הפתרון הוא לא מעבר חצייה, כי זה לא יעבוד.

דב חנין: אבל יכול להיות איזשהו גשר או פתרון אחר שיאפשר לאנשים לעבור.

דב חנין: מסתבר שאנשים עוברים שם ואז אנחנו שוב מסכנים את החיים ופוגעים גם בכביש וגם באנשים.

<עדי גמליאל: אני מסכים.

<עדי גמליאל: אני רוצה לציין במאמר קצת יותר רחב שכל אותם כבישים שמסדירים אותם עוברים אישור של משרד התחבורה.

<עדי גמליאל: אנחנו עושים הכול בשיתוף פעולה.

<עדי גמליאל: בסוף אנחנו מקבלים גם את התקציב וגם את ההנחיות, חלק ממשרד התחבורה עם התכנון של נתיבי ישראל והגופים האלה.

<עדי גמליאל: אני אעלה את זה בפני סמנכ"ל הפיתוח שאחראי על כל התכנון ואתם תקבלו תשובות מסודרות בהתייחסות לכל דבר.

דב חנין: במיוחד כולל לוחות הזמנים.

<עדי גמליאל: ברור לי לגמרי.

<עדי גמליאל: אם אין לוחות זמנים אנחנו ניפגש פה שוב.

דב חנין: מאה אחוזים.

דב חנין: תודה, אדוני.

<יעלה רענן: ברשותכם, יש לי כמה רעיונות לעזור אולי.

<יעלה רענן: אני שמחה מאד על הדיון הזה ואני חושבת שיש גם פתרונות שגם את העלית כרגע, לגבי איך נכנסים לתוך הכפרים.

<יעלה רענן: מדובר בעיקר הכפרים שכבר מוכרים ואין בהם תחבורה ציבורית.

<יעלה רענן: כמעט לכל בית ספר היום יש כביש.

<יעלה רענן: הכבישים נמצאים יותר קרוב לתושבים מאשר הכביש הראשי.

<יעלה רענן: אפילו תחנה באל פורה, אם האוטובוס ייכנס לתוך אל פורה – יש שם כביש מסודר – וישימו את התחנה על-יד בית הספר, תחנה של אוטובוס ציבורי על-יד בית הספר, זאת אפשרות שהיא בעלת משמעות אדירה לתושבים במקום.

<יעלה רענן: אז למרות שכבר יש בית ספר וכביש לבית הספר, גם באל אטראש אפשר לעשות את אותו הדבר.

<יעלה רענן: יש בתי ספר עם כבישים שאפשר לשים שם תחבורה ציבורית.

<יעלה רענן: דבר נוסף, אני מחזקת את מה שאמר חבר הכנסת טלב אבו עראר ואני מדברת על כביש 40.

<יעלה רענן: כביש 40 לא השתנה.

<יעלה רענן: במקומות בהם נמצאים הכפרים עבדה וסאייל אל בגר זה אותו כביש כמו כשאני הייתי ילדה, וזה הרבה מאד שנים.

<יעלה רענן: הייתה שם תחנה כשהייתי ילדה.

<יעלה רענן: התחנה הורדה בערך לפני עשר שנים ולא היה שינוי בכביש בכלל.

<יעלה רענן: היה שינוי מבחינת זה שיש יותר אנשים שצריכים את הכביש, אבל הכביש עצמו לא השתנה.

<יעלה רענן: לא שיפרו אותו, לא שיפצו אותו, לא עשו לו כלום.

<יעלה רענן: אבל הורידו את התחנה.

<יעלה רענן: אני ראיתי איפה הייתה התחנה כי הייתי נוסעת שם ועכשיו היא כבר איננה.

<יעלה רענן: זה בהמשך לדבריו של טלב או עראר.

<יעלה רענן: בחלק מהכבישים זה נכון כי היה שינוי, אבל בחלק מהכבישים פשוט התחנה ירדה.

<יעלה רענן: דוגמה אחרת היא מאום אלחיראן.

<יעלה רענן: באמת, הכביש הזה הייתה בו תחבורה ציבורית והורידו בערך לפני עשר שנים.

<יעלה רענן: כשתושבי הכפר שאלו למה, אמרו: כי זרקו שם אבנים.

<יעלה רענן: חיפשו במשטרה מתי הייתה תלונה על זריקת אבנים, אבל לא הייתה אף פעם.

<יעלה רענן: לכן לא ברור למה התחנה הורדה ומה הסיבה.

<יעלה רענן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאנחנו יושבים פה עם האנשים האלה ולדבר על תחנת הרכבת של רהט-להבים.

<יעלה רענן: תחנת הרכבת רהט-להבים יושבת בתוך להבים.

<יעלה רענן: כדי להגיע ברגל לתחנת הרכבת מרהט, צריך ללכת חמישה קילומטרים.

<יעלה רענן: למה?

<יעלה רענן: כי צריך ללכת עד הכביש של להבים, להסתובב ולחזור חזרה לתחנת הרכבת.

<יעלה רענן: מהצומת בקו אווירי זה בערך 300 מטר.

<יעלה רענן: יש לנו עיר של 50,000 תושבים, שזו רהט, ויישוב קטן, להבים.

<יעלה רענן: אנשי להבים יכולים ללכת ברגל ואנשי רהט צריכים לקחת אוטו כדי להגיע לתחנת הרכבת של להבים-רהט.

דב חנין: גברתי, אני מברך על ההערה הזו.

דב חנין: אנחנו עושים עבודה מאד מאומצת עם רכבת ישראל בימים אלה, על פרויקט שנקרא שילובים, איך מחברים יישובים לרכבת.

דב חנין: אנחנו נבקש את הפנייה שלך בצורה מסודרת ואנחנו מבטיחים בתוך זמן קצר לבוא עם תשובות מעשיות כי הרכבת מאד בראש חיובי בנושאים האלה.

דב חנין: חברות וחברים, אנחנו מגיעים לסיכום.

דב חנין: גברתי, יושבת-הראש, את רוצה להגיד כמה מילים?

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני רוצה לברך על הדיון עצמו ולהודות לכל אלה שהגיעו והעשירו אותו.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר, המטרה העיקרית שלנו מקיום הדיון הייתה לנסות למצוא פתרונות, כאלה שיקלו על החיים של התושבים וינגישו להם את השירותים.

עאידה תומא סלימאן: אני שוב מדגישה שזה במיוחד לציבור הנשים, שהוא בעיקר ציבור שאין לו רכב פרטי והוא לא יכול להתנייד.

עאידה תומא סלימאן: הנשים לא יכולות להתנייד אם אין תחבורה ציבורית בצורה מספקת.

עאידה תומא סלימאן: האמת היא שישבתי והקשבתי ליצירתיות בפתרונות.

עאידה תומא סלימאן: זאת לא יצירתיות יוצאת מגדרה.

עאידה תומא סלימאן: במחשבה די קטנה אפשר להגיע לפתרונות האלה.

עאידה תומא סלימאן: ואני באמת פונה למשרד התחבורה – לא דרושה כל-כך יצירתיות יוצאת מן הכלל.

עאידה תומא סלימאן: צריך באמת לשבת ולחשוב על הציבור שצריך להנגיש לו את השירות האלמנטרי הזה, שנקרא תחבורה ציבורית.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שהגיע הזמן שכפר שמוכר כבר 15 שנה, אין שום הצדקה.

עאידה תומא סלימאן: אין שום הצדקה שלא תהיה לו תחבורה ציבורית.

עאידה תומא סלימאן: ואין שום הצדקה לכך שאם אוטובוסים יכולים לנסוע על כבישים, שמיניבוסים לא יוכלו לנסוע על כבישים.

עאידה תומא סלימאן: צריך רק לנסות ולחשוב ואני מאד שמחה שאנחנו נקבל את התשובות על כל השאלות שהעלינו כדי להמשיך ולקדם את הנושא הלאה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שגם נשמע מנתיבי ישראל על התכנית שמתוקצבת כבר שנה ונתחיל לראות את התוצאות שלה בשטח.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: את התשובות אנחנו בטוח נקבל.

דב חנין: מתוך היכרות עם שתי הוועדות האלה, הוועדה למעמד האישה וועדת הכלכלה, את התשובות נקבל.

דב חנין: אני רוצה גם להציע לך, גברתי יושבת-הראש, שאנחנו נקיים ישיבת מעקב במהלך כנס החורף.

דב חנין: אני אומר לכם מראש שבישיבת המעקב אנחנו לא רוצים לשמוע שוב את מה שהיה לנו כאן.

דב חנין: שמענו, אנחנו מאד מעריכים את הדיון הענייני שהיה כאן ואנחנו רוצים בישיבת המעקב לראות מה הפתרונות, מה השינוי, מה הדלתא שעשינו מעכשיו ועד ישיבת המעקב.

דב חנין: זה מחייב את כל הגורמים להרבה מאד עבודה.

דב חנין: אני רוצה להגיד בשם ועדת הכלכלה, ואני בטוח שגם הוועדה למעמד האישה בעניין, שאנחנו מוכנים להתגייס.

דב חנין: אנחנו לא באים רק כדי להגיד לכם מה צריך לעשות.

דב חנין: אנחנו מחויבים לעניין.

דב חנין: צריך לדבר עם שרים?

דב חנין: צריך לשנות חוקים?

דב חנין: צריך לטפל בסטטוטוריקה?

דב חנין: אנחנו יודעים לעשות את זה.

דב חנין: אנחנו יודעים לעשות את זה מצוין, רק תגידו לנו איפה הקושי.

דב חנין: אל תבואו בעוד חצי שנה ותספרו לנו שיש קושי.

דב חנין: עכשיו, מחר תגידו לנו איפה הקושי כדי שאם יש קושי שאנחנו צריכים לטפל בו, אנחנו נטפל בו.

דב חנין: המון תודה לכולכם ובהצלחה לכולנו, בברכת תחבורה ציבורית לנשים ולגברים ביישובי הנגב.