ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 126, 2016-01-17 09:30

יעקב מרגי: בוא נהיה תכליתיים.

יעקב מרגי: מאז שאני הגעתי הבוקר הספקנו יחסית.

יעקב מרגי: קודם כל שלום לכולם ותודה לכל מי שהשתתף בסיור.

יעקב מרגי: אני חושב שזה חשוב, בסיכום נבין עד כמה זה חשוב.

יעקב מרגי: אני רואה שמרכז הכובד והבעייתיות שיש כאן זה קודם כל סוגיית התיכון וסוגיית הבינוי, הבנייה הקשה, נקרא לזה.

יעקב מרגי: אמנם זה לא הדיון התכליתי, אבל ניגע בזה על רגל אחת.

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בבית הספר הזה?

יעקב מרגי: 945.

יעקב מרגי: מישהו יודע לומר לי בממוצע בתיכונים שאנחנו מפזרים אליהם, ממוצע התלמידים של התיכונים בסביבה?

יעקב מרגי: כמה תיכונים יש בסביבה.

<חאתם אבו קוידר: יש פה ביישוב הזה עוד אחד.

<רחמים יונה: אני אתייחס לזה בסקירה.

יעקב מרגי: בסדר.

<רחמים יונה: שאלות בסוף, אני לא מציע שניכנס לזה.

<רחמים יונה: אחרי שאני אדבר, אם יש שאלות.

<חאתם אבו קוידר: אז ראש המועצה ואחר כך מנהלת המחוז.

<רחמים יונה: קודם כל ברוכים הבאים.

<רחמים יונה: ידידי, יעקב, אני שמח לארח אותך ואת חברי הוועדה.

<רחמים יונה: בקצרה אני אתן סקירה מקיפה.

<רחמים יונה: הכנו חוברת.

<רחמים יונה: המועצה האזורית נווה מדבר הוקמה בסוף שנת 2012, כתוצאה מפירוק מועצה אזורית אבו בסמה, ועמרם היה ראש המועצה עד שהוא התמנה למנכ"ל.

<רחמים יונה: המועצה מאגדת ארבעה יישובים בתוכה, ביר הדאג', ליד רביבים ומשאבי שדה, ואבו תלול, מעבר לכביש, על כביש 25, אבו קרינאת וקסר א-סיר.

<רחמים יונה: אנחנו מעניקים למעשה שירותים בחינוך, רווחה, תרבות, איכות הסביבה, לכ-40,000 תושבים שהמועצה נותנת להם שירות, 22 בתי ספר, 17 בתי ספר יסודיים, 4 בתי ספר תיכוניים.

<רחמים יונה: זה על מה שאמרת, יש לנו ארבעה בתי ספר, בכל יישוב יש לנו בית ספר תיכון אחד, במבנים חדשים, הלוואי על כל אחד במדינת ישראל.

<רחמים יונה: זאת אומרת בתי הספר הם חדשים.

<רחמים יונה: בית הספר האחרון שהולך להיבנות הוא באבו תלול, למעשה בית ספר תיכון, קיבלנו הרשאה תקציבית שלב א' ושלב ב', זה 24 כיתות, אנחנו בשלבי בנייה.

<רחמים יונה: לא נוכל לעבור משם, זה על הכביש, כשנצא נראה לכם את העבודה.

<רחמים יונה: יש לנו בית ספר לחינוך מיוחד, פתחנו השנה, אזורי, שנותן שירותי חינוך לכל המועצה ותושבי הפזורה בכלל.

<רחמים יונה: יש 82 גני ילדים שמפוזרים גם בפזורה וגם ב - - - יש לנו בית ספר שפתחנו, ייחודי, בניצנה.

<רחמים יונה: הוא בית ספר עם תנאי פנימייה.

<רחמים יונה: התחלנו עם כ-30 תלמידים, כיתות ט', ואני מקווה שזה יתפתח שם.

<רחמים יונה: זה נותן לנו דוגמה איך לוקחים את מיטב החבר'ה שלנו של כיתה ט', מעבירים אותם ל-ט' שם ובתנאי פנימייה ואני מקווה שיהיו אזרחים למופת ויהיו באמת גאוות הדור שלנו ויהיו מנהיגים לעתיד.

<רחמים יונה: שינוי של האקלים הסביבתי חשוב מאוד.

<רחמים יונה: פתחנו את זה בעידודה של עמירה.

<רחמים יונה: המועצה פרושה על כמיליון דונם, מבאר שבע, בואכה דימונה, כביש 25, שבטה, מצפה, ירוחם, אפילו במצפה יש לנו את בית ספר עובדת, כך שהפיזור גדול מאוד.

<רחמים יונה: המועצה מסיעה כל יום 16,500 תלמידים.

<רחמים יונה: אנחנו מהווים כמעט 8%-9% מכלל ההסעות במדינת ישראל במועצה שלנו.

<רחמים יונה: אני מדבר על המועצה השכנה, התאומה שלנו, מנכ"ל המועצה פה, מוצלח, גם הם סביב סדר גודל כזה, כך שביחד אנחנו מסיעים כ-32,000 תלמידים ביחד בכלל.

<רחמים יונה: אנחנו כל יום מחלקים 12,000 מנות חמות לילדים, כשבעיקרון הגבייה שלנו שואפת לאפס, ההורים אפילו לא יכולים להשתתף.

<רחמים יונה: ביקשנו השתתפות של חצי שקל, קשה מאוד להורים לשלם.

<רחמים יונה: אנחנו מנסים להתכנס לאיזה שהיא התארגנות היום, ללא הצלחה.

<רחמים יונה: אבל לחלק מהילדים, בגלל המצב הסוציו אקונומי, זו פשוט הארוחה היחידה ביום שהם מקבלים.

<רחמים יונה: על זה כבר ארבע שנים אני לא מוותר, אנחנו מברכים על כל - - - היו מצבים שהמורים היו מכינים סנדוויצ'ים מכיסם לתלמידים.

<רחמים יונה: פה באמת מבחינה זאת מגיע לכל העוסקים במלאכה תודה רבה.

<רחמים יונה: אחת הבעיות המרכזיות שלנו זה הנושא של ההסעות של הילדים בתנאים לא תנאים.

<רחמים יונה: העברתי חוברת גם לעוזר שלך, תבדקו את זה.

<רחמים יונה: אנחנו מסיעים ילדים ב-350 קילומטרים בשטחי עפר, ואדיות, הרים.

<רחמים יונה: אין לנו תשובה בעניין הזה.

<רחמים יונה: הרכב החדיש, למעשה השנתונים של משרד החינוך מוגבלים לעשר שנים, אף רכב חדש לא יכול להיכנס לשטחים האלה.

<רחמים יונה: בימי הגשמים רוב בתי הספר סגורים, הילדים לא יכולים להגיע מאחר שאין גישה לבתי הספר.

<רחמים יונה: הדרכים האלה מהוות באמת סכנת נפשות מבחינת היום יום.

<רחמים יונה: גם שם ביקשנו תקציב לאחזקה שוטפת כי מעולם לא החזיקו את הדרכים האלה.

<רחמים יונה: אנחנו לקחנו יועץ ארגוני לעניין הזה ומול משרד החינוך עשינו משא ומתן.

<רחמים יונה: אני מקווה שנמצא איזה שהיא דרך ביחד איתכם לפתור את הבעיה.

<רחמים יונה: אחת, שיעלו לנו את השנתון שמגבילים אותו לעשר שנים.

<רחמים יונה: אין אוטובוס לעשר שנים, באף חברה לא - - - ושתיים, האחזקה של הדרכים לבתי הספר האלה היא בעייתית, בחורף הקשה הם בבעיה.

<רחמים יונה: גם מבקר המדינה התייחס לנושא הזה, לגבי ההסעות, בדוח האחרון.

<רחמים יונה: אנחנו אפילו לקחנו חברות חקירות פרטיות כדי לבלוש ולבדוק את ההיסעים והחברות ועניינים.

<רחמים יונה: עם כל זה קיבלנו את הדוח האחרון, בהתאם לדוח אנחנו פועלים.

<רחמים יונה: אני מקווה שהנושא הזה ימצא פתרון.

<רחמים יונה: אבל מכם, אפילו אם יתקיים דיון בנושא של ההסעות, מאוד הייתי רוצה להיות שותף כי מבחינת החוק אנחנו פשוט עבריינים, מסיעים 16,500 ילדים.

<רחמים יונה: אי אפשר להשאיר אותם בבית.

<רחמים יונה: מי שרואה את הדרכים, רק נכנסתם בדרך קצרה, אתם יכולים לראות את המקום, זה ממש בהרים וגבעות וזה דבר קשה מאוד.

<רחמים יונה: המצב הסוציו אקונומי, אנחנו בדירוג 1.

<רחמים יונה: חבר הכנסת טלב יודע, אם היה דירוג מתחת ל-1 אנחנו גם שם היינו נכנסים.

<רחמים יונה: האבטלה היא קשה מאוד, 50% לפחות מהגברים לא עובדים, נשים אולי 80% פלוס.

<רחמים יונה: אין שום מדד מבחינת מועצה אזורית כי אנחנו שייכים למצפה רמון, לערד, לדימונה, לבאר שבע, מפוזרים בשירותי התעסוקה של הסביבה הקרובה.

<רחמים יונה: מאז כינונה של המועצה למעשה נבנו עשרות מוסדות חינוך במבנים קשיחים מודרניים שלא מביישים אפילו את מיטב ה - - - כמו בתל אביב ואחרים.

<רחמים יונה: אנחנו היום נראה דוגמה של בתי ספר, בעידודו של תמיר, שבשנים האחרונות פעל רבות.

<רחמים יונה: בתי הספר האלה, למעשה החדשים, מחליפים את בתי הספר שאנחנו רואים כדוגמתם פה, שנבנו לפני למעלה מ-30 שנה.

<רחמים יונה: האחזקה של בתי הספר היא קשה מאוד, יקרה מאוד.

<רחמים יונה: אין לנו תשובה לגבי האחזקה השוטפת של בתי הספר האלה.

<רחמים יונה: מנהלי בתי הספר עושים כמיטב יכולתם להתמודד עם הבעיה הזאת.

<רחמים יונה: כמו שהמנהל אמר, בית הספר הזה חובר לרשת החשמל רק לפני שלושה חודשים.

<רחמים יונה: כאלה יש לנו עוד שבעה בתי ספר, שכל יום שורפים לנו 3,000 שקל.

<רחמים יונה: בשעה שתיים הם סוגרים כדי לחסוך.

<רחמים יונה: אנחנו הופכים את בתי הספר האלה לבתי ספר קהילתיים מאחר שאין לנו מוסדות ציבור, מתנ"סים ואחרים ואם אין חשמל אז בתי הספר סגורים.

<רחמים יונה: בבתי הספר האלה יש לנו שמירה.

<רחמים יונה: זה אחד הדברים שאני מאוד מבקש התייחסות שלכם.

<רחמים יונה: שמירה לבתי הספר, לגני הילדים שאנחנו בונים, מאחר שבתי הספר האלה נבנים לא במרכזי היישובים, בסמיכות לתושבים, אנחנו בונים אותם ונראה אותם גם פה ונראה אותם גם באבו אל קרינאת כשנהיה.

<רחמים יונה: אנחנו לוקחים מרכז שירותים, בונים בתי ספר כשאין בתים מסביב.

<רחמים יונה: אנחנו פשוט פולשים לאיזה שהוא שטח, בהסכמה של התושבים, למרות התנגדויות כאלה ואחרות.

<רחמים יונה: עד היום בנינו באמת עשרות בתי ספר, שתי המועצות, משרד החינוך מבחינתו לא חוסך באמצעים הכספיים, אבל יש לנו בעיות אמיתיות של הקצאת הקרקע, הן מהמינהל ובעיקר המלחמה היא מול התושבים.

<רחמים יונה: אנחנו רואים את התושבים שלנו, חבר'ה חמד אחד אחד, אין מה להגיד, אבל כשהם מגיעים לנושא של בנייה או להעביר כביש, יש התנגדויות.

<רחמים יונה: לא הגענו להסדר, לא הגענו לזה והבעיה מתחילה שם.

<רחמים יונה: הרבה מאוד פרויקטים מעוכבים בגלל הנושא של תביעות בעלות ואי הסכמה של התושבים עצמם, כך שזו בעיה קשה מאוד.

<רחמים יונה: אני למעשה במסגרת שלי, עם החבר'ה במועצה, מנכ"ל המועצה והחברים האחרים, הגענו עד היום לפתרונות מול התושבים, אין לי עיכוב בבנייה, אבל במקומות אחרים יש הרבה מאוד בעיות.

<רחמים יונה: אחד הדברים, אנחנו נראה גם בהמשך, גם מבנה המועצה, אולם ספורט, יש התנגדות של התושבים עם כל זה שזה נותן פרנסה ונותן - - -

<קריאה: למה?

<רחמים יונה: כי הם אומרים 'זה שלנו', המדינה לא הגיעה להסדר, רוצים פיצויים ואנחנו לא גוף שנותן פיצויים.

<רחמים יונה: אנחנו לא מינהל ולא אחרים, כך שמבחינה זאת אנחנו בבעיה די קשה.

<רחמים יונה: הנושא של האכלוס.

<רחמים יונה: לגבי איפה לבנות את בתי הספר, אנחנו בונים את בתי הספר בעיקרון מוכתבים על ידי הרשות להסדרת הבדואים.

<רחמים יונה: עם אין פיתוח של שכונות, עם אין תשתיות-על לתוך השכונות הפנימיות ביישובים, אנחנו עד היום, שתי המועצות, בונים את בתי הספר, יסודי ותיכון אחד, במרכז השירותים, אחר כך אנחנו בונים בהתאם לכספים שיתקבלו לתשתיות על.

<רחמים יונה: תיקחו את זה בחשבון.

<רחמים יונה: אחד הדברים שמקשים עלינו זה הנושא של התקצוב.

<רחמים יונה: משרד החינוך מתקצב אותנו במסגרת בנייה, במסגרת הגדר או המגרש של בית הספר.

<רחמים יונה: מעבר לגדר לא מעניין אותו, לא חיבורי חשמל, לא חיבור תשתיות, לא כבישים ולא שום דבר.

<רחמים יונה: זה אחד הדברים שמקשה עלינו.

<רחמים יונה: עד לפני חצי שנה אף אחד לא עזר לנו בעניין הזה - - -

יעקב מרגי: למה אתה לא לוקח מההיטלים של הבנייה החדשה שאתה בונה מסביב?

יעקב מרגי: אני אומר את זה בציניות.

<רחמים יונה: לא, אין בנייה חדשה - - -

יעקב מרגי: אין בנייה, איך יהיה?

<רחמים יונה: אין שיווק.

<רחמים יונה: בכל המועצה שלי עד היום קיבלו חמישה תושבים היתר בנייה חוקי.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בציניות.

<רחמים יונה: כן, אני אומר, זה חלק מהבעיה, שהסמכויות של השיווק לא אצלנו בכלל, זה אצל הרשויות ואנחנו צריכים להתמודד עם בניית בית ספר במתחם מסוים, אבל בלי קשר לסביבה שלו בכלל.

<רחמים יונה: התקציב לחבר אותו לכביש הראשי הוא לא אצלנו.

<רחמים יונה: היום משרד החקלאות, בראשותו של אורי אריאל, נכנס לעובי הקורה, קיבלנו תקציב של 13 מיליון שקל, שתי המועצות, אנחנו נראה גם את אחד הפרויקטים שעשינו בתקציב הזה, 6.5 מיליון.

<רחמים יונה: בזכות הכסף הזה חיברנו שלושה מוסדות חינוך באמת עם תשתית ראויה, מבית הספר לכבישים הראשיים ואחרים.

<רחמים יונה: עיקר הנושא שלנו הוא הנושא של בתי הספר התיכוניים.

<רחמים יונה: אמרתי את זה הרבה פעמים ואנחנו נותנים דוגמה של בית הספר הזה.

<רחמים יונה: הם לומדים פה עד כיתה ט', ולמה?

<רחמים יונה: במשך כל השנים בבתי הספר, מפה הייתה נשירה, עד כיתה ט' נתנו להם עוד שנה ללמוד, ומפה 50% ו-60% הייתה נשירה כי הילדים היו צריכים לנסוע לערוער - - -

<קריאה: כמה אחוז נשירה?

<רחמים יונה: הייתה נשירה 50%-60% בעבר.

<רחמים יונה: היום, עם פתיחת בתי הספר שלנו - - -

יעקב מרגי: אם כבר נכנסת לנתונים, 50% זה בכל המועצה או דווקא ביישוב הזה?

<רחמים יונה: לא, בכל המועצה.

<רחמים יונה: היישוב הזה הוא חריג מבחינה זאת כי אנחנו - - -

יעקב מרגי: כי הנתונים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: אם ארבעה בתי ספר תיכוניים וסך הכול 1,850 תלמידים, זה מדבר בעד עצמו, שהנשירה היא גבוהה.

<רחמים יונה: אבל זה בתי ספר שלנו, אנחנו מסיעים ילדים מפה לבתי ספר בערוער, ברהט.

יעקב מרגי: תוסיף.

יעקב מרגי: אם אתה אומר - - -

<רחמים יונה: לא, אם אני הולך לפתוח בית ספר שלי שגב שלום סוגר בית ספר היום.

<רחמים יונה: אני מסיע הרבה מאוד ילדים שלי שגומרים, כל אלה מאל עזאזמה מוסעים לשגב שלום.

<רחמים יונה: באל עזאזמה יש לי 2,000 תלמידים.

<רחמים יונה: אז אם אתה לוקח את השכבות - - -

<קריאה: כאן אי אפשר להפריד בין חטיבה לתיכון.

<קריאה: החל מכיתה ז' מתחיל התיכון כאילו.

מירב בן ארי: גם בנתניה זה ככה, לא רק פה.

<קריאה: בסדר, לכן הוא כאילו מחשב לך את ה - - -

יעקב מרגי: אחר כך עמירה תתייחס.

<רחמים יונה: אני אומר, עוד עמרם היה פה, באמת זכינו לפתוח בתי ספר.

<רחמים יונה: ואני אומר לכולם ולחברים שלי, פתיחת בית ספר תיכון היא סגירת בית סוהר בסביבה שלנו.

<רחמים יונה: ילדים, שעות הפנאי שלא היו להם בכיתה, נפלטים והולכים למערכת מגיעים לבית ספר.

<רחמים יונה: ילד שמגיע לכיתה א' אנחנו גאים בזה, כמעט 28% מסיימים י"ב, שלא היה אף פעם דבר כזה.

<רחמים יונה: פה עשינו דבר, מעשה, שגם מבחינת ציוני בגרות אנחנו עומדים מעל הסטנדרט.

<רחמים יונה: סך הכול ההשקעה יפה.

<רחמים יונה: בעיות לא חסר.

<רחמים יונה: הבאנו לפה חוברת, בסך הכול מבחינת שיתוף פעולה עם המחוז ועמירה, ניר חזר לפעילות, תמיר בן משה עושה עבודת קודש, אין לי טענות.

<רחמים יונה: מבחינת תקציבים, הוא אומר 'תנו מגרשים, אני אתן תקציב'.

<רחמים יונה: אז על זה אנחנו באמת מודים.

<רחמים יונה: וחברי הוועדה, אני בטוח שחלק מהבעיות עוד יבואו לשולחנכם, כולל ההסעות, ואני מאוד מקווה שיתקיים דיון בעניין הזה.

<רחמים יונה: תודה רבה.

<רחמים יונה: את הסיכום נעשה בבית הספר.

יעקב מרגי: סיכום בסוף.

יעקב מרגי: לפני שעמירה תתייחס רק חשוב שתדעו, בשולחן הוועדה של ועדת החינוך עלתה סוגיית המורים מהצפון עם המגורים שלהם בבאר שבע ורישום הילדים והיא נפתרה בעקבות הדיון.

יעקב מרגי: משרד החינוך ועיריית באר שבע נכנסו לתמונה.

יעקב מרגי: כנ"ל גם סוגיית הבינוי, הפערים בבינוי בבתי ספר בכלל במגזר הערבי ובבדואי בפרט, והעמדה הייתה של משרד החינוך, אדרבא, הבעיה זה לא בגלל תקציב, יותר בגלל הקצאות מגרשים ואיך אומרים?

יעקב מרגי: יותר משהעגל רוצה לינוק הפרה רוצה להניק, אבל כנראה שבמגזר הבדואי במיוחד סוגיית הקרקעות וההסדרה היא בלב העניין.

יעקב מרגי: בבקשה, עמירה.

<עמירה חיים: קודם כל תודות לאכסניה, תודה לחאתם ולצוות בית הספר על עבודה מיטבית ברמה מאוד מאוד גבוהה, על התגייסות והסתערות לעבר המשימות וגם המון יוזמה.

<עמירה חיים: הבנתם לאן צריך לקחת את החברה הבדואית ואתה מנהיג חינוכי ומנהיג, לא רק מנהל בית ספר וזה מאוד מאוד חשוב.

<עמירה חיים: נהנינו מאוד לבקר, לראות את הילדים מדברים בעברית טובה, ואני יודעת שזה קורה גם בכיתות אחרות.

<עמירה חיים: אנחנו נעבור דרך כיתה א' לראות שכבר מכיתה א' לומדים עברית כאן.

<עמירה חיים: וכך זה קורה בכל המרחב.

<עמירה חיים: יש עוד מה לעשות, המון בתחום הזה של העברית, יש ילדים שלא מספיק דוברי עברית, זה נכון, אבל באופן כללי יישר כוח על כל המשימות.

<עמירה חיים: נכנס ד"ר איציק תומר, מנהל המחוז לשעבר, שאני החלפתי אותו, ותמיד ככה בלב פינה חמה, והיום הוא ראש המועצה של אלקסום.

<עמירה חיים: גם איציק תומר הסתער על הנושא של המגזר הבדואי, וחלק מהדברים, אנחנו ממשיכים אותם.

<עמירה חיים: המגזר הבדואי של היום הוא סיפור של שינוי משמעותי מאוד ומגמת שינוי מאוד רצינית.

<עמירה חיים: אם אנחנו מסתכלים 10 או 12 שנים אחורה, לא הייתה גננת מוסמכת אחת במחוז דרום, לא היו מורים מוסמכים, רוב המורים הגיעו מהצפון.

<עמירה חיים: אנחנו הלכנו על תשתית פדגוגית חזקה, לחזק את הרשת הפדגוגית יחד עם כל השותפים.

<עמירה חיים: יושב כאן מוחמד אלהיב, שהוא שותף של המחוז, הציגו אותך כשנכנסת, הממונה על החינוך הבדואי.

<עמירה חיים: היום כל הגננות מוסמכות, כולן בנות המקום, במסלול הכשרה מואץ, שעשינו כאן במקום.

<עמירה חיים: גם המורים מוסמכים, פחות מורים מגיעים מהצפון, אם פעם 80% היו מהצפון היום 20% מהצפון.

<עמירה חיים: ככל שמשרד החינוך משקיע יותר, מכניס יותר שעות אנחנו מוצאים את עצמנו מחפשים עוד מורים אז מביאים מהצפון.

<עמירה חיים: אז זה טוב, אם לא היו מוסיפים שעות אז אולי לא היינו מביאים, אז צריך לראות את זה משני הצדדים כדבר נפלא.

<עמירה חיים: ההישגים במגזר הבדואי הם במגמת עלייה, אבל כל מי שעובד כאן ביום יום יודע כמה זה לא פשוט.

<עמירה חיים: אנחנו הצלחנו להגיע ל-50% בבגרות.

<עמירה חיים: 50% זה המון, יש יישובים יהודיים שלא מגיעים ל-50%.

<עמירה חיים: במיצ"ב אנחנו במגמת שיפור כשמסתכלים במבט רב שנתי.

<עמירה חיים: השנה, גם אם הייתה ירידה במדע וטכנולוגיה, הייתה עלייה במתמטיקה, הייתה ירידה במקום אחר, צריך לראות שיש תנודתיות, זה נכון, אבל כשמסתכלים לאורך שנים אז רואים את מגמת השיפור וצריך כאן לראות לאורך השנים.

<עמירה חיים: אנחנו נמצאים כאן בבית ספר שנמצא באזור בלתי מוכר אז אנחנו נמצאים במבנים יבילים, אחר כך אנחנו נעבור למקום שמוכר אז תראו גם את הבנייה.

<עמירה חיים: לגבי התיכון, התלמידים שלומדים בבית הספר הזה לומדים עד כיתה ט', למה?

<עמירה חיים: אם פעם היו רק עד ו', ז' ו-ח', הצלחנו לאשר להם יסודי א'-ט' כדי לאפשר לילדים ובעיקר לבנות ללמוד, כי לעתים במעברים נופלים אנשים.

<עמירה חיים: ב-י' הם כבר יותר חזקים, גם הבנות חזקות יותר ב-י'.

<עמירה חיים: לאן הם הולכים?

<עמירה חיים: הם הולכים לסביבה, זה נכון, אבל עכשיו אנחנו בונים את תיכון אבו תלול, שזה פחות מ-10 דקות נסיעה.

<עמירה חיים: הוא עכשיו ביבילים אבל בשנה הבאה כבר יש תקצוב.

<עמירה חיים: תמיר יתייחס לכל הנושא של הבינוי בסוף, אנחנו בונים בית ספר שיכול לאכלס את התלמידים של בית הספר הזה.

<עמירה חיים: ירצו להיפרד מ-ז'-ט' ייפרדו, ירצו להיפרד רק מ-ט' ייפרדו, לא ירצו להיפרד, שיישארו ואחר כך יעברו ב-י'.

<עמירה חיים: אנחנו נעשה משא ומתן עם הרשות המקומית מה הם רוצים, אבל יש איזה שהוא מתווה, כי אין לנו אישור לבנות תיכון ביבילים.

יעקב מרגי: עמירה, אנחנו יודעים למדוד את שיעור הנשירה מ-ט' ל-י'?

<עמירה חיים: שיעור הנשירה, שהוא מסודר לנו בצורה של נתונים, יש לנו ישיבת סיכום, נוכל אחר כך לדבר כי זה הנושא שאתם ביקשתם לדון בו.

יעקב מרגי: במיוחד בין ט' ל-י'.

<עמירה חיים: כן, על הכול, נווה מדבר, אלקסום ויישובים אחרים, תוכלו לראות.

<עמירה חיים: אלקסום ונווה מדבר, אלה שני היישובים של שתי מועצות אזוריות שיושבות במקום אבו בסמה, שאר שבעת היישובים הם יישובי קבע, מועצות, שש מועצות בעיר אחת, רהט, והעשייה כאן היא עשייה מאוד מאוד מורכבת, אבל עם אהבה מאוד מאוד גדולה.

<עמירה חיים: כל אנשי המחוז שיושבים כאן מאוד מאוד מגויסים.

<עמירה חיים: צריך לומר, סלימאן, שהוא המפקח של בית הספר, יושב כאן ניר שמואלי, סגן מנהלת המחוז, יושבת אסנת זגורי, שהייתה עד לפני חצי שנה סגנית מנהלת המחוז והיום היא אחראית על תחום תיאום ובקרה ואיכות השירות.

<עמירה חיים: דרך אגב, מחוז דרום זכה בשבוע שעבר במקום ראשון בפרס איכות השירות של כל משרד החינוך.

<עמירה חיים: הייתה תחרות בין כל שבעת המחוזות ואנחנו זכינו בפרס איכות השירות שמדד גם את התפקוד של מתן השירות וגם את התפקוד של הנהלת המחוז ואיך היא מתארגנת והופכת את שיפור השירות כחלק מההוויה היומיומית שבמחוז.

<עמירה חיים: אנחנו מאוד מאוד גאים בכך.

<עמירה חיים: אנחנו נצא מכאן לראות ביציאה את כיתה א' ומשם נצא.

<עמירה חיים: כל שאר השאלות והדברים שתרצו לדון נדון בהם בסיכום, אבל לפתיחה זה מה שיש לי כאן לומר.

<חאתם אבו קוידר: אנחנו מודים לכם.

<עמירה חיים: אני רוצה לומר גם שתמיר בן משה הגיע במיוחד לכאן ויש כאן עשייה יוצאת מן הכלל של באמת יד וכפפה שלנו בנושא של הבינוי.

<עמירה חיים: יושב כאן בני מלכה מהמחוז, שהוא אחראי על תכנית החומש, יושבת סמירה שהיא מפקחת גני ילדים, שרצה כאן כל הזמן בין הגנים ועושה כאן עבודה מצוינת.

<עמירה חיים: ועלי, מפקח על אזורי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב אבו עראר רצה לומר.

טלב אבו עראר: טוב, חברים, אני מברך את בואה של ועדת החינוך ומי שעומד בראשה, ידידי יעקב מרגי.

טלב אבו עראר: מכאן אנחנו מבקרים בבית ספר שהוא אולי מהטובים בדרום בין יהודים וערבים, יהודים ובדואים.

טלב אבו עראר: היינו גם רוצים לזמן אתכם לביקור בבתי ספר אחרים בדרום, במגזר הבדואי.

טלב אבו עראר: דיבר ראש המועצה, נתן סקירה טובה על היישובים שהם בפיקודו, כאן אנחנו במחסור רב מבחינת בתי ספר תיכוניים.

טלב אבו עראר: כמו שציינו חבריי לפניי, מנהל בית הספר וגם ראש המועצה, שתלמידי התיכון כאן נזקקים להתפזר בין יישובים כמו ערוער, ערערה בנגב וכמו תל שבע ושגב שלום, הדבר הזה גורם לנשירה באחוזים גבוהים ולכן הגיע הזמן שננטרל את החינוך מהמדיניות הקיימת המתמשכת כלפי היישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: לא רק חינוך.

טלב אבו עראר: חינוך, רווחה ודברים חיוניים אחרים, אבל לגבי החינוך במיוחד, להקים.

טלב אבו עראר: אני כתלמיד כאן - - -

יעקב מרגי: חינוך, בריאות ורווחה.

טלב אבו עראר: בסדר גמור.

טלב אבו עראר: אני כתלמיד, אם אני אמשיך להיות על תקן זמני זה לא מייצר לי כאן אווירה חינוכית שתעזור לי ותקל עליי ולכן הגיע הזמן להקים בתי ספר.

טלב אבו עראר: אז עד שאנא עארף, על מנת לכבוש את המגזר הבדואי, שייקחו את בית הספר, מה הבעיה?

יעקב מרגי: לא, עד שההנהגה הבדואית תשחרר את המתווה והכול יהיה בסדר.

טלב אבו עראר: איזה מתווה?

יעקב מרגי: מתווה שאני הייתי שותף לו בממשלה.

טלב אבו עראר: בסדר, אני חולק על זה.

יעקב מרגי: והוא מתווה נדיב, אני בעד להיות נדיב.

יעקב מרגי: מישהו אמר לי, אני לא אחשוף את שמו, יש לי חבר מאבו קוידר, הוא אומר לי 'תגיד לטלב אבו עראר, עם כל הכבוד הוא גר בווילה והוא עדיין תקוע בפחון, אני רוצה הסדר'.

טלב אבו עראר: תקשיב, עמירה חיים, כמנהלת מחוז, האמת, בלי שום מחמאות, אני לא מחלק כאן היום מחמאות - - -

נורית קורן: תחלק, זו ההזדמנות.

טלב אבו עראר: היא עושה את העבודה נפלא, היא לא מבדילה בין בדואי ויהודי וברישום זה מוכר ובלתי מוכר.

טלב אבו עראר: כך אני מרגיש וכך אני רואה.

טלב אבו עראר: גם מפקח בית הספר עושה את העבודה, באמת, כולם כאן, אבל מי שחוסם אותם זו המדיניות.

טלב אבו עראר: אם אתה תבקר בבית ספר, בוא נגיד - - -

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לצאת.

יעקב מרגי: נתתי לו דקה.

טלב אבו עראר: אנחנו בנאום שלוש דקות.

יעקב מרגי: תנו לו דקה, אני אפשרתי לו.

טלב אבו עראר: חברים, גם ילדי הגן, שדרך אגב, הדברים הכי חשובים שיש, 30% מהילדים בגילאי 3-4 ביישובים הבלתי מוכרים ללא מסגרת חינוכית, בלי גן.

טלב אבו עראר: וגם כאן בסביבה הזו, שמסיעים ילדי גן.

טלב אבו עראר: החוק הישראלי אומר שכאילו מתחת ל-2 קילומטרים מותר להסיע, אבל יותר לא.

יעקב מרגי: הפוך, אצלנו הפוך.

יעקב מרגי: מי שגר פחות מ-2 קילומטרים, יש מקומות של 3 קילומטרים, יש מקומות של 5, לא מסיעים אותו.

טלב אבו עראר: נכון, לא מסיעים אותו.

טלב אבו עראר: אבל כאן התנאים אחרים, ביישובים הבלתי מוכרים התנאים מאוד קשים, אי אפשר לאכוף את החוק כאן.

יעקב מרגי: אין ספק, אבל, טלב, זה לסיכום.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<חאתם אבו קוידר: אנחנו מודים לכם.

<חאתם אבו קוידר: (בסיור)

<רחמים יונה: אנחנו נמצאים ביישוב לא מוכר אבו קוידר.

<רחמים יונה: בתכנית למרות הצפיפות מתוכנן כבר שנים שכל היישובים האלה למעשה מיועדים לרהט.

<רחמים יונה: יש ויכוח נכון להיום גם מצד רהט וגם מצד היישובים ללא פתרון.

<רחמים יונה: בית הספר הזה שראינו הוא אחד מבתי הספר היפים שלנו, במבנים האלה שראיתם, היבילים, בית ספר שלפחות 20 וכמה שנים.

<רחמים יונה: השטח הצמוד אלינו, שאנחנו עוברים בו, הוא שטח פרטי שהיה לנו בג"צ לפני שנתיים, היה צו פינוי מהשטח הזה, מהבעלים.

<רחמים יונה: הגענו להסכמה איתם על שכירות למשך שש שנים, אנחנו עדיין פה בשכירות.

<רחמים יונה: הדרך פה היא לא דרך, יש לנו תקציב פה של כמיליון וחצי, משרד התחבורה מתעכב בגלל אישור התכניות על ידי הוועדה המחוזית.

<רחמים יונה: מתוכנן למעשה כניסה מסודרת.

<רחמים יונה: בהמשך נעבור פה ליישובים של המועצה.

<רחמים יונה: שטח המועצה, אנחנו ארבעה יישובים, כ-38,000 דונם, פה מולנו היישוב אבו תלול, שהמדינה הכירה בו לפני כחמש שנים.

<רחמים יונה: מצד ימין זה באר שבע, בצד שמאל, יש תכניות למרכז שירותים שאנחנו בונים היום למעשה, תיכף נראה את בית הספר התיכון, יש פה שני בתי ספר יסודיים ויבילים, אבל בית הספר התיכון, אנחנו נראה אולי מרחוק, התחלנו לבנות שם בית ספר תיכון חדש.

<רחמים יונה: נכון להיום יש בית ספר שמשרת את התלמידים, כ-450 תלמידים, במבנים יבילים.

<רחמים יונה: זה מקרה חריג באישורה של עמירה כדי לתת מענה לילדים.

<רחמים יונה: זה באמת מבחינה זאת חריג, אנחנו קיבלנו תקציב מתמיר, 3,700 מטר מרובע, ואנחנו הולכים לבנות.

<רחמים יונה: פה אתם רואים בצד ימין, זה בית ספר אלמוסתקבל, זה בית ספר של מעל 1,000 תלמידים ובהמשך עוד בית ספר יסודי.

<רחמים יונה: השטח של היישוב הזה הוא בין הגדולים שלנו, זה 11,500 דונם, תכניות מתאר מפורטות אין ליישוב, רק למרכזי השירותים והדרכים הראשיות.

<רחמים יונה: מי שיראה בעין, אתם תראו את הגידור של הפחים פה, המתחם הזה, הולך להיבנות פה בית הספר התיכון החדש.

<רחמים יונה: התחלנו עבודות.

<רחמים יונה: אספקת המים.

<רחמים יונה: זה אחד המצרכים המבוקשים ביישובים שלנו, נעשית רק באמצעות מרכזיות.

<רחמים יונה: אתם תראו בצד ימין של הכביש מרכזיות שאנחנו נותנים מים, מפה בשעון של החבר, הוא מושך צינור עד בית המגורים שלו, איפה שהוקם.

<רחמים יונה: האספקה, המועצה נותנת ליישובים שלה באמצעות שירות של מימי הנגב.

<עמירה חיים: רחמים, תראו, יש ילדים בחוץ שהם רועי צאן, שלא הולכים למסגרות חינוך.

<רחמים יונה: זה צריך להגיד לקב"סים, שיבואו להסתובב שם.

<רחמים יונה: עמירה, אל תתעלמי, זה עונת מרעה, יש בעיה קשה בעונות מרעה.

<רחמים יונה: אנחנו עושים את הכול כדי להתמודד עם העניין הזה.

<עמירה חיים: ואז הם במרעה שלושה חודשים ובאים בדיוק למבחן המיצ"ב.

<עמירה חיים: אני אומרת, הלוואי שיבואו יומיים אחרי.

<רחמים יונה: בצד שמאל יש לנו עוד בית ספר, ביר אל משאש, גם שם יש את ההנחה של רשת החשמל בעבודה וכביש מתוכנן לתוך בית הספר עצמו.

<רחמים יונה: בניגוד למועצות אזוריות, כבוד היושב ראש, אין רצף טריטוריאלי למועצה אזורית נווה מדבר, זאת אומרת כל יישוב בפני עצמו וביניהם זה שטח גלילי או של מועצות אחרות.

<רחמים יונה: אחד הדברים שהם בעיה זה הנושא של פיתוח היישוב הזה.

<רחמים יונה: אני בונה בית ספר יסודי ותיכון במרכז היישוב, כל עוד אין פיתוח תשתיות במרכזי השכונות עצמן אני לא יכול לבנות שם בתי ספר, גם ככה אני מסיע אותם וכל זה.

<רחמים יונה: יהיה פיתוח תשתיות על כבישים, ביוב, מים וחשמל, אני יכול לבנות שם.

<רחמים יונה: נכון להיום אנחנו אולי שתי מועצות בנינו אולי 30 בתי ספר, אבל אפילו בית ספר אחד לא נסגר.

<רחמים יונה: יש לנו גם נושא של ריבוי טבעי שאיתו מתמודדים, בית ספר שהיה 1,000 תלמידים למעשה היום נניח יש בו עדיין 500 ו-600 עד שנבנה את השאר, נפזר אותו לשכונות.

<רחמים יונה: זו משימה קשה, אבל אנחנו בדרך ומשרד החינוך עוזר בנושא הזה, לא יכול להגיד שלא נותנים לנו תקציבים, 'תן קרקע', תמיר אומר, 'אני אאשר לכם'.

<רחמים יונה: בית ספר תיכון של 3,700 מטר אני בונה כבר, יש לי פרוגרמה לבית ספר יסודי, הולך לבנות אותו שם.

<רחמים יונה: מבנה המועצה, הולך לבנות שם ביישוב, אולם ספורט אזורי, יצא מכרז גם באבו תלול.

<רחמים יונה: כל זה ביישוב אחד.

יעקב מרגי: היום אין - - -

<רחמים יונה: המועצה היום ממוקמת בבאר שבע, במבנה שכור, וזה אחד הדברים שביקשתי ממשרד הפנים לאשר לנו הלוואה, להעתיק אותם למרכז אחד היישובים שלנו.

<רחמים יונה: בחרנו באבו תלול כי הוא בדרך, כמקום מרכזי בציר דימונה, כולל היישוב שלנו בביר הדאג'.

<רחמים יונה: כל הדרכים שאתם רואים וכל התושבים מצד שמאל זה פזורה.

<רחמים יונה: מתוך הערים האלה ואיפה שהם נמצאים אנחנו מסיעים פה ילדים ותראו את הדרכים שהרכבים שלנו צריכים לעבור.

יעקב מרגי: מה זה היישוב הזה שם?

<רחמים יונה: זה ערוער וכסייפה שם מצד שני.

<רחמים יונה: הערים האלה, איפה שאתם רואים את הצריפים והפחונים אנחנו מסיעים ילדים.

<רחמים יונה: זו אחת הבעיות שלנו במשרד החינוך, אנחנו מבחינת משרד החינוך עבריינים, אסור להסיע בדרכים לא סלולות ובואו תגידו לנו איך עושים את זה, ושתיים, השנתונים.

<רחמים יונה: האוטובוס הצהוב מותר עד 15 שנה, לנו מגבילים ל-10 שנים.

<רחמים יונה: יש פה אבסורד, שמאוד הייתי רוצה את ההתערבות שלכם דווקא בנקודה הזאת, היא מקשה עלינו.

<רחמים יונה: זה צומת ערוער בנגב, שמאלה זה ערוער וימינה אנחנו נכנסים ליישוב שלנו, אבו קרינאת, יישוב מוכר.

<רחמים יונה: גם מבחינת המועצה התברכנו בהרבה מאוד חברים שלנו, מנכ"ל המועצה הוא ביישובים שלנו, סלמן, ומהנדס המועצה מהיישוב עצמו, רכז הגנים, חינוך מיוחד, רכז הסעות.

<רחמים יונה: כולם מהיישובים שלנו ונותנים שירות.

<רחמים יונה: ימינה זה היישוב שלנו.

<רחמים יונה: מי ששם לב בפזורה, והיום בין מה שקורה בפועל, כשאתה לוקח יישוב מוכר, כשהיישוב הזה מוכר למעלה מ-10 שנים, לא קרה בו כלום.

<רחמים יונה: כלום.

<רחמים יונה: אין שוני למעשה בין האנשים שחיים פה לגבי תשתיות, ביוב, חשמל, מים, לבין הפזורה.

<רחמים יונה: אם לא יקימו בתוך מסגרת הקו הכחול למה שאנשים ייכנסו בפנים?

<רחמים יונה: פה בהמשך אנחנו רואים פה, פיתחנו פה אזור תעסוקה, זה פעם ראשונה שהמועצה האזורית שלנו - - - בצד ימין תיכף, השקענו פה איזה 6 מיליון שקל, שיווקנו פה מספר מגרשים, ביחד עם משרד הכלכלה.

<רחמים יונה: זה אזור התעסוקה בצד ימין.

<רחמים יונה: בצד ימין זה מרכז השירותים שנגיע אליו בהמשך.

<רחמים יונה: כל הדרך שנסענו בה זו סלילה של המועצה שנעשתה בשנת 2006 ופה מרכז השירותים של היישוב החדש.

<רחמים יונה: מצד שמאל, למעשה, זה לא שטח הקו הכחול שלנו, רק בצד ימין.

<רחמים יונה: השטח הריק לצדנו, השכונה מצד שמאל צריכה לעבור לפה.

<רחמים יונה: התיישבות, משפחת אבו עשיבה, מצד שמאל הם אמורים - - -

יעקב מרגי: יש הקמה - - -

<רחמים יונה: יש הקמה של רובם, החתימות הסופיות וניכנס לשם.

<רחמים יונה: מצד ימין, אחרי המבנה החום הזה, יש בית ספר חדש, בית ספר לחינוך מיוחד שדיברנו עליו, אזורי, פתחנו אותו השנה.

<רחמים יונה: יש נכון להיום כ-40 ילדים שלומדים ועמירה עשתה מאמץ עילאי לארגן את הילדים בשאר היישובים למעשה שעד היום קיבלו את השירות - - -

<עמירה חיים: תסתכלו, המבנה החדש מצד ימין, השנה פתחנו אותו, חינוך מיוחד אזורי.

<רחמים יונה: בית הספר פה, אנחנו לא ניכנס אליו, רק לגנים, זה בית ספר ישן שאמור לסגור את שעריו עם פתיחת עוד שני בתי ספר במרכז השירותים ביישוב החדש.

<עמירה חיים: אנחנו לא לפי לוח הזמנים.

<עמירה חיים: הוועדה מבקשת מאוד לעמוד בלוח הזמנים.

<יהודית גידלי: לפי לוח הזמנים קודם גנים.

<עמירה חיים: הגנים לא של פה, הגנים ליד אבו קרינאת.

<עמירה חיים: הגנים שליד בית הספר.

<רחמים יונה: זה הגנים הישנים, מה שרציתם לראות, ואחר כך נלך לחדש.

<יהודית גידלי: ובלבד שתעמוד בלוח הזמנים.

<עמירה חיים: תעלו ותרדו מהר ואנחנו נספיק את הכול.

<עמירה חיים: (המשך הסיור)

<עמירה חיים: חברים יקרים, אני לוקחת פיקוד.

<עמירה חיים: אנחנו נמצאים באשכול גנים.

<עמירה חיים: בשנים האחרונות אנחנו החלטנו, במקום שגנים יהיו בודדים, בכל מקום שאפשר ליצור מסגרת של אשכול גנים בסיוע של מינהל התכנון פתחנו אשכול, שגננות לא תהיינה בודדות, אלא שתהיה להם מנהלת אשכול שתוכל לתכלל את העשייה.

<עמירה חיים: כל מה שאמרתי עכשיו זה כדי לעשות לך שקט.

<עואלה אל עסיבי: תודה רבה.

<עואלה אל עסיבי: ברוכים הבאים.

<עואלה אל עסיבי: אני רוצה לשתף אתכם שאני מאוד מתרגשת שאני מול אנשים מכובדים.

<עואלה אל עסיבי: כמו שציינה עמירה חיים אני מנהלת חדשה, רק השנה הזאת קיבלתי את התפקיד החדש.

<עואלה אל עסיבי: בואו נתחיל.

<עואלה אל עסיבי: יש לי שישה גנים, שלושה של גילאי 5 ושלושה גנים של גילאי 4-5, סך הכול 220 ילדים, באשכול יש לי שש משפחות ויש ילדים מוסעים, 50% מהילדים מוסעים.

<עואלה אל עסיבי: יש מנהלת, שש גננות, יש מדריכות, גננות משלימות, יש פסיכולוגית, יועצת, מדריכות, גננות שילוב, מטמיעת קיימות ובנות מתנדבות מהשירות הלאומי.

<עואלה אל עסיבי: יש תכנית מעגל - - - יש צהרון והזנה, חוגי תנועה וחוג מדעים והשתלמות שהגננות עוברות, תכנית משולבת לחינוך וקיימות, השתלמות מדעים והשתלמות - - -

יעקב מרגי: הגננות מאיפה?

<עואלה אל עסיבי: הרוב מקומיות ואחת מהצפון.

<עואלה אל עסיבי: אנחנו שואפות לבניית תכנית החותרת לרווחתם הנפשית של כל באי הגן אשר יוביל לחינוך לערכים וללמידה משמעותית.

<עואלה אל עסיבי: אני והצוות שלי מאוד מאמינים ברווחה נפשית, סיפוק, הילד מרגיש נוח ומאושר ואנחנו נותנים לו תחושת מוגנות, שייכות ואוטונומיה, כך אני יכולה לקדם את הלמידה המשמעותית ולהטמיע ערכים.

<עואלה אל עסיבי: אני רואה בגיל הזה הזדמנות לשנות בדור החדש.

<עואלה אל עסיבי: אם אנחנו מנצלים ומטמיעים את הערכים מאוד חזק בילדים, למשל אני אתן לכם דוגמה, אחד הפרויקטים שאני רוצה להוביל, הוא - - - בעלי חיים.

<עואלה אל עסיבי: הילדים בגיל הקטן מתחברים לבעלי החיים.

<עואלה אל עסיבי: למשל הסיפור של שלמה, המלך, ראה נמלה קטנה ושינה את הכיוון של כל החיילים.

<עואלה אל עסיבי: אז אני בונה ילד שלומד לעזור, לקבל את האחר והם יהיו אזרחים טובים.

<עואלה אל עסיבי: אני רואה הזדמנות פז, בפרדיגמות של - - - פתרון לנקמת דם אצלנו במשפחה, אז לדור הזה אנחנו נבנה את הערכים ונטמיע אותם חזק אצלם.

<עואלה אל עסיבי: אלה תמונות של האשכול לפני.

<עואלה אל עסיבי: נכנסתי בתחילת השנה, זה מה שהיה האשכול.

<עואלה אל עסיבי: התמונות מדברות.

<עואלה אל עסיבי: הייתי בהתחלה מתוסכלת, מאיפה להתחיל.

<עואלה אל עסיבי: גם הצוות החינוכי לא הרגיש מוגן במקום הזה, לא בטוח, לא מזמין למידה.

<עואלה אל עסיבי: התמונות מדברות, אני לא רוצה לדבר יותר על המקום.

<עואלה אל עסיבי: התהליכים שנעשו.

<עואלה אל עסיבי: קודם כל עשיתי מיפוי צרכים.

<עואלה אל עסיבי: נכון, אני בדואית והם מהיישוב, אבל אני ממקום אחר ולכל אחד יש את הבייבי שלו.

<עואלה אל עסיבי: חשוב לי ללמוד איזה משפחות קיימות, מה האנשים פה, איזה צוות, איזה צרכים, כדי לקדם את האשכול.

<עואלה אל עסיבי: בניית חזון אחיד לאשכול.

<עואלה אל עסיבי: כל גננת הייתה עובדת בחזון שלה.

<עואלה אל עסיבי: עכשיו בישיבות עם הגננות בנינו חזון אחיד, שכל הכוח של הצוות הולך למטרה אחת מכוונת ועכשיו יש לגננות יותר זמן לפן הפדגוגי, הן לא מתעסקות בפן הניהולי, עכשיו הן מביאות לילדים למידה משמעותית ו - - - כמובן העצמת הגננות זה מאוד חשוב.

<עואלה אל עסיבי: בהתחלה הייתה התנגדות סמויה, מה?

<עואלה אל עסיבי: אנחנו מנהלות את עצמנו ובאה מנהלת להגיד לנו מה לעשות.

<עואלה אל עסיבי: היה חשוב לי ואני מאמינה, אני רוצה שיהיה מוטיבציה פנימית אצל הצוות שלי.

<עואלה אל עסיבי: חשוב לי לעשות את זה דרך מוטיבציה פנימית כדי לקדם את האשכול.

<עואלה אל עסיבי: הייתה הדרכה, למידת עמיתים, אחת הבעיות הבולטות זה הוונדליזם.

<עואלה אל עסיבי: ג'וליאני אמר בניו יורק, חלון שבור מזמין עוד חלון שבור וסביבה מוזנחת מזמינה ונדליזם.

<עואלה אל עסיבי: טיפלנו בזה עכשיו חזק, יש שומר ויש את המשפחות הקרובות ששומרות על המקום הזה.

<עואלה אל עסיבי: שייכנו אותן למקום הזה כדי לשמור.

<עואלה אל עסיבי: הגברת מעורבות ההורים.

<עואלה אל עסיבי: בהתחלה ההורים, יש מנהלת ויש מה להתלונן, כל הורה נכנס כועס.

<עואלה אל עסיבי: לקחנו, בנינו, חלום חלמנו, אני והגננות.

<עואלה אל עסיבי: הגננות היו מפחדות לחלום, אמרתי להם 'תחלמו, החלום זה בלי כסף'.

<עואלה אל עסיבי: לא ידענו איך להשיג את זה.

<עואלה אל עסיבי: ישבנו עם ההורים, כל הורה נכנס, הראינו את החלום ואיך שהם נכנסו ונרתמו לעזרה.

<עואלה אל עסיבי: הקשבתי להם עד הסוף וכולם יצאו עם כוח לעזור למקום.

<עואלה אל עסיבי: וזו נקודה מאוד חשובה, אם השינוי יהיה מהם, אתם צריכים להיות שותפים, שיהיה הכי מהר שיש.

<עואלה אל עסיבי: חלמנו.

<עואלה אל עסיבי: בנינו חלום, יש חלום, אנחנו צריכים משאבים.

<עואלה אל עסיבי: אני דיברתי על כל המשאבים, הקהילה נרתמו לעזרה, להגשים את החלום, הצוות החינוכי, המדריכות, כל הצוות החינוכי היה מוכן לשיתוף הפעולה, המועצה כמובן תמכה בחלום, הם גם עזרו בהגשמת החלום.

<עואלה אל עסיבי: מנהל בית הספר מאוד תמך בי, כי אני מנהלת חדשה ואני לא אשכח לו שביום הראשון הוא בא וקיבל אותי בצורה מאוד מכובדת.

<עואלה אל עסיבי: משרד החינוך, מאוד חשוב לי המפקחת, כל המשחקים, כל מה שעשיתי בחוץ, הסביבה החינוכית המאתגרת תהיה בהלימה עם תכנית הלימודים.

<עואלה אל עסיבי: לא סתם יופי, צריך לראות הלימה עם התכנית של משרד החינוך, שהילדים יהיו בסביבה מאתגרת,

<עואלה אל עסיבי: מסקרנת אותם.

<עואלה אל עסיבי: אבל זה לא מספיק, עדיין החלום גדול וצריך עוד משאבים.

<עואלה אל עסיבי: פניתי לכל מיני עמותות.

<עואלה אל עסיבי: אחת העמותות שלחה לי תשובה חיובית, כוכבי מדבר.

<עואלה אל עסיבי: הם ביקשו ממני כמה תנאים, לגייס להם ילדים מתיכון, 40 איש, יצרתי קשר עם מנהל בית הספר התיכון והיועצת וברוך ה' הנה אנחנו.

<עואלה אל עסיבי: זו התמונה של האשכול לפני חודשיים, בזכות - - - שנמצא פה, אני מודה לו, בזכותו תראו את התמונה.

<עואלה אל עסיבי: הוא הביא עובדים, עשה את השביל, אדמת חמרה.

<עואלה אל עסיבי: הוא תמך, הוא אמר לי 'עואלה, אני אתמוך בחלום שלך עד הסוף' והוא התחיל בהגשמת החלום, ואני מנצלת את ההזדמנות לתת לו את הכבוד והמון תודה.

יעקב מרגי: שני דברים.

יעקב מרגי: האחד, כמה ילדים מהמשפחות האלה לא זוכים להגיע לאשכול הגנים?

יעקב מרגי: שאת יודעת שהם יכולים להגיע.

<עואלה אל עסיבי: עכשיו או לפני כן?

יעקב מרגי: עכשיו.

<עואלה אל עסיבי: אחרי מה שעשינו, הילדים התחילו להגיע.

<עואלה אל עסיבי: אחרי מה שעשינו, ההורים מתקשרים מכל הארץ, 'אנחנו רוצים להביא את הילדים לאשכול'.

<עואלה אל עסיבי: יש לי שישה ילדים בני 3 עדיין בבית ואני - - -

יעקב מרגי: עובדת עליהם.

<קריאה: למה הם לא באים?

<עואלה אל עסיבי: הם אומרים בגלל הנסיעות, רחוקים ובני 3.

יעקב מרגי: זה סיבות, עזבו, אבל זה התהליך, זה בסדר.

יעקב מרגי: באיזה מכללה למדת גננות?

<עואלה אל עסיבי: במכללת קיי.

יעקב מרגי: לא סתם שאלתי, יש היום מאבקים קשים עם המל"ג על הסוגיה של העצמאות של המכללות.

<עמירה חיים: במכללת קיי במסלול הייעודי לבדואים?

<עואלה אל עסיבי: כן.

<עמירה חיים: כלומר כולם היו בדואים, נכון?

<עואלה אל עסיבי: תואר שני לא.

<עמירה חיים: תואר ראשון.

<עואלה אל עסיבי: כן, כולם היו בדואים.

<עואלה אל עסיבי: היו כמה קורסים משולבים.

<עמירה חיים: אלה ההכשרות המיוחדות שאנחנו עושים ל - - - רק עבורם - - -

יעקב מרגי: אוקיי.

<עואלה אל עסיבי: הנה התחלת החלום.

<עואלה אל עסיבי: עכשיו הגיעה העמותה, הם ישבו שלושה ימים, באשכול, בחופשה, הגיעו גם ההורים, היה השייח' של - - - הוא כיבד את המקום והוא הגיע ותמך ועזר.

<עואלה אל עסיבי: המועצה כמובן והצוות נרתם ועזר.

<עואלה אל עסיבי: לא תאמינו כמה אנשים היו בימים האלה.

<עואלה אל עסיבי: תסתכלו, התמונות מדברות כמה עבדו.

<עואלה אל עסיבי: העמותה נתנה לי הזדמנות פז להטמיע ערכים.

<עואלה אל עסיבי: הילדים ראו מודלים מולם, איך אני עוזר לעצמי.

<עואלה אל עסיבי: עשינו כיף, עשינו תקווה, והם התחילו, מה שעשתה העמותה אנחנו נמשיך.

<עואלה אל עסיבי: העמותה, הם שמו את הנשמה ואת הלב שלהם במקום הזה.

יעקב מרגי: רואים.

<עואלה אל עסיבי: ההורים באו, עזרו, תמכו, הביאו אוכל, גנן.

<עואלה אל עסיבי: כל אחד, כל הורה עזר במה שהוא יכול.

<עואלה אל עסיבי: השתדלתי שכל המשפחות יהיו עוזרים במקום הזה כדי לשייך אותם.

יעקב מרגי: במקום שאתה אוכל לא - - -

<עואלה אל עסיבי: גם המועצה עזרה לנו בשיפוצים, עזרה ותמכה.

<עואלה אל עסיבי: הצוות החינוכי, אני רוצה להגיד לכם, אני מאוד גאה בו, בא בחופשה, עשה אוכל שלושה ימים, עזר לצוות.

<עואלה אל עסיבי: הילדים אמרו 'פעם ראשונה אנחנו הרגשנו כמו בבית, יש אמא בבית', הילדים היו שותפים.

<עואלה אל עסיבי: הכי מקסים שהילדים היו שותפים בעשייה, צבעו, שתלו וגם ילדים של בית הספר, לא רק הילדים של הגנים.

<עואלה אל עסיבי: אחרי שסגרנו, הייתה חופשה כמה ימים לפני שאנחנו ניכנס, ילדים בוכים, רוצים לבוא לגן.

<עואלה אל עסיבי: יש חופשה וזה.

<עואלה אל עסיבי: הרגשנו את הטעם של ההצלחה, הילדים רוצים לבוא לכאן.

<עואלה אל עסיבי: כמובן יש אתגרים.

יעקב מרגי: אני עד היום רוצה לחזור לגן.

<עואלה אל עסיבי: אני מאמינה בגיל הזה, אני רואה בו הזדמנות פז.

<מוחמד אלהיב: עואלה, יש לכם קשר עם בית הספר?

<עואלה אל עסיבי: כמובן.

<עואלה אל עסיבי: קודם כל אני מתייעצת עם מנהל בית הספר לגבי המשפחות, כי הוא מכיר את הכול.

<עואלה אל עסיבי: במעברים יש שיתוף פעולה.

<עואלה אל עסיבי: עדיין אני חדשה, אנחנו חדשים, אנחנו מתכוונים שיהיו חונכים, שילדים מכיתה א' יחנכו ילדים מפה, זה בתכנון.

<רחמים יונה: יושבת כאן ועדת החינוך של הכנסת, מה את מבקשת?

<רחמים יונה: תבקשי.

<רחמים יונה: אמרת שיש לך חלום, תחלמי.

<עואלה אל עסיבי: הנה אתגרים.

<מוחמד אלהיב: תגידי משהו מרכזי.

יעקב מרגי: יונה, תאמין לי שהיא הכינה את עצמה.

יעקב מרגי: חנין זועבי, בבקשה, ברוכה הבאה.

יעקב מרגי: אני אדבר במקומה, היא יצאה לדרך מוקדם מאוד.

<עואלה אל עסיבי: אני אדבר על אתגרים ואחר כך אתם תדעו מה אני מבקשת.

<עואלה אל עסיבי: יש לי כמה משפחות שעדיין לא שולחות, יש אמהות שעדיין לא מגיעות לפה, כיוון שמבחינת ה - - - אסור להן להגיע לכאן.

<עואלה אל עסיבי: אני רוצה שכל המשפחות יהיו בשיתוף פעולה מאה אחוז עם האשכול.

<עואלה אל עסיבי: צורך באחזקת האשכול.

<עואלה אל עסיבי: יש לנו איש אחזקה אחד, זה צורך ממנו המון כוח ואנרגיה להתקשר עד שהוא מגיע.

<עואלה אל עסיבי: דבר קטן לוקח ממני המון - - -

יעקב מרגי: שומעים.

יעקב מרגי: בסיכומים אנחנו נתייחס לזה.

<עואלה אל עסיבי: ואני גם מטפלת בכל העניין של הנסיעות, זה לוקח ממני המון כוח, המון אנרגיה.

<עואלה אל עסיבי: אני רוצה לקדם את העניין של הפדגוגיה, הערכים, לא להתעסק עם הדברים האלה יותר מדי.

<עואלה אל עסיבי: יש צורך - - -

יוסף ג'בארין: מה ההסעות?

יוסף ג'בארין: לא הבנתי את הנקודה.

יעקב מרגי: יש בעיה קרדינלית על כל סוגיית ההסעות.

יעקב מרגי: היא צודקת, היא אומרת 'תנו לי למנף את הפוטנציאל הפדגוגי, אל תיתנו לי להתעסק עם ההסעות'.

<עואלה אל עסיבי: אני אמרתי לכם, בגיל הזה אנחנו מעצבים את האישיות של הילד ואני רוצה את הפונקציה של הפסיכולוגיה, יועצת, לעבוד ברמה פרו אקטיבית, לא כל הזמן מתעסקים לי בכיבוי שריפות.

<עואלה אל עסיבי: אני רוצה עוד אנשים, עוד כוח שיעזרו לי.

<עואלה אל עסיבי: אני רוצה יועצת שתעזור לי להעביר חוסן נפשי לילדים, פרויקטים ברמה פרו אקטיבית, לקדם את האשכול, לבנות חוסן, לבנות תשתית של כלים חינוכיים אופטימליים בגן.

יעקב מרגי: בגלל זה אנחנו מעלים את הפסיכומטרי לפסיכולוגים.

<עואלה אל עסיבי: אני רואה בפסיכולוגית וביועצת, זה אדם ש - - -

יעקב מרגי: נותן ערך מוסף גבוה מאוד והמשרד כנראה פה יצטרך לעשות - - -

<עואלה אל עסיבי: כן, אנחנו רוצים עוד שעות ליועצת ופסיכולוגית.

<עואלה אל עסיבי: אני אגיד לכם, בקיצור ולעניין, גם יש צורך במזכירה, אני כל הזמן מתעסקת ב - - -

יעקב מרגי: לסיכום?

<עואלה אל עסיבי: אני כבר מסיימת - - - צריך עוד שעות.

יעקב מרגי: זה לא מספיק.

יעקב מרגי: מותר לך.

<קריאה: כן.

<קריאה: אנחנו הכי הרבה קיבלנו ממך ו - - -

חנין זועבי: אבל היא אומרת שחסר.

<קריאה: בסדר, תמיד רוצים עוד.

חנין זועבי: את מתווכחת איתה, לפחות תסכימי שיש חסר.

<רחמים יונה: אשכול הגנים זה מוצר חדש ואני מברך את מנהלת המחוז.

<רחמים יונה: עד היום הגנים, כל אחד ניהל את עצמו עצמאית והיו בעיות של - - - וכל זה.

<רחמים יונה: ברגע שלקחנו רכזת באשכול, הנושא של הדיון - - -

<עמירה חיים: למעשה נוספה משרה שלמה של מנהלת.

<רחמים יונה: המנהלת זה כמו מנהל בית ספר, יש אחריות והעסק הזה צריך להמשיך הרבה שנים טובות, כל עוד שיש בעסק הזה - - - זה הנושא של אשכול הגנים וזה מוכיח את עצמו.

<רחמים יונה: דבר שני, למרות שפה במצגת הראו את הנושא של גילאי 3-4, יש לנו בעיה חמורה מאוד של ילדים בגילאי 3-4 שלא מגיעים למסגרת החינוך בגלל ההסעות.

<רחמים יונה: תיקחו את זה בחשבון, לפחות, אני מעריך, בסביבות 4,000-5,000 ילדים כאלה מסתובבים ברחבי הנגב ללא תשובה.

חנין זועבי: כמה?

<רחמים יונה: 4,000-5,000 בלי שום מסגרת למרות חוק חינוך חובה, למה?

<רחמים יונה: משרד החינוך לא נותן הסעות.

חנין זועבי: אתה שומע?

<עמירה חיים: חברת הכנסת, זה לא בגלל בנייה, אין בעיה של בנייה.

חנין זועבי: אבל אם היו בונים במקום של - - - לא היה צורך בהסעות.

יעקב מרגי: חנין, אין ויכוח.

יעקב מרגי: חנין, אנחנו פתחנו בישיבה ואמרנו את כל זה במהלך הישיבה, בסיכום אנחנו נציג את כל מה שראינו ונשאל, עכשיו אנחנו מדלגים מנקודה לנקודה, לכן לא לפתח את זה.

<רחמים יונה: אין בעיה של בנייה, הבעיה היא להסיע את הילדים.

<רחמים יונה: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שהיא סוציו אקונומית 1, ההורים לא יכולים להסיע את הילדים.

<רחמים יונה: אם לא יפתרו את הבעיה של הסעה, מימון של הילדים האלה עם ליווי, אין פתרון.

<רחמים יונה: זאת עיקר הבעיה.

<רחמים יונה: אם תפתרו את הבעיה הזאת, הבינוי, תמיר בן משה יש, ונמצא פה גם ידידי איציק מאלקסום, אם אנחנו נותנים שטח, לגבי גנים בכלל אין בעיה.

<רחמים יונה: בבתי ספר עדיין קצת לחץ, אבל אנחנו מסתדרים.

<רחמים יונה: קחו את זה בחשבון.

<רחמים יונה: אני כראש מועצה, בנינו כ-30-40 מוסדות חינוך, ברוך ה'.

<רחמים יונה: יותר מאוחר אנחנו נבקר באחד מהם, תראו בתי ספר יפים, אין בעיה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: (המשך הסיור)

<רחמים יונה: מקוצר הזמן אנחנו רואים פה שני גנים חדשים, כאלה בנינו לפחות 12, רק עכשיו נמצאים פה שישה בשלבי בנייה, אבל מבחינת תקציב אם יש שטחים אין בעיה, תמיר פה איתנו, מתוקצב.

<רחמים יונה: הבעיה פה היא הנושא של גידור.

<רחמים יונה: בתוך השכונות אנחנו לא בונים עד שלא יהיו תשתיות.

<רחמים יונה: ללא כבישים, חשמל ומים לא מפתחים.

<רחמים יונה: אין טעם לבנות ריכוזי גנים, פה אני יכול לבנות 20 גנים, אבל כל החיים להסיע.

<רחמים יונה: אנחנו לא עושים את זה, רוצים לפזר את הגנים בתוך השכונות העתידיות.

<רחמים יונה: אז אנחנו רואים פה שני גנים חדשים, לתפארת, בנייה קשיחה עם כל מה שמשתמע.

<רחמים יונה: (בישיבה)

יעקב מרגי: כל הסיור הזה לא יהיה שווה כלום אם לא נצא מפה עם דברים בסוף.

יעקב מרגי: אז תדחו לאחר כך את כל שיחות הביניים ואת כל ההפרעות.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני המנהל.

<שאדי אבו עראר: נשמע את התלמידים ואחר כך אני אסכם את זה.

יעקב מרגי: בבקשה, מועצת התלמידים.

<תלמידה: אני רוצה להגיד לכם תודה שבאתם לפה.

<תלמידה: אני מאושרת מאוד לפגוש אתכם בבית ספרנו, אני תלמידה בי"ב, למדתי בו ביסודי אבו קרינאת וגם בתיכון אבו קרינאת, בשנה הבאה אני מקווה ללכת לאוניברסיטת בן גוריון.

<תלמידה: קיבלתי 620 בפסיכומטרי, הגבוה מבית הספר שלנו.

<שאדי אבו עראר: עשינו קורס פסיכומטרי חינם לתלמידים.

<עמירה חיים: עשינו שניים.

<תלמידה: - - - הייתה לי בעיה ללכת לבאר שבע, באוטובוס, אבל פה יש נסיעות בחינם והיה קורס ונתן לי להדגיש את עצמי.

<עמירה חיים: זה אנחנו שילמנו בתכנית החומש, לידיעה.

<תלמידה: מחר הבגרות.

יעקב מרגי: בהצלחה.

<תלמידה: אבל יש לי שתי בעיות.

<תלמידה: בשנה הבאה אני רוצה ללכת לבן גוריון ויש לי שתי בעיות מרכזיות.

<תלמידה: הראשונה, יש לי בעיה עם שכר הלימוד, שכר הלימוד גבוה, אני מקבלת 10,000 - - -

<עמירה חיים: חצי מזה - - -

<תלמידה: ואחותי הגדולה רוצה ללמוד באוניברסיטת בן גוריון הנדסת תוכנה, אז זה בעיה לאבא שלי לשלם לשתי תלמידות.

<תלמידה: ואבא שלי הוא יושב פה.

יעקב מרגי: תהיה גאה בבנות שלך.

<קריאה: תודה רבה.

<תלמידה: גם בנסיעות, האוטובוס רק בתחנת ערוער.

<תלמידה: אני מקווה שהוא יוכל להיכנס לפה, כי אני לא יכולה כל יום בשעה שש ללכת ברגל.

<תלמידה: האוטובוס מבן גוריון לא נכנס לפה.

יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו לא נפתח דיון על כל דבר, אנחנו שומעים, אחר כך מתכללים הכול.

<תלמידה: ואם יש לכם שאלות איך אנחנו חיים בחברה הזאת אתם יכולים לשאול.

חנין זועבי: (מדברת בערבית).

יעקב מרגי: לא, רגע, חנין.

מירב בן ארי: אבל את לא יכולה לשאול, שאנחנו לא נבין.

יעקב מרגי: רגע, מירב, אל תפריעו לי.

מירב בן ארי: היא מדברת עברית.

יעקב מרגי: מירב, אל תפריעו לי.

מירב בן ארי: מה אמרתי?

יעקב מרגי: חנין, יש פה תכנית.

יעקב מרגי: היא היחידה שמדברת?

<עמירה חיים: לא.

יעקב מרגי: אז תנו לה.

<עמירה חיים: שאדי, הלאה.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: תנהל את זה.

<עמירה חיים: תנהל את הבנות, תודה.

יעקב מרגי: אחר כך אני אתן לך.

חנין זועבי: אני שאלתי עכשיו בעברית, האם יש בנות שאת מכירה שהיו רוצות להמשיך וללמוד באוניברסיטה והן לא יכולות בגלל שאין להן כסף?

<תלמידה: כן, יש הרבה.

חנין זועבי: שיש להם ציונים שמאפשרים להן להמשיך והן לא לומדות.

יעקב מרגי: ברור, גם אצלנו.

יעקב מרגי: חנין, גם אני רציתי ללמוד באקדמיה ולא יכולתי, בגלל שלא היה לי כסף.

חנין זועבי: אם הייתי, הייתי גם מגנה עליך ואומרת שאתה צריך לקבל.

יעקב מרגי: לא, אני לא אומר, זה לא חידוש.

יעקב מרגי: אני אומר, הלוואי שנגיע למצב ששכר - - -

חנין זועבי: כמה אחוז הבנות ש - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: הלוואי שנגיע שבמדינת ישראל לימודים - - -

נורית קורן: זה לא חלק של - - -

חנין זועבי: אני לא מתווכחת.

חנין זועבי: כאשר הן רוצות להמשיך - - -

יעקב מרגי: נורית, חנין, לא.

יעקב מרגי: חנין, לא.

חנין זועבי: ואין להן מלגה ואת אומרת שזה חלק מהתרבות, זה לא מה שהם צריכים, זה לא מתאים.

יעקב מרגי: חנין, נורית.

יעקב מרגי: נורית, זה מה שרצית?

חנין זועבי: זה לא מתאים.

חנין זועבי: היא אומרת שיש לה ציונים, היא רוצה מלגה ואת אומרת לה חלק מהתרבות.

יעקב מרגי: חנין זועבי.

יעקב מרגי: חברת הכנסת.

<עמירה חיים: אנחנו במוסד חינוכי.

חנין זועבי: זה לא מסר חינוכי.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר בפתיח, אנחנו שואפים שגם לימודים אקדמאים בשלב מסוים במדינה יהיו חלק מחוק חינוך חינם.

<עמירה חיים: אני מאושרת שהדיון הוא על השכלה גבוהה.

יוסף ג'בארין: אבל אם סוציו אקונומי - - - הדיון העקרוני - - -

יעקב מרגי: אבל תשאירו לנו את זה לדיון.

<עמירה חיים: יש פה ילדים, תנו להם לגמור וללכת.

נורית קורן: תנו להם להגיד, אחר כך נתווכח.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר הצעה לסדר.

יעקב מרגי: את כל השאלות - - -

<עמירה חיים: בדיוק, אחרי שהילדים ידברו.

יעקב מרגי: אני לא צריך את ההרכב הזה.

יוסף ג'בארין: אוקיי, אבל היא אמרה משפט חשוב.

יעקב מרגי: בסדר, נפתח דיון.

<תלמיד: קודם כל אני מברך אתכם בבית ספרנו, ברוכים הבאים, הגעתם.

<תלמיד: לגבי השאלה של חנין, אני אגיד עוד סיבה.

<תלמיד: הסביבה, התרבות שלנו כאן, כאילו קשה לצאת, האבא, קשה לו כאילו שהבת שלו תצא למכללה, כאילו באוטובוס, זה קשה כאילו.

<תלמיד: אנחנו העם הערבי, זה מוכר אצלנו כאן, דווקא במגזר הבדואי זה מוכר, זה תופעה אחת.

<תלמיד: שתיים, אם היום אני רוצה להגיע, לדוגמה בשעה שבע, להיות בבן גוריון לדוגמה, אני חייב ללכת מהבית לצומת ערוער 2 קילומטר, 45 דקות עד הצומת כדי לעלות לאוטובוס לתחנה המרכזית, מהתחנה המרכזית לעלות לעוד אוטובוס ואני מגיע למכללה.

<עמירה חיים: שאדי, שיתמקדו בבית הספר, בדברים של מועצת התלמידים.

<עמירה חיים: בדברים של בית הספר נתמקד.

<תלמיד: לגבי בית הספר - - -

טלב אבו עראר: לא, אבל אם הוא לא יכול להגיע לאוניברסיטה אז אין לו כל כך תמריץ ל - - -

<עמירה חיים: זה גם וגם.

<עמירה חיים: זה נכון, אבל זה גם וגם.

<תלמיד: על בית הספר.

<תלמיד: בית הספר הזה, בעיניי, בית ספר מצוין, למרות כל הקשיים שאנחנו התלמידים, תלמידי בית הספר הזה, נתקלים בהם בחיי היום יום אנחנו באים.

<תלמיד: לדוגמה מחר יש לנו בגרות של מתמטיקה, אם יירד גשם חלק מהתלמידים יבואו כשהם רטובים בבוץ, אבל אנחנו נגיע, למרות כל הקשיים.

<תלמיד: אנחנו לא מאשימים אף אחד, רק - - -

חנין זועבי: לא, צריכים גם להטיל אחריות ולהאשים.

יעקב מרגי: זה לא התפקיד שלו.

חנין זועבי: יש זכויות.

חנין זועבי: יש לכם זכויות כאזרחים ויש מדינה שצריכה לתת לנו את הזכויות.

יעקב מרגי: חנין, חנין.

חנין זועבי: זה מסר חינוכי, סוּפר חינוכי.

יעקב מרגי: חנין, אני לא אתן לך להשתלט על הדיון כי כולם מחכים בסבלנות.

חנין זועבי: אבל לא מאשים אף אחד, לא מאשים?

נורית קורן: הוא לא מאשים.

חנין זועבי: ועוד איך מאשים.

<תלמיד: לא, אנחנו לא מאשימים.

<עמירה חיים: אתה תצליח.

<עמירה חיים: מי שנלחם על עצמו מצליח.

נורית קורן: תודה רבה, שיהיה לך בהצלחה.

<תלמידה: אני רוצה להגיד שבית הספר הזה - - - בשבילנו.

<תלמידה: אנחנו באים, כל יום פוגשים אנשים אחרים, פוגשים את החברים שלנו.

<תלמידה: כן, בבית ספר יכולנו להתנדב במקומות אחרים, לפגוש ילדים יהודים, ללכת ליהודים, זה היה טוב מאוד בשבילנו.

<תלמידה: ואנחנו מבקשים שבית הספר יעזור לכל התלמידים בחברה הערבית.

<תלמיד: אני רוצה להוסיף.

<תלמיד: אם אני רוצה לעשות עבודה, יש חלק מהבגרויות שאני נתקל בהם, 30% מהבגרויות שאני חייב לעשות בהם עבודת הגשה, שאני מגיש למורה.

<תלמיד: אם אני רוצה לעשות את ההגשה הזאת אין לי מקום אחר, רק להגיע לבית הספר כדי לעשות את העבודה הזאת.

<תלמיד: יעני בית הספר, את האמת, איך היא אמרה, הבית השני בשבילנו.

<עמירה חיים: כולם עושים את ה-30% בבית הספר, זה לא רק אתם.

יעקב מרגי: רגע, תנו לבנות לדבר.

<עמירה חיים: רק אלה שלא דיברו.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על השנה.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה זה פרלמנט?

יעקב מרגי: בצרפתית זה פרלה, אנחנו רק מדברים.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשמוע אתכם.

יעקב מרגי: בבקשה.

<תלמידה: ברוך הבא לבית הספר שלנו.

<תלמידה: אנחנו - - - הבנות, כולם פה - - - בספורט.

יעקב מרגי: מה עשיתם בשיעורי ספורט?

<תלמידה: אנחנו - - - יש פה אולם סגור.

יעקב מרגי: בסדר, יש מגבלה.

יעקב מרגי: אבל באולם הזה, לא עשיתם מתח?

<קריאה: אין אולם ספורט.

יעקב מרגי: בסדר, שמענו.

יעקב מרגי: הבנו.

<עמירה חיים: יש עוד מישהו מהתלמידים שרוצה לדבר?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: שאדי, מצגת ואחר כך נתחיל.

<שאדי אבו עראר: ברוכים הבאים לבית הספר הזה, זה כבוד רב שאתם באים לכאן לשמוע את הבעיות שלנו, אנחנו לא רוצים לקנטר ולהאשים ולתת האשמות, אתם באים לעזור לנו.

<שאדי אבו עראר: לכן בואו נניח להם שיעזרו לנו, לא רוצים לקנטר ולריב כאן, אני אגיד בדיוק את האמת כפי שהיא.

<שאדי אבו עראר: אז קוראים לי שאדי אבו עראר, אני מנהל בית הספר.

<שאדי אבו עראר: אפילו כתוב על המזוזה שדַי, אז אני שאדי, זה שומר את דלתות ישראל, לא דלתות ישראל.

<שאדי אבו עראר: זה מהנקודה הזאת.

יעקב מרגי: אבו עראר זה משפחה גדולה באזור?

<שאדי אבו עראר: לא.

יעקב מרגי: לא, סתם רציתי - - - תעבור לשאלה הבאה.

<שאדי אבו עראר: הנה תעודת הזהות שלנו.

<שאדי אבו עראר: אנחנו בית ספר שהוקם ב-2006.

<שאדי אבו עראר: רציתי להגיד לגבי הנשירה, בית הספר הזה הגיע לתלמידים כדי שלא ינשרו, תלמידים היו מגיעים לערוער, עכשיו הם בנו בית ספר כדי למנוע את הנשירה, אני אדבר על זה גם בהמשך.

<שאדי אבו עראר: הנה מספר הכיתות של בית הספר - - - סך הכול 384 תלמידים, שזה מספר טוב, יחסית לחברה כאן.

יעקב מרגי: בית הספר יכול להכיל יותר תלמידים?

<עמירה חיים: לא, זה מספר קטן מדי.

<עמירה חיים: בית ספר תיכון טוב חייב לפחות 700-800 תלמידים, בשביל לתת את כל המגמות.

<עמירה חיים: זה קטן.

יוסף ג'בארין: חסר לך כיתה, בין י' לי"א וי"ב.

<שאדי אבו עראר: לא חסרה לי אף כיתה, אנחנו עכשיו בתכנון - - -

יוסף ג'בארין: לא, הכוונה איבדת כיתה בין לבין.

<עמירה חיים: לא, זה גדל.

<שאדי אבו עראר: בשנה הבאה נקבל חמש ט'.

יעקב מרגי: זה בית ספר צומח.

<שאדי אבו עראר: צומח, התחיל ב-160 תלמידים.

<שאדי אבו עראר: איזה מקצועות יש לנו, בכיתה ט' - - - יש לנו - - - תלמידים שלומדים היסטוריה וגיאוגרפיה ואזרחות.

<שאדי אבו עראר: טכנולוגיה ומדעים, זה לומדים 5 ביולוגיה, 5 כימיה ו-10 הנדסת תוכנה.

יעקב מרגי: תגיד לי פעם אחת, כשאני מגיע לדיוני ועדות, מה טכנולוגי נכנס פה?

יעקב מרגי: משרד החינוך - - -

<שאדי אבו עראר: הנדסת מחשבים.

יעקב מרגי: תודה רבה, זה הדבר היחיד - - -

<שאדי אבו עראר: זו מגמה מאוד יוקרתית, 10 יחידות ניגשים לזה.

<שאדי אבו עראר: 87 תלמידים.

<שאדי אבו עראר: זה טכנאים בגרות, גם מקבלים בגרות וגם טכנאי מחשבים, שלומדים לזה שנת 13.

<שאדי אבו עראר: יש לנו 87 תלמידים.

<שאדי אבו עראר: השנה, אמרתי לכם גם בכניסה, שאנחנו רוצים בית ספר טכנולוגי, אז פתחתי כיתה לטכנאות חשמל, חשמל בית.

<שאדי אבו עראר: יש תלמידים שבאמת - - -תלוי מה תלמיד יכול, יכול חשמל, יכול מתמטיקה.

יעקב מרגי: אבל לא לעשות הסללה.

יעקב מרגי: באמת, מי שיכול ללמוד עיוני שיילך לעיוני.

<עמירה חיים: אבל יותר מ-50% מהתלמידים עושים בגרות מלאה יחד עם משהו טכנולוגי.

<עמירה חיים: זה ממש מרשים.

<שאדי אבו עראר: וגם אלה שמקבלים תעודת בגרות איכותית, לא תעודת בגרות רגילה.

<שאדי אבו עראר: גם יש לנו התפלגות מורים מאוד מעניינת, אני גם התכוונתי לזה ואני אמשיך בזה, אני רוצה שהרב תרבותיות והכול יעבור לכאן - - - יש לנו 13 מקומיים, 14 צפוניים, זה אומר שיש לנו מחסור בקאדר מקומי, יש לנו - - - כל כך גדול, יש לנו קצת מחסור במורים - - - כדי לחזק תלמידים שילמדו בהנדסות כדי לקבל אותם.

<שאדי אבו עראר: דרך אגב, שניים מהתלמידים האלה לומדים כבר כאן באוניברסיטה שנה שלישית מאבו קרינאת, מכאן.

<עמירה חיים: אנחנו מצאנו שחלק מהמורים הצפוניים כבר גרים עשר ועשרים שנה, עשינו עכשיו מיפוי, רובם עובדים כאן מעל עשר שנים, יש כאלה עשרים שנה, הם גרים כאן, המשפחה כאן, גידלו כאן, כבר לא יעזבו לעולם, כך שהם לא צפוניים.

<שאדי אבו עראר: כן.

<עמירה חיים: זה לא צפוניים, זה מקומיים.

<עמירה חיים: זה מוצא צפוני, עשרים שנה עובד כאן.

<עמירה חיים: אז, חבר'ה, לא לרשום אותם כצפוניים.

<עמירה חיים: אני אומרת את זה כבר עשרות פעמים.

חנין זועבי: אז לא להגיד שאלה צפוניים.

חנין זועבי: אל תגיד.

יעקב מרגי: אני לא פותח דיון על זה.

<שאדי אבו עראר: חנין, אני התכוונתי להגיד רב תרבותיות וזהו.

<שאדי אבו עראר: לא משהו אחר, התכוונתי להגיד את זה וזהו.

<שאדי אבו עראר: שניים יהודיים ודרוזים שניים.

<שאדי אבו עראר: אני התכוונתי להבליט את הרב תרבותיות.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: הם לא בדואים.

יעקב מרגי: אני אמרתי את המילה האחרונה.

<שאדי אבו עראר: יש קשיים.

יעקב מרגי: באנו לשמוע על הקשיים.

<שאדי אבו עראר: כן.

<שאדי אבו עראר: יש לנו נשירה.

<שאדי אבו עראר: לא נשירה שאתם שומעים - - - יש לנו נשירה שאנחנו עכשיו עובדים לצמצם אותה, בעיקר נשירה מנוקשות החברה שלנו.

<שאדי אבו עראר: חוץ מהקשיים של ההסעות יש לנו בעיית נשירה, שאנחנו אשמים.

<שאדי אבו עראר: אני אגיד את האמת.

יעקב מרגי: כשאתה אומר נוקשות זה בנים ובנות, או בנות במיוחד?

<שאדי אבו עראר: בנות בעיקר מתחתנות בגיל י"ב.

יעקב מרגי: מתי הן נושרות?

<שאדי אבו עראר: בשלהי י"ב, בדיוק בזמן הבגרויות.

יוסף ג'בארין: מה היקף הנשירה?

<שאדי אבו עראר: 14 התחתנו השנה.

<שאדי אבו עראר: אני בניתי להן כיתה ייחודית שתכלול אותם, שילמדו עד שעה 12:00 ויילכו הביתה.

נורית קורן: כל הכבוד לך.

<שאדי אבו עראר: קראתי להן.

טלב אבו עראר: כאילו הסיבה העיקרית לנשירה, לא בחרת, רק נישואין?

<שאדי אבו עראר: כתבתי.

<שאדי אבו עראר: לא, יש, אני ממשיך עם זה.

נורית קורן: לא, יש כל מיני דברים.

יעקב מרגי: תנו לו, הוא עוד לא סיים.

טלב אבו עראר: הוא לא - - - את המצב, לגבי הנשירה.

יעקב מרגי: הנה, הוא מונה לך.

יעקב מרגי: הוא נגע בנישואין.

יעקב מרגי: חלק מהבעיה.

נורית קורן: אז הוא אמר לך שיש לו עכשיו הרבה.

נורית קורן: 14 זה הרבה מאוד, אבל הוא נתן פתרון מצוין.

<עמירה חיים: אנחנו שלחנו בוחן לחדר לידה.

טלב אבו עראר: שאדי, חוץ מנישואים?

<שאדי אבו עראר: נשירה, כמעט 6%-7% נושרים.

<שאדי אבו עראר: לפעמים בחודש מרץ עד אפריל, יש לך - - -

יעקב מרגי: רבותיי, אני לא מצליח לשמוע אותו.

<שאדי אבו עראר: יש סיבה עיקרית לנשירה - - - כמעט כאן חודשיים התלמידים לוקחים - - -

יעקב מרגי: חבר, אני לא שומע.

יעקב מרגי: אם ימשיכו דיבורים אני מפסיק את הדיון.

יעקב מרגי: תנו לו, אני לא שומע.

יעקב מרגי: שאדי, דבר אליי.

<שאדי אבו עראר: יש גם קשיים, תלמידים לא מוסעים.

<שאדי אבו עראר: חנין, זה לרשותך.

<שאדי אבו עראר: תלמידים מוסעים, 90% מהתלמידים מוסעים ולפעמים אנחנו מתקשים להביא אותם לתגבורים אחרי הצהריים.

<שאדי אבו עראר: קבוצה קטנה, ארגנתי להם הסעה, מביאה אותם אחרי הצהריים והם לומדים.

<שאדי אבו עראר: אני מקווה שהבעיה הזו תיפתר.

<שאדי אבו עראר: חסר מענה לחלק מהתלמידים והדבר גורם לנשירה סמויה בזמן הבגרות.

<שאדי אבו עראר: אני אגיד לך מה זה.

<שאדי אבו עראר: כל תלמיד יכול, אני מאמין, אבל לא יכול מתמטיקה 5, יכול אולי חשמל בית, מכונאות רכב, יש כאלה ככה.

<שאדי אבו עראר: אז באמת אנחנו רוצים - - -

יעקב מרגי: אין לך מבחר?

<שאדי אבו עראר: אני השנה הקמתי כיתה ב-י' לחשמל בית.

<שאדי אבו עראר: אני רוצה - - - לשלב ממש, להביא להם נגרות, חשמל בית, מכונאות רכב.

<שאדי אבו עראר: ככה זה יצמצם משמעותית את הנשירה.

<שאדי אבו עראר: אני לא יכול לתת לתלמידים כאן עיוני, צריך מגמות - - - מצב כלכלי נמוך מאוד.

<שאדי אבו עראר: צריך להבין את זה, יש כאן משפחות מרובות ילדים.

<שאדי אבו עראר: שים לב לנתון הזה, 30% משפחות חד הוריות, זה קצת מקשה על התלמידים.

<שאדי אבו עראר: רק שימו לב, בזכות - - - משרד החינוך אנחנו מוציאים את התלמידים לטיול חינם, הם לא משלמים על הטיול.

<שאדי אבו עראר: התלמידים יוצאים לטיול חינם ולומדים קורס פסיכומטרי גם חינם.

<שאדי אבו עראר: התלמידה שקיבלה 625 בפסיכומטרי, זה לא מובן מאליו.

<שאדי אבו עראר: אנחנו תקציבים מרשת אורט.

יעקב מרגי: אתה אומר 30% חד הורי, זה ייבש את כולנו.

יעקב מרגי: תסביר, מה זה 30%?

<שאדי אבו עראר: למשל אדם שנשוי לשתיים או שלוש נשים.

<שאדי אבו עראר: גרושים.

נורית קורן: הם לא מתגרשים.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להבין.

יעקב מרגי: כולנו יכולים לזרוק פה כל מיני אמירות מידע אישי.

יעקב מרגי: כשאתה אומר 30%, אל תקפוץ לנושא, התחלת לומר - - -

<שאדי אבו עראר: אישה אחת מפרנסת את הבית, הבעל לא מתערב.

<שאדי אבו עראר: אם זה באישור רשמי, או אם זה אפילו רק - - -

יעקב מרגי: יש גם מצבים כאלה.

<שאדי אבו עראר: כן.

<שאדי אבו עראר: זה מקשה עלינו.

<שאדי אבו עראר: קיבלנו גם 120,000 שקל תקציב מעבדה, יש לנו שתי מעבדות, אני רוצה את השלישית גם.

יעקב מרגי: אם הבנתי את שאדי טוב, ה-30% זה לא הכול מגירושים, זה גם מצב - - -

טלב אבו עראר: איזה גירושים?

חנין זועבי: 30% של מה?

יעקב מרגי: חד הוריות.

יעקב מרגי: אז הוא הסביר.

חנין זועבי: מספיק, חאלס, יעני - - - בכיתה ו' - - -

<שאדי אבו עראר: חנין, צריך ל - - -

יעקב מרגי: טוב, הלאה.

יעקב מרגי: קיבלנו הבהרה.

<שאדי אבו עראר: יש הרבה דברים שעשינו ונעשה כדי לשפר את ההישגים ונעשה מצב אידיאלי.

<שאדי אבו עראר: קליטת מורים מקצועיים בעלי ניסיון מוכח.

<שאדי אבו עראר: אורט נתן לנו תמריצים להביא מורים, הוא נותן להם 60% מהשכר שלהם.

<שאדי אבו עראר: באמת הבאתי מורים שמגישים ל-5 יחידות מתמטיקה.

<שאדי אבו עראר: מאמצים לצמצום הנשירה.

<שאדי אבו עראר: התאמת המערכת לחלק מהתלמידים, מה זה?

<שאדי אבו עראר: אני בונה עוד כיתה ייחודית לבנות שהתחתנו, שיסיימו בשעה 12:00 וזהו.

יעקב מרגי: לא רק זה סיבת הנשירה, יש סיבות אחרות.

יעקב מרגי: הנשירה היא לא מסיבת נישואין.

<קריאה: יש קב"ס בבית הספר?

<שאדי אבו עראר: יש קב"ס.

<שאדי אבו עראר: בשנתיים האלה שאני מנהל החזרתי 64 תלמידים.

יעקב מרגי: - - - אחת שאבא שלה לא משחרר אותה, מה אתה רוצה מהקב"ס?

<שאדי אבו עראר: אני אגיד לך.

<שאדי אבו עראר: אני החזרתי בשנתיים האחרונות 64 תלמידים ויש משפחות בטאבו כתוב להן שהבנות לא לומדות.

<שאדי אבו עראר: בטאבו כתוב.

<קריאה: שאדי, מה היקף הנשירה כאן?

<שאדי אבו עראר: 6%.

יעקב מרגי: לא, אמרת 6% נישואים.

<שאדי אבו עראר: לא, 14 התחתנו.

יעקב מרגי: נכנסו בכיתה ט' לעומת - - -

<שאדי אבו עראר: כמעט 10-11 תלמידים, נשארו שלוש שנים.

<שאדי אבו עראר: זה לא מה שאתם חושבים, שהתלמידים - - -

יעקב מרגי: הנשירה היא לא מבית הספר.

יעקב מרגי: הוא אומר לך, הנשירה אצלו זה אלה שנכנסו ב-ט' ולא גמרו י"ב, אבל יש נשירה שלא התחילה בבית הספר בכלל.

<שאדי אבו עראר: אני אגיד לך, בית הספר שלנו, מספר הבנים יותר גבוה מהבנות.

יעקב מרגי: שאדי, תמשיך הלאה.

<שאדי אבו עראר: טוב.

<שאדי אבו עראר: ביקור באופן מתמיד.

<שאדי אבו עראר: אם ההורים לא באים, אנחנו הולכים אליהם.

<שאדי אבו עראר: אנחנו עושים את זה.

<שאדי אבו עראר: ניצול מיטבי של שעות עוז לתמורה, יש לנו חדר שם למעלה, שהוא מסודר ומרוהט - - -

יעקב מרגי: הוא מלא תמיד?

יעקב מרגי: או מורה אחת וילד אחד וכל הדלפקים ריקים?

<שאדי אבו עראר: יש לנו - - - לזה, מלא.

<שאדי אבו עראר: אני מנהל צעיר, אני רוצה להצליח ואני אצליח.

יעקב מרגי: טוב מאוד.

<שאדי אבו עראר: אנחנו מוסיפים לתלמידים, משתדלים שהם - - - עושים להם תגבורים - - - ביקורת למידה.

<שאדי אבו עראר: האבסורד שכאן, ביקורת למידה מאוד נמוך, בתל אביב זה גבוה.

<שאדי אבו עראר: הבאתי מורה מקצועית, תואר שני, עושה אבחונים מקצועיים לתלמידים.

<שאדי אבו עראר: היא מאבחנת.

<שאדי אבו עראר: והתלמידים לא משלמים.

<שאדי אבו עראר: על חשבון משרד החינוך.

<עמירה חיים: זה חלק מתכנית הממשלה, 3708, שמתגברת פה.

<שאדי אבו עראר: אתגרים.

<שאדי אבו עראר: יש לנו אתגרים מקצועיים.

<שאדי אבו עראר: צמצום הנשירה.

<שאדי אבו עראר: אני אלחם על זה ואני אחזיר את התלמידים, אבל אם החברה תעזור לנו בזה.

<שאדי אבו עראר: הסעות, לסלול כבישים ונעשה את זה.

<שאדי אבו עראר: אחוזי זכאים לבגרות, השנה אני אכפיל את זה, הבטחנו שהשנה נכפיל את זה.

יעקב מרגי: כמה היית בשנה שעברה?

<שאדי אבו עראר: אנחנו עומדים על כמעט 40%.

<שאדי אבו עראר: זה בגלל הנשירה.

<שאדי אבו עראר: התלמידים שניגשים לבגרות בי"ב לא באים לעשות בגרות.

<שאדי אבו עראר: מחויבות לחברה ואהבת הארץ, בוגר משתלב בשוק העבודה.

<שאדי אבו עראר: אנחנו מבקרים במוסדות כמו מרכז פרס לשלום ברחובות.

<שאדי אבו עראר: רק אתמול היו לנו תלמידים יהודים כאן.

<שאדי אבו עראר: אני עכשיו בתקווה הישראלית, החינוך שעושה עכשיו נשיא המדינה, אנחנו גם צריכים ללכת ל - - - אנחנו בקשר, התלמידים הולכים לשם.

<שאדי אבו עראר: אמרתי לך, כאן אנחנו רוצים לבנות לאהבה ודו קיום, רק שהגדולים יניחו לנו, תניחו לנו ואנחנו נעשה כאן - - -

יעקב מרגי: אתה אומר אל תעזרו לנו, רק אל תפריעו.

<שאדי אבו עראר: זהו.

<שאדי אבו עראר: אנחנו סיימנו, אם יש לכם שאלות או משהו.

<שאדי אבו עראר: אני אגיד לכם את האמת, אני רוצה להצליח.

<שאדי אבו עראר: מבחינת שעות ותקציבים - - -

יעקב מרגי: כמה זמן אתה מנהל את בית הספר?

<שאדי אבו עראר: שנתיים.

יעקב מרגי: מה עשית קודם?

<שאדי אבו עראר: אני דוקטורנט בשפה העברית, שירת ימי הביניים, תור הזהב בשירה הספרדית, הייתי חוקר אותה.

<שאדי אבו עראר: הלוואי שנחזור לתקופה הזו.

<שאדי אבו עראר: הייתי מרצה בבן גוריון וגם באוניברסיטה הפתיחה, אני גם מעביר השתלמויות והייתי מורה.

<שאדי אבו עראר: עכשיו אני מנהל.

יעקב מרגי: בהצלחה.

<שאדי אבו עראר: לגבי סל השעות שאני מקבל.

<שאדי אבו עראר: האמת, יש לי עודף שעות, אין מורה שחסר לו שעות, יש לי קצת עודף שעות בסל שאני מנצל אותן מבחינת שעות.

<שאדי אבו עראר: ציוד, האמת, מה שנדרש יש לי, אבל עכשיו יש לי עודף שעות.

<שאדי אבו עראר: יש תלמידים שלומדים גם אחרי הצהריים, זה על חשבון השעות האלה ויש עוד שעות.

<שאדי אבו עראר: רק חסר דבר אחד, שבית הספר יגדל כדי להביא את התלמידים שנשרו ואני אביא אותם, אני אחזיר אותם.

טלב אבו עראר: אז תביאו את השעות - - -

<עמירה חיים: אני אביא עוד שעות.

<עמירה חיים: תביא את הילדים ותקבל עוד שעות.

<עמירה חיים: רק תביא אותם.

נורית קורן: כמה תלמידים נושרים בשנה?

<שאדי אבו עראר: 6% מבית הספר.

יעקב מרגי: רבותיי, אני רוצה לעשות סדר.

יעקב מרגי: אנחנו היינו בסיור מהבוקר בתחומי המועצה.

יעקב מרגי: אני מאפשר שלוש שאלות לשאדי על בית הספר, כי הדיון פה הולך להיות לא רק על שאדי ועל בית הספר שלו, כל מה שראינו מהבוקר ועם הפנים לעתיד.

יעקב מרגי: לכן אנחנו לא נתמקד בבית הספר הנוכחי.

יעקב מרגי: בבקשה, נציג ועד הורים.

<נציג ועד ההורים: אני מוועד ההורים.

<נציג ועד ההורים: אני מברך אותך, שאדי, על הרבה דברים, אבל אני לא מסכים איתך על הרבה דברים.

נורית קורן: זה בסדר.

יעקב מרגי: אנחנו במדינה דמוקרטית.

<נציג ועד ההורים: אני מוועד ההורים.

<נציג ועד ההורים: אני 60 שנה חיכיתי עד שיהיה פה בית ספר כזה כאן, באזור אבו קרינאת.

<נציג ועד ההורים: 60 שנה.

<נציג ועד ההורים: אני בן 65 וחיכיתי 60 שנה עד שקיבלתי.

<עמירה חיים: ברוך ה'.

<נציג ועד ההורים: נשירה, יש המון נשירה של בנות בגלל שלא היה בית ספר, רק בחמש השנים האחרונות.

<נציג ועד ההורים: נקודה שנייה, כל בדואי שיישב בשבט אבו קרינאת, שבט גדול עם 10 משפחות, הם לא שולחים את הבנות שלהם אפילו לערוער, השכנה שלנו.

<נציג ועד ההורים: הם לא שולחים.

<נציג ועד ההורים: מהרבה סיבות.

טלב אבו עראר: זו הסיבה העיקרית?

יעקב מרגי: זה מה שאמרנו.

יעקב מרגי: אמרנו את זה, ברור.

<נציג ועד ההורים: מהרבה סיבות.

<נציג ועד ההורים: אני מבקש מהפורום שנמצא כאן, ביחד עם חברי הכנסת, עם הוועד, עם ועדת החינוך, מכל הוועדות שיש בכנסת, אני הייתי בכמה ישיבות בוועדות, אני רוצה דבר אחד, אני רוצה שהמצב שבבית הספר הזה יוציא היום, יעזור לאותן הבנות שהיו כאן שיהיו מורות אצלנו.

<נציג ועד ההורים: מקומי, כאן, מפה אנחנו רוצים מורות.

יעקב מרגי: זו השאיפה של משרד החינוך.

<עמירה חיים: בשמחה רבה, זה מה שאנחנו עושים.

<נציג ועד ההורים: עם כל הכבוד לאלה שבאים מהצפון, אבל מורה שבאה בבוקר בשעה ארבע, מוואדי ערה, ומגיעה לכאן, אז זה קשה לה.

<עמירה חיים: כל מורה שהיא מהאזור מלמדת באזור.

<עמירה חיים: תשאל את אברהים.

חנין זועבי: הנשירה.

<נציג ועד ההורים: בית הספר.

<נציג ועד ההורים: חסר, עוד להוסיף בניין.

<נציג ועד ההורים: בבית הספר חסר הרבה דברים.

<נציג ועד ההורים: למשל, יש בנות, לאח שלי יש ארבע בנות שלומדות כאן, הם צריכים ללכת לאוניברסיטה, הוא חי על הבטחת הכנסה, הוא לא יכול לשלם שכר לימוד.

<נציג ועד ההורים: זו בעיה.

<נציג ועד ההורים: יש לי בן אחד שלומד במכללת קיי שנה שלישית, ויש לי בן - - -

יעקב מרגי: אני אתייחס לאקדמיה.

יעקב מרגי: בסוף.

<נציג ועד ההורים: אני לא עובד, אשתי לא עובדת והוא משלם 1,500 שכר לימוד.

<נציג ועד ההורים: זה בעיה, אני לא יכול לתת לשני ללמוד, השני הולך לעבודה.

יעקב מרגי: זו סוגיית שכר לימוד באקדמיה, ניגע בה בנפרד.

חנין זועבי: והנשירה?

חנין זועבי: אמרת משהו.

<נציג ועד ההורים: הנשירה יש עד עכשיו.

<נציג ועד ההורים: לצערי הרב יש הרבה משפחות בשבט - - -

יעקב מרגי: שלא שולחות.

<נציג ועד ההורים: הרבה משפחות לא שולחות את הבנים שלהם ללמוד.

חנין זועבי: לא 6%.

חנין זועבי: הוא אומר לא 6%.

חנין זועבי: זה האחוז, אתה חושב?

<עמירה חיים: לא שולחים.

<עמירה חיים: למה לא שולחים?

<נציג ועד ההורים: אני לא אמרתי 6%.

חנין זועבי: לא אלה שלא - - -

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: הבנתי מהר.

יעקב מרגי: אין לי הרבה סבלנות כשאני מבין מהר, בגלל זה לא שרדתי הרבה במערכת החינוך.

חנין זועבי: אז אני לא מבינה מהר, בסדר.

יעקב מרגי: תקשיבי, ה-6%, מה שדיבר שאדי, זה מתוך בית הספר.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את זה ויודעים שיש עדיין, למרות פריצת הדרך, למרות מה שאנחנו ראינו היום ולמרות ההצלחות הגדולות שיש במערכת החינוך במגזר הבדואי, יש הרבה משפחות במגזר שלא שולחות את הילדים.

יעקב מרגי: לכן ההגדרה עליהם כנשירה היא לא נכונה.

חנין זועבי: כן, נשירה סמויה.

חנין זועבי: הם מחוץ למסגרת.

יעקב מרגי: זה מחדל, זה רצון מצד אחד של המדינה גם לא להיות אגרסיבית מול מנטליות ונושא של מסורת, אבל בסוף בסוף בסוף זה מתנקז אלינו כמדינה כריבון.

יעקב מרגי: לכן היום, אני שמח, שהורים עומדים ואומרים את זה.

יעקב מרגי: צריך להתמודד עם זה, צריך להתמודד, כי זו בעיה קשה שצריך להתמודד איתה.

יעקב מרגי: היום כולנו מבינים שילד שלא לומד, העתיד שלו זה העתיד של הדור הבא, שדרכו לא תהיה סוגה בשושנים, יהיו קשיים ולכן צריך לעשות את הכול.

יעקב מרגי: מה גם שראינו שאפשר ללמוד 5 יחידות בגרות במתמטיקה ולשמור על המסורת הנפלאה שלכם.

יעקב מרגי: ראינו מה משפחת אבו עשיבה, מה, הם כופרים?

יעקב מרגי: לא, הם שומרים על המסורת בגאווה גדולה והילדים והילדות שלהם לומדים גם באקדמיה.

חנין זועבי: מרגי, זה לא נכון מה שאתה אומר.

חנין זועבי: זה לא מסורת.

טלב אבו עראר: אבל תקשיב, שומרים על המסורת, אבל בגלל המרחק.

טלב אבו עראר: בית הספר ממוקם במרחק עצום ואז זה בעיה.

<עמירה חיים: אבו קרינאת זה מתוך השבט.

טלב אבו עראר: עמירה, אם היו בונים ליד השבט, בקרב השבט - - -

יעקב מרגי: חכה, אני לא סיימתי.

יעקב מרגי: הכנסת את - - -

חנין זועבי: מרגי, תן לטלב.

טלב אבו עראר: מנהלת המחוז גם צריכה לאשר את מה שאני אומר.

יעקב מרגי: אבל לא סיימתי, רגע.

חנין זועבי: אבל תיתן לטלב, מרגי.

יעקב מרגי: כשאני אשחרר רשות דיבור אני אתן.

יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו לא הולכים להיות פה עד ארבע-חמש.

יעקב מרגי: אני אומר את הסקירה בגדול, יישארו מעט שאלות, לאחר מכן נוכל לנצל את הזמן כמו שצריך.

יעקב מרגי: רבותיי, יש בעיות נוספות, סוגיית ההסעות היא סוגיה קרדינלית, המרחקים, התשתיות, אי אפשר להיכנס עם רכב - - -

טלב אבו עראר: יש בעיה - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

חנין זועבי: לא, עכשיו אנחנו רוצים לדבר.

יעקב מרגי: אני לא אקיף את כל הבעיות.

יעקב מרגי: יש עוד הרבה בעיות.

יעקב מרגי: לכן הנשירה מתוך בית הספר, ציין אותה שאדי, גם כאלה שלומדות כיתה י"ב, מסיימות י"ב ולא באות לבחינות.

יעקב מרגי: זו גם סוגיה שצריך להתמודד איתה.

יעקב מרגי: נגענו בסוגיית המסורת.

יעקב מרגי: יש משפחות.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, שעדיין לא שולחות, זה לא מהיום, ויש סוגיית ההסעות.

יעקב מרגי: יש גם סוגיה של המבנים והמרחקים.

יעקב מרגי: לכן אנחנו מצמצמים את ה - - - רצית להוסיף?

טלב אבו עראר: כן, רציתי להגיד כמה מילים - - -

יעקב מרגי: על הבעיה הכללית?

יעקב מרגי: לא, אני רוצה לשחרר את הקטע של בית הספר המקומי.

חנין זועבי: לא, אנחנו רוצים שהם גם ישמעו, מרגי, מה שיש לנו להגיד.

יעקב מרגי: אני לא אעשה קרקס פה.

חנין זועבי: לא קרקס, אנחנו רוצים לדבר איתם.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הצעה לסדר.

חנין זועבי: אתה נתת מסגרת של הסברה שאנחנו לא מסכימים איתה.

יעקב מרגי: תני לי רגע.

יעקב מרגי: הולך להיות עכשיו, כרגע - - - אני אומר לכם, שאדי, תודה רבה.

טלב אבו עראר: לא, יש לי שאלה לשאול.

<עמירה חיים: הם לא הולכים.

<עמירה חיים: הוא יישאר.

יעקב מרגי: הוא לא הולך.

יעקב מרגי: אני לא הולך למקד - - - אתם רוצים למקד את כל הדיון על שאדי בבית הספר?

טלב אבו עראר: לא.

יעקב מרגי: אני לא עושה סיכום דיון, כי אנחנו מוגבלים בזמן.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה דיון, אני אומר לכם, 40 דקות דיון וסיכום.

יעקב מרגי: יש פה ראש מועצה שהשקיע, שמצפה - - -

<עמירה חיים: שני ראשי מועצות.

<עמירה חיים: יש כאן גם את - - - אני רוצה להקפיד ששניהם ידברו.

יעקב מרגי: יפה, אנחנו רוצים לתת להם לדבר, לאחר מכן נפתח שאלות של חברי הכנסת והתייחסויות, נעשה את הסיכום כמו שצריך וניתן גם לאורחים, מי שרוצה, אבל יהיה סדר.

טלב אבו עראר: יעקב, דקה.

יעקב מרגי: דקה.

יעקב מרגי: אני לא מכיר דבר כזה, אבל קח.

טלב אבו עראר: ועדת החינוך צריכה, יש לה הרבה מה לעשות כאן בנגב.

טלב אבו עראר: לא יודע מי תיאם, מי יזם את הביקור הזה ובתיאום עם מי לבקר, איזה בתי ספר.

יעקב מרגי: אני, תבוא אליי בטענות.

יעקב מרגי: זה סיור ראשון.

טלב אבו עראר: שני בתי הספר שביקרנו בהם היום, אבו קוידר, נווה מדבר וכאן, אבו קרינאת, לא משקפים את המצב של הבדואים בנגב.

יעקב מרגי: אין ספק.

טלב אבו עראר: המצב כאן על סף קריסה, חמור מאוד, ובמיוחד ביישובים הבלתי מוכרים.

טלב אבו עראר: הנשירה, הסיבה העיקרית לנשירה, שנגע בה מנהל בית הספר, הסיבה העיקרית היא המרחק הרב לבית הספר.

טלב אבו עראר: בוא נגיד משפחת אבו קוידר, שמסיעה את ילדיה, את תלמידיה, בנות ובנים, למרחק של 10 קילומטרים עד ערערה בנגב, עד שגב שלום, עד תל שבע, זו הסיבה העיקרית שההורים ישאירו את הבת שלהם, כדי לא לעבור את המרחק הזה.

<רחמים יונה: אבל זה לא נכון.

יעקב מרגי: רחמים, בכנסת פיתחנו שאפשר לשמוע, לא חייבים לקפוץ.

טלב אבו עראר: דבר שני, המצב הסוציו אקונומי כאן ידוע לכל קברניטי המדינה, כולל יושב ראש ועדת החינוך.

טלב אבו עראר: המצב כאן, שהוא אחד החסמים שעומד בפני תלמידינו כדי להגיע למכללות ולאוניברסיטאות, כמו שציינה הבת של אבו עשיבה.

טלב אבו עראר: זה העניין.

טלב אבו עראר: עניין שלישי וחשוב מאוד, חברים, חשוב מאוד מאוד, הגיע הזמן, ואני גם רוצה שמנהלת המחוז של משרד החינוך תאשר את כל מה שאני אומר, בבוקר אני חילקתי מחמאות שהיא באמת לא מבדילה בין יהודי לבין ערבי, אבל להביא תמונה אמיתית למצב של החינוך, היא חייבת לעשות זאת, כי המצב בלתי נסבל.

טלב אבו עראר: יישוב שהוא ליד רמת חובב, ואדי נעים הוא נקרא, יש שם 3,000 תלמידים, יש שם שלושה בתי ספר, המים מובלים אליהם במיכלים.

טלב אבו עראר: אפילו משרד הבריאות לא מוכן לבקר על המים שם, ואז זה גורם למחלות ואז זה גורם למוות.

טלב אבו עראר: יש שתי החלטות בג"צ שמחייבות את המדינה לחבר את בתי הספר לחשמל שם ועד עכשיו לא כיבדו את החלטות בג"צ שם.

טלב אבו עראר: המצב כאן על הפנים, חברים, שלא לבוא לדבר על אבו קרינאת שהוא יישוב מוכר קודם כל, ואני מודה לראש המועצה שהוא משקיע בבית הספר הזה, בסדר, אבל גם אבו קוידר שם, יישוב לא מוכר, משרד החינוך מטפל שם, בבית הספר אבו קוידר, אבל מה עם השאר?

טלב אבו עראר: אני מזמין אותך, אדוני מכובדי יושב ראש ועדת החינוך, לבקר ביישובים איפה שהמצב מבייש את כל המדינה.

טלב אבו עראר: 30% מגילאי 3-4, אין להם מסגרת חינוך, אין להם גן.

טלב אבו עראר: גברתי, את ואת, שתיכן, מהקואליציה, גם תעבירו לממשלה את התמונה האמיתית.

טלב אבו עראר: אני כן מבקש מעמירה חיים, מנהלת המחוז, לקחת אותנו במשרד החינוך וכולנו, לאיפה שהמצב שם צריך תיקון, צריך שיפוץ.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שמתם לב שזה לא דקה, אבל ככה זה.

מירב בן ארי: זה היה נאום חוצב להבות.

יוסף ג'בארין: אולי יגיבו על הדברים שלנו?

יוסף ג'בארין: ראשי המועצות.

נורית קורן: יש פה יושב ראש.

יעקב מרגי: אני מקבל את ההצעה, בסדר?

יעקב מרגי: ניתן לחברי הכנסת לשחרר ואחר כך נפתח דיון.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת ד"ר ג'בארין.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: קודם כל תודה ואני מברך על הביקור החשוב הזה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שבאמת מה שאמרת, שזה יהיה הביקור הראשון בסדרה של ביקורים ואני אחדד את הדברים ברוח שאמר חברי טלב אלסנאע.

יעקב מרגי: אבו עראר.

יוסף ג'בארין: טלב אבו עראר, סליחה.

יוסף ג'בארין: התחיל טלב אלסנאע והמשיך ביותר כוח טלב אבו עראר.

יעקב מרגי: בכבוד.

יוסף ג'בארין: חברים, בואו לא נתעלם מהעובדות.

יוסף ג'בארין: העובדות אומרות שהאוכלוסייה הבדואית בנגב היא האוכלוסייה הכי חלשה בישראל.

יוסף ג'בארין: זה נתון, זה לא בוויכוח.

יוסף ג'בארין: אנחנו גם יודעים, וזה, גברתי עמירה, ממשרד החינוך, שהנתונים הכי קשים על נשירה, על זכאות לבגרות, על בכלל מצב החינוך ולא רק על זכאות לבגרות אלא בגרות איכותית, הנתונים הכי קשים בישראל נמצאים כאן, נמצאים באזור הזה.

יוסף ג'בארין: והם נמצאים באזור הזה, וזה הכי חשוב, זה עשרות שנים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת אני כבר, עם כל הכבוד, לא קונה 'אנחנו נעשה ואנחנו נקים ואנחנו נפעיל וקיבלנו אישור' ובלה בלה בלה.

יוסף ג'בארין: הרבה מזה, עם כל הכבוד, אדוני, עוד לפני 10 שנים טיפלתי בזה כעורך דין באגודה לזכויות האזרח, הרבה מהדברים כמעט לא זזו למרות כל ההבטחות שהיו.

יוסף ג'בארין: מאוד מפריע לי שדווקא הנגב, עם כל הקשיים שיש בו, אינו נכלל גם לא בתכנית החומש שהוכרז עליה עכשיו, של הרשות לפיתוח כלכלי, והחינוך בכלל לא נמצא שם.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת גם לא הנגב ולא החינוך בכלל.

יוסף ג'בארין: זה אומר דרשני, זה אומר שאין משהו מוסדר.

יוסף ג'בארין: אם יש טענה אחרת, שיש תכנית חומש, בואו נראה אותה, בוא נביא אותה לוועדת החינוך, נדון בה, נבין שהיא באמת עונה על כל הצרכים.

יוסף ג'בארין: כל הדברים הטובים שזזו, או מרבית הדברים הטובים שזזו בתקופה האחרונה, הרבה מהם, אני אומר את זה גם לראשי המועצות וגם למשרד החינוך, נעשו רק אחרי בג"צ.

יוסף ג'בארין: גם הקמתו של התיכון, גם לגבי הסעות, גם לגבי המחסור בקב"סים.

יוסף ג'בארין: ואני אומר לכם, עם כל הכבוד לבג"צ, אם לא יהיה שיתוף פעולה של הרשויות זה לא יתקדם.

יוסף ג'בארין: בעניין הקב"סים, הראו שיש צורך, זו הלשון של השופטת, בהעדפה מתקנת.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת היה צריך לעשות ודאי העדפה מתקנת בכל התחומים הללו.

יוסף ג'בארין: אני לא רואה אפילו שוויון, שלא לדבר על העדפה מתקנת.

יוסף ג'בארין: שני המקומות שביקרנו לא משקפים כלום בבחינת המציאות כאן.

יוסף ג'בארין: המציאות כאן היא בתי ספר הרבה יותר מופקרים, יש הרבה רשלנות בתחזוקה שלהם, בנינים יבילים שהם מאוד מסוכנים ברמה הבריאותית, בתי ספר מעל ל-1,500 תלמידים שאמורים להיות כבר שני בתי ספר, אם לא שלושה בתי ספר.

יוסף ג'בארין: אצלי הכול מתועד.

יוסף ג'בארין: אין לנו אולי מספיק זמן להיכנס, אבל אני קורא ליושב ראש לכנס דיון אחרי הסיור הזה בתוך הוועדה, שנוכל גם להעלות את הדברים עם המספרים ועם הנתונים שיש לנו.

יוסף ג'בארין: לגבי הכפרים הלא מוכרים, אנחנו מדברים על יותר מ-100,000 תושבים, מחציתם זה תלמידים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת מחצית מאלה ביישובים הלא מוכרים אלה בדיוק מי שצריך להיות במערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: לכן העמדה העקרונית והמוסרית של כולנו צריכה להיות שצריך להסדיר את מערכת החינוך ללא קשר להסדרה התכנונית כי אחרת ייקח לנו עוד עשרות שנים עד ש-.

יוסף ג'בארין: לכן גם בפנייה למשרד החינוך וגם לראשי הרשויות, צריך להבטיח בתי ספר בתוך היישובים הללו ברמה הנאותה ועם כל המשאבים הנדרשים.

יוסף ג'בארין: דבר כזה לא קיים למרות כל ההבטחות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חנין זועבי.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש וכל הנוכחים, אני ממשיכה מה שאמרו עמיתיי, טלב ויוסף.

חנין זועבי: כאשר אנחנו עורכים סיור בנגב חובתנו כנציגי ציבור היא קודם כל להדגיש מה חסר וקודם כל להדגיש מה מייצג.

חנין זועבי: אני פה חוזרת, אבל בגלל שזה העיקר, מה מוסר ההשכל מהסיור הזה ומההצגה של המנהל?

חנין זועבי: שהכול בסדר, שאנחנו נותנים מה שחסר, מה שדורשים, אנחנו ממלאים את הצורך, אבל אנחנו יודעים שזה לא נכון.

חנין זועבי: סיור לא משנה מציאות, סיור אולי בתקשורת, הכתבה תהיה הכול בסדר, ואני מאוד מכבדת מנהלים של בתי ספר יהודיים שכאשר אנחנו נכנסים הם שמה דופקים על השולחן מה חסר.

חנין זועבי: אני מאוד מכבדת אזרחים וצריכים ללמוד מהאזרחים היהודים כאשר הם מתעקשים על הזכויות שלהם ועל מה שחסר.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, הנשירה, לא אלה שלא נרשמים מלכתחילה, לפי כל הדוחות, נשירה מבתי ספר בנגב היא יותר מ-20%.

יעקב מרגי: שאדי נתן סקירה על שאדי, הוא לא נתן על כל המגזר.

חנין זועבי: לא, אני לא מדברת על שאדי.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, עוד פעם, סטטיסטיקה חשובה, אחוז הנשירה - - -

יעקב מרגי: לא, אני לא רוצה שתבואי בטענות לשאדי, שאדי נתן סקירה על בית הספר שלו.

חנין זועבי: לא, במשפט הנשירה זה לא על שאדי.

יעקב מרגי: על שאדי.

חנין זועבי: לא על שאדי.

יעקב מרגי: הוא נתן סקירה על שאדי.

חנין זועבי: במשפט על הנשירה זה לא נוגע לשאדי, זה נוגע למצב הכללי.

חנין זועבי: נשירה מבתי ספר בנגב היא יותר מ-20%.

חנין זועבי: הבעיה היא לא איפה אנחנו עושים או איפה אנחנו לא עושים.

חנין זועבי: הבעיה של הכפרים הבלתי מוכרים, אל תגידו לנו, וסליחה עכשיו, אנחנו נציגי העם שלנו, אנחנו נציגי התרבות שלנו, אל תגידו לנו המנטליות שלכם.

חנין זועבי: גם המנטליות בצפון לפני אולי 30 שנה, התרבות שלנו, חלק מהתרבות הייתה שיש מחסומים לבנים ולבנות ולנשים לצאת לעבוד ולצאת, אבל יש מציאות של מודרניזציה טבעית שנכנסה לכל העולם הערבי והיא משנה תרבות.

חנין זועבי: זה לא ערך תרבותי שהנשים לא יילכו ללמוד או לעבוד.

חנין זועבי: הרי 54% מבי.

חנין זועבי: איי הן נשים ערביות ו-52% באמ.

חנין זועבי: איי הן נשים ערביות.

חנין זועבי: אל תגידו תרבות, תגידו מציאות, תגידו מה המדינה עושה בשביל לקדם את החברה, בשביל לקדם את האזרחים.

חנין זועבי: יש עניין פוליטי, למרות שאני לא רוצה להיכנס, אבל אי אפשר.

חנין זועבי: או - - -

מירב בן ארי: את לא יכולה בלי זה הרי.

חנין זועבי: כן, כי יש מציאות.

חנין זועבי: אני לא בורחת מהמציאות.

נורית קורן: נו, נשמע.

יעקב מרגי: תאמרי אותה, מה הבעיה?

חנין זועבי: יש שלא רוצים לבנות - - - מה זאת אומרת הסעות?

חנין זועבי: אנחנו דורשים מיפוי, זה בהמלצות, ברשותך, מיפוי של נשירה, מיפוי מה הם ריכוזי האוכלוסייה שחסרים להם בתי ספר וגם אם הם נופלים בקטגוריה של כפרים בלתי מוכרים אי אפשר, אדוני היושב ראש, לא בונים בכפרים הבלתי מוכרים בגלל שיש תכנית פוליטית לגרש את האזרחים מהאדמה שלהם.

מירב בן ארי: לגרש?

מירב בן ארי: די, ברצינות.

מירב בן ארי: מהרגע שהיא באה אין שום דבר לעניין.

יעקב מרגי: מה אכפת לך?

מירב בן ארי: אתה מוכן לספוג את זה.

מירב בן ארי: די כבר.

מירב בן ארי: פתאום מעניין אותה הבדואים.

מירב בן ארי: מהיום שנכנסתי למליאה אנחנו עובדים - - -

נורית קורן: לא מגרשים פה אף אחד.

יעקב מרגי: אז היא אמרה.

מירב בן ארי: מילה אחת לא שמעתי במליאה על הבדואים.

יעקב מרגי: מירב, תני לה.

מירב בן ארי: די, שתסיים כבר.

חנין זועבי: את יכולה לצאת אם את לא רוצה להקשיב לי.

חנין זועבי: מילת סיכום - - -

מירב בן ארי: פתאום מעניין אותה הבדואים.

מירב בן ארי: תשעה חודשים אני בכנסת, מילה אחת לא שמעתי.

יעקב מרגי: רגע, מירב.

חנין זועבי: תמיר, התלמידים תחת האחריות שלך - - - תמיר ואדוני היושב ראש, תחת האחריות שלכם לא נופלים רק התלמידים שנרשמו, גם התלמידים שלא נרשמים, בגלל שהם כל כך רחוקים ולא יכולים.

חנין זועבי: גם אם יש הסעות וגם אם מחזקים את ההסעות, תחת האחריות שלך התלמידים שלא נרשמים.

חנין זועבי: אני מבקשת ממך מיפוי, סקר לתלמידים שלא נרשמים - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוא הבין.

חנין זועבי: ואתה תגיד, גם אלה באחריות שלי, תמיר.

חנין זועבי: זו אחריות שלך.

יעקב מרגי: רבותיי, אני מבקש, רבותיי.

יעקב מרגי: זו דעתה, היא אמרה וצריך לאפשר להביע דעה.

יעקב מרגי: אני רואה שהקטע של הנשירה תופס - - - עמירה, את רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: אבל רק על הנשירה.

יוסף ג'בארין: כי זה לא חוקי.

יוסף ג'בארין: אתם יודעים, עמירה, שזה לא חוקי.

יוסף ג'בארין: ילד או ילדה בגיל הזה שלא בבית הספר זה לא חוקי.

יעקב מרגי: אבל היא עוד לא אמרה כלום.

מירב בן ארי: מה זה לא חוקי?

מירב בן ארי: למה, מישהו חושב שזה בסדר פה?

נורית קורן: מה אתה רוצה?

נורית קורן: שיכניסו את ההורים ל - - -

מירב בן ארי: כן, האמת קודם כל כן.

מירב בן ארי: לפי החוק במדינת ישראל, אתה צודק מאוד - - -

נורית קורן: אבל אתה יודע מהאחריות של ההורים.

מירב בן ארי: אתה צודק.

מירב בן ארי: העניין הוא שהנשירה, לאף אחד פה אין עוררין שיש בעיה עם הנשירה, זה כל העניין.

מירב בן ארי: אנחנו לא מערערים, לא על הנשירה ולא על ההסעות.

יעקב מרגי: אנחנו באנו ללמוד עליה.

טלב אבו עראר: מה, הבעיה שלנו רק הנשירה?

מירב בן ארי: לא רק.

מירב בן ארי: תן לקיים דיון ענייני.

מירב בן ארי: כל היום הפופוליזם הזה.

יעקב מרגי: טלב, זו פעם ראשונה שיסלקו מישהו שגר פה.

<עמירה חיים: אחת הבעיות במגזר הבדואי זאת נשירה.

<עמירה חיים: זאת עובדה, ואנחנו מנסים להתמודד איתה.

יעקב מרגי: אני לא פותח דיון, אתם מקבלים נתונים וזהו.

מירב בן ארי: נכון, אלה נתונים עובדתיים גם.

טלב אבו עראר: שתיהן מפריעות כל הזמן, למה?

טלב אבו עראר: מפריעות ממש.

מירב בן ארי: אנחנו?

מירב בן ארי: אני כל הזמן שומעת - - -

<עמירה חיים: הנשירה קיימת וההתמודדות איתה זה לפתוח מסגרות לבנות, לפתוח בתי ספר ליד הבנות, כמו שעשינו פה, לפתוח יותר מגמות טכנולוגיות ולהביא ילדים מבחוץ, גם את זה אנחנו במתווה.

<עמירה חיים: אחר כך, אם יהיה זמן אני אגע בהחלטת הממשלה על המתווה של הטכנולוגיה.

<עמירה חיים: אחת הבעיות הנוספות זה ילדי 3-4.

<עמירה חיים: כשנכנס חוק 3-4 אז בחוק כתוב שהוא ייכנס בשלבים לפי תהליכי בנייה ואני כמובן אלחם על כל מקום שאנחנו רוצים שילדי 3-4 ילמדו, אין בכלל ספק בעניין הזה.

<עמירה חיים: אבל זה לא עניין של בינוי, כפי שכאן הסבירו, ובהסעות אני לא רוצה לגעת, אלא אני רוצה לגעת באחוזי הנשירה.

<עמירה חיים: מבחינת המדידה של הנשירה, יושב כאן יוסף רחמים, המפקח של הנשירה, אז ב-2015 אחוז הבנים הנושרים מתוך המערכת של נווה מדבר, נווה מדבר ואלקסום זה בערך אותה נשירה והיא יותר מאשר ביישובי הקבע, זה ברור, הרבה יותר, יש לי כאן אחוזי נשירה של כל היישובים, אני יכולה לתת לכם אותם.

יוסף ג'בארין: לא, ממוצע.

יוסף ג'בארין: מה ממוצע הנשירה?

<עמירה חיים: נווה מדבר, זה השיא של השיא של השיא, שזה כמו אלקסום, יש 5.3% אחוזים בכללי, בנים, ובנות זה 9.7%, כמעט 10%, אבל כשאנחנו מודדים את הנשירה של גילאי 17 בכל היישובים זה 30%, בגילאי 17 ביישובי הקבע זה רק 16%.

<עמירה חיים: אנחנו יכולים לומר שאחוזי הנשירה נמצאים בצמצום מתמיד ובצורה חד משמעית, ממש בגרף יורד.

<עמירה חיים: ארבע שנים החלטת הממשלה 3708, שמנו אותה על השולחן ואמרנו מניעת נשירה בעיקר, כשפתחנו מסגרות נוער, חברה קהילה, חינוך טכנולוגי וכו', אנחנו יכולים לראות באופן מאוד משמעותי את הירידה, אנחנו נראה אותה יותר, אנחנו נרצה להשפיע שם יותר, אנחנו קוראים לקהילה, אבו קרינאת, יושב כאן אברהים, פה יד ביד הלכנו על מניעת נשירה, נכון?

<עמירה חיים: הלכנו על מניעת נשירה עם הקהילה, לאסוף את הבנות, לדבר איתן.

<עמירה חיים: אני שלחתי בוחנת לחדר הלידה לעשות מבחן בדת האיסלם, להקריא לה, היא יצאה מחדר הלידה, הקריאו לה את החומר, מישהו רשם את החומר והיא קיבלה תעודת בגרות.

<עמירה חיים: לפתוח מסגרות לבנות שמתחתנות.

<עמירה חיים: לא לוותר על אף אחת, לא לוותר על אף אחד ולא לוותר להם גם, לא לוותר על אף אחד ולא לוותר לאף אחד.

יעקב מרגי: איציק תומר, בבקשה.

<איציק תומר: בוקר טוב, יושב ראש הוועדה, חברי כנסת נכבדים.

<איציק תומר: כידוע לכם אנחנו שתי מועצות תאומות.

<איציק תומר: אנחנו למעשה המועצות האזוריות הגדולות בארץ, כל אחד קשור, במספרים הם לא סגורים, אבל למעלה מ-40,000 תושבים שכל מועצה מטפלת.

<איציק תומר: רחמים יושב בעיקר על ציר 25, באר שבע-דימונה, אני יושב בעיקר על ציר ערד, באר שבע-דימונה, ציר 31.

<איציק תומר: לי יש שבעה יישובים, אני כולל גם את היישוב השמיני, שנקרא אל פורא, שיש עליו החלטת ממשלה לקו כחול, אבל בגלל שדה בריר העניין מתעכב.

יעקב מרגי: מי יושב על כביש באר שבע-רמת נגב?

<איציק תומר: נווה מדבר.

<איציק תומר: כל מה שמדרום - - - לי יש כאמור שבעה יישובים, פלוס השמיני, שהוא לא מוכר, אבל הוא יישוב מאוד גדול.

<איציק תומר: אני פתחתי שם השנה חטיבת ביניים ואני מקים שם בשנה הבאה חטיבה עליונה.

טלב אבו עראר: הוא קיבל הכרה באיזה שהוא שלב, רק המדינה חזרה בה.

<איציק תומר: לא, יש החלטת ממשלה, הקפיאו אותה.

יעקב מרגי: בסדר, אתם מדברים על אותו דבר.

יעקב מרגי: חבל על הזמן.

<איציק תומר: זה עדיין יישוב לא מוכר, הקמתי שם חטיבת ביניים במבנים יבילים, אני הולך בשנה הבאה, עכשיו השנה, לקראת השנה הבאה חטיבה עליונה, במבנים יבילים, כי זה יישוב לא מוכר.

<איציק תומר: אבל אני רוצה להבהיר, בצד כל המאמצים שעושה משרד החינוך אני באתי במשמרת שלי ובאמת יש בעיה.

<איציק תומר: אני קודם רוצה להודות פה לתמיר, שיושב לידי, שעושה כל מאמץ על מנת לסייע לי, אבל גם הוא מוגבל בתקציב שעומד לרשותו.

יעקב מרגי: תסביר, למה הוא מוגבל?

<איציק תומר: אני אתן לכם נתונים.

יעקב מרגי: לנו הוסבר, גם בוועדה בכנסת וגם במהלך היום, שמבחינת תמיר בן משה, הוא לא מוגבל.

יעקב מרגי: הבעיה העיקרית זה זמינות קרקע.

יעקב מרגי: אז בבקשה.

<איציק תומר: ממש לא.

<איציק תומר: יש לי במועצה 85 כיתות גן, מהן רק שלוש כיתות קבע, כל השאר כיתות יבילות.

<איציק תומר: הוותק של הכיתות האלה, עוד מזמן היותי מנהל מחוז דרום במשרד החינוך, עמירה החליפה אותי לפני 20 שנה.

יעקב מרגי: איציק, אני רוצה לשאול עוד שאלה.

<איציק תומר: אבל רגע, ברשותך.

יעקב מרגי: רק תיתן לי לתת לך עוד פרמטר, תתייחס אליו.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שיש לך רק שלוש כיתות קבע והשאר יבילות אתה לא אומר לי כלום, תתייחס במגבלה, היישובים המוכרים או הלא מוכרים.

<איציק תומר: כשאני מדבר זה רק קו כחול.

יעקב מרגי: אבל אני חי במציאות אחרת.

טלב אבו עראר: הקו הכחול מלפני שלוש שנים.

יעקב מרגי: לא מעניין.

יעקב מרגי: אני יודע, לא באתי לתקן את המדינה עכשיו, באתי כוועדת חינוך.

<איציק תומר: יעקב, אני מדבר על שבעת היישובים שלי בקו כחול, יש שם 85 כיתות, כיתות הקבע הן בטראבין, כל השאר הן כיתות יבילות.

טלב אבו עראר: אבל למה?

<איציק תומר: מה למה?

<איציק תומר: אני שואל למה, לא אתה.

נורית קורן: תודה לכולם, תודה על האירוח.

יעקב מרגי: תודה על ההשתתפות.

<איציק תומר: בכניסתי לתפקיד, אני עוד מעט מסיים קדנציה, רק שנתיים וחצי בתפקיד, פניתי למשרד החינוך, למנכ"לית מיכל כהן וגם לתמיר, ואני יוצא משרד החינוך, פניתי אליהם, אמרתי שיש לנו בעיה, אנחנו צריכים דחוף בנייה דחופה.

<איציק תומר: קיבלתי השנה, או התחילו בסוף 2015, קיבלתי 20 כיתות בנייה חדשות.

יעקב מרגי: גן?

<איציק תומר: גן, בסוף 2015 קיבלתי 10 ועכשיו ל-2016 עוד 10.

<איציק תומר: זה אומר שהשנה יהיו לי 20 כיתות חדשות.

<איציק תומר: יחד עם זאת אני רוצה להבהיר, אם תפחיתו את זה ותוסיפו את החסר שיש לי, כי אצלי יש רק 1,500 ילדים שלא מגיעים לגן, זה אומר שאני צריך עוד 46 כיתות ועשיתי חשבון עם תמיר - - -

יעקב מרגי: הם לא מגיעים בגלל שאין לך כיתות?

<איציק תומר: הם לא מגיעים בגלל בעיות של הגיל הרך.

<עמירה חיים: 3-4 הסעות.

טלב אבו עראר: כמה יש לך - - -

יעקב מרגי: תנו לו.

טלב אבו עראר: מותר לשאול.

יעקב מרגי: לא, אסור לך.

<איציק תומר: חבר'ה, עוד דקה ואני אבהיר את עצמי.

<איציק תומר: אני רוצה לומר, אני צריך לפי החשבון שלנו, אחרי ה-20 עוד 107 כיתות חדשות.

<איציק תומר: אני רוצה שתבינו, עד היום בנו ביישובים שלנו, ביישובי הקבע, קו כחול, בנו את הגנים בריכוז, באשכול.

<איציק תומר: האשכול הזה היה כדי לחסוך עלויות של תשתיות שאין לנו, וגם זאת בעיה בפני עצמה שנדבר עליה קצת אחר כך.

<איציק תומר: זאת אומרת היום ה-20 כיתות האלה ורוב הכיתות שייבנו בעתיד ייבנו בשכונות, מתוך מגמה שילד על פי חוק חינוך חובה יילך ברגל ולא יצטרך לנסוע.

טלב אבו עראר: תתייחס לנתון החמור שאמר לך - - - לא התייחסת אליו.

יעקב מרגי: מאה אחוז.

יעקב מרגי: אתה יודע מה הולך לי בתוך הראש?

<איציק תומר: אבל תן לי להשלים.

יעקב מרגי: מה קרה לך?

יעקב מרגי: מה, אני עכשיו מסתכל על הקירות?

יעקב מרגי: מה, יש לי בעיות של קשב וריכוז.

<איציק תומר: אלה העובדות, אני מדבר רק על ה - - -

טלב אבו עראר: זה חמור מאוד וחשוב מאוד.

יעקב מרגי: הבעיה ביני לבינך שאני מקשיב לו ואתה כבר חושב על השאלה הבאה.

יעקב מרגי: תן לו.

<איציק תומר: אני רוצה לומר, הודעתי למשרד החינוך ואני אומר פה לכולם, אין בעיה של קרקע באלקסום, תנו לי תקציב - - -

יעקב מרגי: ביישובים בתוך הקו הכחול אין לך בעיה של קרקע?

<איציק תומר: אין לי בעיה של קרקע, תנו לי תקציב ואני בונה את כל ה-107 הכיתות ואני בונה אותן בשכונות.

<איציק תומר: אבל כשאני אומר שאין לי תקציב אני רוצה להוסיף שני פרמטרים חשובים, פניתי לתמיר, תמיר אמר 'איציק, זה לא אצלי, לכו לאוצר' או לכל גוף שאתם רוצים, אני רוצה להסביר מה הבעיה.

<איציק תומר: משרד האוצר מתקצב את כל הרשויות המקומיות במדינת ישראל, לא רק את אלקסום ואת נווה מדבר, הוא מתקצב אותם בחסר.

<איציק תומר: ההרשאה שאני מקבל לבניית בית ספר או גן ילדים מגיעה בחסר, היא מגיעה - - -

יעקב מרגי: עד הגדר בחסר?

<איציק תומר: עד הגדר בחסר.

יעקב מרגי: גם עד הגדר בחסר?

<איציק תומר: כן, 17%-18% פחות.

<איציק תומר: הם מצפים שהרשות המקומית מתקציבה השוטף תממן את היתרה.

<איציק תומר: לי, במצב שלי, שאנחנו לא גובים ארנונה וגם אם נגבה אותה יהיה כמעט פטור מלא, בגלל שכל התושבים נמצאים באשכול 1, בגלל - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, מאיפה המרצדסים והג'יפים שאני רואה, מאיפה הם באים?

יעקב מרגי: מקטר?

<איציק תומר: לא אצלנו.

<איציק תומר: אני רוצה לענות לך.

יעקב מרגי: לא, אתה לא עונה.

יעקב מרגי: אין זמן.

יעקב מרגי: מחר, כשהוא יראה אותי בכנסת 'סתם באתי, לא עשית שום דבר'.

<איציק תומר: יעקב, לכל שני גנים אני צריך להשלים 250,000 שקל שאין לי.

<איציק תומר: אני רוצה שהילד אצלי באלקסום יקבל בדיוק כמו אותו ילד שאני ראיתי בגן.

<איציק תומר: הקבלן שרוצה לבנות לי, הוא שלח אותי לאשקלון.

<איציק תומר: הוא אומר 'תראה, זה הגן שאני בונה', אבל ראש העיר באשקלון הוסיף 300,000 שקל מכיסו לגן על מנת להשלים אותו, כדי שתהיה לו חצר כמו שצריך, אני רוצה בדיוק את אותה חצר, את אותם תנאים, את אותם משחקים, את אותה הצללה, רק לי אין את ה-300,000 הנוספים.

<עמירה חיים: לאשכול נתנו כסף.

יעקב מרגי: איציק, כבר במשפט הראשון הבנתי.

<עמירה חיים: גם אופקים לא מצליח לבנות כי אין לו כסף.

<איציק תומר: בנוסף אני רוצה לומר, יש לנו שישה בתי ספר בתוך הקו הכחול שבנויים במבנים יבילים.

<איציק תומר: שישה בתי ספר.

<איציק תומר: קיבלתי מתמיר, ואני שוב מודה לו, שני בתי ספר, אחד במולדה ואחד באום בטין, לבנות במקום, כבתי ספר קבע במקום היבילים.

<איציק תומר: אחד באום בטין כבר כמעט קיים 50 שנה, סוף סוף נבנה לו בית ספר חדש, קבע.

<איציק תומר: אבל אני צריך עוד ארבעה בתי ספר בִּמְקום.

<איציק תומר: אין בעיה של קרקע, תנו לי את ההרשאות ואני אבנה, אני אומר במפורש.

<איציק תומר: אז בעיה אחת זה השלמת תקציב, גם בבתי ספר אני צריך השלמת תקציב, כי אין לי יכולת מצ'ינג.

<איציק תומר: רק בשבוע שעבר הייתי אצל שרת הספורט והיא אמרה 'מאשכול 1 עד 3 אני נותנת 100% מימון, אין אצלי מצ'ינג'.

<איציק תומר: אני חושב שצריך להחיל את זה על כל היישובים.

יעקב מרגי: יש מילה חדשה למצ'ינג בעברית, צימוד.

יוסף ג'בארין: מה האשכול שלכם?

<איציק תומר: אנחנו אשכול 1.

<איציק תומר: כולנו, כל יישובי המועצה אשכול 1, אצלי וגם אצל רחמים.

<איציק תומר: אבל יש בעיה נוספת שאני רוצה ואני מסיים בזה.

<איציק תומר: יש בעיה של תשתיות על, אין לנו תשתיות על.

<איציק תומר: אנחנו פה נסענו על כביש, אבל זה נדיר.

<איציק תומר: כל בתי הספר שלנו, לרוב בתי הספר שלנו אתה נוסע על דרכים.

<איציק תומר: הנה אנחנו עכשיו נדרשים להקצות מאות אלפי שקלים לדרכים משובשות, לתקן אותן.

יעקב מרגי: משרד החקלאות לא מתקצב אותך?

<איציק תומר: הוא מתעתד.

<איציק תומר: אני דיברתי עם אורי ודיברתי עם כל הנפשות הפועלות שם, אנחנו רוצים את כל התקציב שיש להם לייעד לתשתיות שיתחברו למוסדות חינוך.

<עמירה חיים: יש לנו ישיבה אצלו היום בעניין הזה.

<איציק תומר: זה התנאי שלנו.

<איציק תומר: אמרתי לו 'אל תשקיעו בכלום, תנו לנו את אותן תשתיות על לחיבור עד הגדר, של מים, חשמל, ביוב'.

יעקב מרגי: אחד מהסיכומים שלי זה אני מזמין את שר החקלאות לוועדה לתת לנו סקירה על כל סוגיית התשתיות.

<איציק תומר: מצוין.

<איציק תומר: אני אשמח לבוא ולספר על זה.

<איציק תומר: אני סיימתי.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

טלב אבו עראר: אנחנו לא רוצים ישיבה, אנחנו רוצים תכל'ס, עמירה, את ומרגי.

<עמירה חיים: אנחנו איתך יותר מאשר שאתה חושב.

<עמירה חיים: מכל הלב, ב-100%.

יוסף ג'בארין: עמירה, רשמת לך?

יוסף ג'בארין: 100 כיתות, ארבעה בתי ספר.

יוסף ג'בארין: יש קרקע - - -

יעקב מרגי: ד"ר ג'בארין, אני אספר לך, הייתי בסורוקה, איזה פרופסור אמר לי, אמרתי לו 'תקשיב, תראה ההוא צועק שם ואתם תקועים עם הבן אדם הזה', הוא אומר לי 'לא בהכרח כל מי שצועק כואב לו יותר מהשני'.

יעקב מרגי: אז תאמין לי שגם לי כואב וגם לי מפריע, למרות שאני לא צועק.

טלב אבו עראר: שנייה, נכון, זה לא כואב, אבל לממשלות המתחלפות זה לא כואב.

יעקב מרגי: אבל עכשיו אנחנו פה.

טלב אבו עראר: הוא בעצמו אומר נתון, כמעט 2,000 ילדים - - -

יעקב מרגי: לא, תמיר בן משה עכשיו.

טלב אבו עראר: אבל תקשיב לי שנייה.

יעקב מרגי: אבל הוא אמר, אני לא פותח על זה לדיון.

טלב אבו עראר: אבל איך הוא אומר?

טלב אבו עראר: הכול בורות.

יעקב מרגי: עוד לא אמרנו.

טלב אבו עראר: לא צריך ישיבה.

טלב אבו עראר: תשמע, משפט חשוב.

טלב אבו עראר: עמירה, בשנת 2000 הכירה המדינה ב-11 יישובים, עד היום בית הספר בלי גישה, באמת.

טלב אבו עראר: על מה מדובר?

טלב אבו עראר: כאילו מדברים על גן עדן כאן.

טלב אבו עראר: המצב קטסטרופלי, על הפנים.

יעקב מרגי: אף אחד לא אמר את זה, אף אחד לא אמר גן עדן.

יעקב מרגי: תן קרדיט - - -

טלב אבו עראר: לא, באים לאבו קרינאת, אחלה - - -

יעקב מרגי: מי אמר אחלה?

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: אתה לועג לאינטליגנציה, אתה יודע למה?

יעקב מרגי: ראית את הסיכום שלי?

יעקב מרגי: איך אתה יודע מה אני הולך לומר?

טלב אבו עראר: אין לי זמן להמתין עד הסוף.

מירב בן ארי: הוא יודע.

מירב בן ארי: הוא לא מקשיב לכלום, הוא רק נותן נאומים.

מירב בן ארי: לא מקשיב לשום דבר.

מירב בן ארי: הוא עומד פה ונואם ונואם.

מירב בן ארי: די, שמענו אותך מספיק, תן לשמוע אנשים.

מירב בן ארי: אותם אני צריכה לשמוע.

טלב אבו עראר: את כל הזמן מפריעה.

טלב אבו עראר: את באת היום כדי לקבל תמונה אמיתית ובאת להפריע.

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי כאן.

מירב בן ארי: אני מפריעה?

מירב בן ארי: בינתיים מי ש - - -

טלב אבו עראר: את באת להפריע רק.

מירב בן ארי: אני הפרעתי?

מירב בן ארי: אתה - - -

טלב אבו עראר: כן, באת להפריע.

טלב אבו עראר: דברי לעניין.

מירב בן ארי: אתה, תאמין לי, ישבתם פה וקשקשתם ואני נתתי לבחורה הזאת את כרטיס הביקור שלי כדי לדאוג לה למלגה לאוניברסיטה.

מירב בן ארי: כל מה שאתה עושה זה רק צורח.

טלב אבו עראר: באים לאיפה שטוב לכם.

יעקב מרגי: אל תצעק עליה.

מירב בן ארי: תשאל את הבחורה שהייתה פה אם לא נתתי לה את כרטיס הביקור לדאוג לה למלגה לאוניברסיטה.

מירב בן ארי: אבל בשביל זה באת, בשביל לצרוח.

טלב אבו עראר: לא, באים למקום איפה שיש - - -

מירב בן ארי: די, שמענו אותך מספיק.

מירב בן ארי: עזוב, בוא נתקדם, אולי גם ייצא מזה משהו.

<עמירה חיים: יש לנו הרבה מלגות של האוניברסיטה.

יעקב מרגי: אנחנו נדבר על זה, למה את פותחת את עכשיו?

מירב בן ארי: עזוב, בוא נתקדם.

יעקב מרגי: לא מעניין אותו, מעניין אותו לצעוק.

טלב אבו עראר: היא רוצה לשמוע מה שטוב לה, מה שטוב למדינה.

מירב בן ארי: אני?

טלב אבו עראר: כן.

טלב אבו עראר: תשמעי מה שנכון, מה שאמיתי.

מירב בן ארי: עזוב, אני פשוט אתעלם ממך.

יעקב מרגי: טלב, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, תמיר בן משה.

<תמיר בן משה: טוב, קודם כל אני רוצה לציין שלמרות הנתונים שאיציק נקב בהם פה, צריך להבין שאנחנו לא יכולים לפתור את כל הבעיות של נווה מדבר ואלקסום בשנה אחת או בשנתיים, שאף אחד לא יצפה.

<תמיר בן משה: זה שאנחנו - - -

יוסף ג'בארין: למה?

יוסף ג'בארין: רק עכשיו - - -

יעקב מרגי: רגע, יוסף ג'בארין, הוא עוד לא פתח את הפה, מה קרה לכם?

<תמיר בן משה: אנחנו מכוונים לזה שכל פרויקט שיש לו זמינות לתקצוב, שיש לו קרקע שאפשר לבנות עליה, אנחנו מתקצבים בקדימות עליונה, אבל להגיד מפה שאנחנו יכולים לתקצב את כל בתי הספר או את כל הגנים, ממש לא.

יעקב מרגי: תמיר, אנחנו לא אחראים על מה שאחרים אומרים.

יעקב מרגי: אני אתן לך עצה, כולם נופלים איפה שכמעט נפלת.

יעקב מרגי: עזוב מה שאמרו כולם, תאמר לי מה היה, מה עשית, מה אתם מתכוננים לעשות.

<תמיר בן משה: אני יכול להגיד מה עשינו בשנתיים וחצי האחרונות ואלה נתונים מוכחים.

<תמיר בן משה: משרד החינוך תקצב בשלוש השנים, אני מדבר רק על נווה מדבר, יש לו את הנתונים גם על אלקסום, אבל בנווה מדבר כמעט 130 מיליון שקל בבינוי של מוסדות חינוך.

<תמיר בן משה: רק ברגעים אלה, כשאנחנו פה יושבים, יש חמישה פרויקטים.

<תמיר בן משה: אני מדבר עד 2015, מה שתוקצב, חמישה בתי ספר שהם בתהליכי בנייה, 15 גנים.

<תמיר בן משה: כלומר אנחנו בדו שיח ישיר עם המועצות וברוך ה' הם יודעים להגיד מה צריך ואנחנו מתקצבים.

<תמיר בן משה: כל מוסד חינוכי שהוא בפזורה, יעקב, ובדגש על גנים, שהוא בפזורה, של ילדים שמגיעים למערכת אחרי פתיחת שנת הלימודים אנחנו מתקצבים.

<תמיר בן משה: חמישה גנים באוקטובר-נובמבר, אחרי פתיחת שנת הלימודים.

<תמיר בן משה: מספר לי פה חנן שמחר נוחת יביל בעזאזמה, איפה שהיינו, כשאנחנו כמעט שלושה-ארבעה חודשים אחרי פתיחת שנת הלימודים.

<תמיר בן משה: כלומר איפה שאנחנו יודעים שיש ילדים ואין להם מקום אנחנו מתקצבים באותו רגע.

<תמיר בן משה: אנחנו בעניין הזה לא דנים בעניין של יש תקציב או אין תקציב.

<תמיר בן משה: ואני רוצה לציין גם כן שבפזורה, לא בשטחים המוסדרים, אנחנו מתקצבים את היבילים בעלות מלאה, כלומר להקל את הנטל על הרשויות, כולל חיבור שלהם לתשתיות, כולל כל מה שקשור.

<תמיר בן משה: זה לא בעלויות רגילות כמו בשאר הארץ.

<תמיר בן משה: יש פה תקצוב מלא.

<תמיר בן משה: אנחנו צריכים להבין שהסוגיה של הבעלות על הקרקע, או ההסדר הסטטוטורי על הקרקע היא סוגיה מרכזית שצריכים בעניין הזה, אמרתי לך גם בדיון הקודם, להרחיב את הדו שיח גם עם משרד החקלאות, גם עם משרד הפנים, לפתור את סוגיית הקרקעות.

<תמיר בן משה: לבוא ולהגיד שיש 5,000 ילדים שלא מגיעים למערכת, זו סוגיה שאי אפשר להתייחס אליה.

<תמיר בן משה: כל מה ש - - -

יעקב מרגי: אני יכול לבקר אותך, תמיר, על מה שמוטל עליך ולא עשית.

<תמיר בן משה: אז אני אומר, כל הפרויקטים שאנחנו מכירים אותם, אנחנו בקשר רציף, כולל בית הספר פה, סתם לדוגמה אבו קרינאת, שלב ב' הוכר הצורך לתקצוב ב-2016, בימים הקרובים הוא הולך לקבל את התקצוב של השלב השני, 1,570 מטר בעזרת ה', ייבנה פה המשך, יעיפו מפה את הקרוונים.

<תמיר בן משה: לא יכול להיות שבבית ספר פה יהיו קרוונים.

<תמיר בן משה: אנחנו נחזק איפה שניתן לבנות בעדיפות עליונה.

<תמיר בן משה: זה מה שאני אומר בשורה התחתונה.

חנין זועבי: אז מה המענה שלך למה שאמר ראש מועצת אלקסום?

יעקב מרגי: אין לו מענה.

<תמיר בן משה: אני אומר - - -

יעקב מרגי: לא, תמיר, אני עונה.

חנין זועבי: אז אין תקציב.

יעקב מרגי: אני עונה במקומו.

יעקב מרגי: אומר לך תמיר בן משה, במילים שלי, ככה, נכון, יש פער, אם מישהו שאני עכשיו תוך שנתיים-שלוש מדביק את כל הפער, לא יהיה.

יעקב מרגי: אני כן יכול לומר לך שאני משגיח, אני מתקדם איתו.

יעקב מרגי: יש שאלה על הדלתא ופה נצטרך לראות איך אנחנו מתגברים על הפער הזה.

יעקב מרגי: אני לא יכול - - - אני לא ועדת הכספים, אבל אני אומר לך, אני יכול להטיל את האחריות של המחדל של המדינה, על זה שעדיין במועצות אזוריות יש מי שלא משלם את המוטל עליו והם מתמודדים, אני לא יכול ל - - - ובצדק, באשכול 1 הוא לא מסוגל להביא את ה-200, אתה יודע מה יקרה?

יעקב מרגי: יש פה תמריץ שלילי להעדיף את היבילים.

יעקב מרגי: תביא לי יבילים, אני לא משלם שקל, אני מקבל מימון מלא.

יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים יבילים, רוצים לבנות בנייה קשיחה.

יעקב מרגי: לכן כנראה שזו תהיה אחת הנקודות שנצטרך לגעת בהן בסיכום.

יעקב מרגי: אנחנו כמדינה יודעים לתת ביטוי והעדפה איפה, מה לעשות, שיש יוצאים מן הכלל.

יעקב מרגי: כנראה כאן זה היוצא מן הכלל, צריך בשנים מסוימות להדביק פערים ולראות איך אנחנו מדלגים על הסיפור של המצ'ינג, צימוד, או הדלתא.

חנין זועבי: אפשר שאלה?

יעקב מרגי: תמיר, סיימת?

<תמיר בן משה: כן.

חנין זועבי: תן לי מספר, אחוז - - -

יעקב מרגי: מה השאלה?

יעקב מרגי: תשאלי אותי.

חנין זועבי: כמה כן נרשמים למסגרת החינוכית - - -

יעקב מרגי: מה את רוצה ממנו?

יעקב מרגי: תמיר הוא בינוי.

יעקב מרגי: זה עמירה תענה לך אחר כך, כמה נרשמים וכמה - - - בבקשה, רחמים יונה, נווה מדבר.

<רחמים יונה: אני חושב שלגבי חלק מהטענות שתי המועצות, בפתיחה, לא היית, דיברנו על פריסה של 2 מיליון דונם, אנחנו יושבים על פריסה של 2 מיליון דונם, מרהט, מצפה רמון, מצדה, ערד, כל הסביבה הזאת, אביבים, דימונה.

<רחמים יונה: זאת אומרת הפריסה היא ענקית.

<רחמים יונה: אנחנו מובילים בדרכי עפר ובדרכים הרריות, אולי בטווחים, לפעמים נכנסים לשטחים ל-10 קילומטר בפנים.

יעקב מרגי: מהכביש הראשי?

<רחמים יונה: מעבר לכביש, 10 קילומטר נכנסים בתוך ההרים.

<רחמים יונה: אנחנו יושבים פה בפריסה כזאת שאין במקום אחר.

<רחמים יונה: יש בעיה של הגעה ואנחנו חלק מהדברים האלה.

<רחמים יונה: הגשתי לך חוברת שאנחנו טיפלנו בנושא הזה, לקחנו בן אדם מבחינת שתי המועצות, לבדוק לנו מול משרד החינוך לגבי הנושא, אחת, העלויות, שתיים, הרכב שאמור להיכנס לשטחים האלה, האוטובוסים.

<רחמים יונה: כשבא משרד החינוך ואומר אוטובוסים משנתונים 1 ל-10, אין אוטובוס - - - שייכנס לשם, אין מצב פה.

<רחמים יונה: אנחנו נכנסים עם רכבים שבאמת מבחינה זו יש לנו בעיות.

<רחמים יונה: שתיים, יש מגבלות של החקיקה.

<רחמים יונה: התלמידים ייסעו רק בדרכים סלולות.

<רחמים יונה: 350 קילומטר לא סלולים, זה לא כתוב באף מקום ואנחנו עבריינים מבחינת המועצות.

<רחמים יונה: קחו את זה בחשבון.

<רחמים יונה: זה אחד הדברים שיכול להיות שגורם לנשירה.

<רחמים יונה: הבעיה השנייה המרכזית זה נושא שבטיות.

<רחמים יונה: התושבים לא משנים כתובת ואם מופיע אבו קרינאת, אף אחד לא יודע, הבחור מאבו קרינאת, איפה הוא גר.

<רחמים יונה: יכול להיות שהוא גר במצפה, יכול להיות שהוא גר פה ויכול להיות שהוא גר במטולה.

<רחמים יונה: זאת אומרת כל עוד הנושא השבטי נמצא קשה מאוד לאתר משפחות איפה הן נמצאות.

<רחמים יונה: בן אדם שמשנה כתובת, אבו עשיבה, כי הם בריכוז, רובם, אני יכול להגיד ש-95% גרים שם, אבל יכול להיות גם אחרים שמפוזרים.

<רחמים יונה: זאת אומרת קשה לאתר אותם.

<רחמים יונה: יש להם היום הזדמנות לשנות כתובות.

<רחמים יונה: יבוא עשיבה, וראינו את היישוב שם - - -

חנין זועבי: אתה יודע למה.

<רחמים יונה: היינו שם וראיתם את הריכוז.

חנין זועבי: אתה יודע.

יעקב מרגי: אתה מדבר אליי.

חנין זועבי: אתה יודע למה הם - - -

<רחמים יונה: הריכוז נמצא שם, אפשר לשנות כתובות, כל אחד בתוך אבו קרינאת, זו בעיה של זה.

חנין זועבי: לא, זה לא - - - לשנות.

<רחמים יונה: הנושא של המלגות וזה.

<רחמים יונה: אנחנו העלינו את הנושא הזה, אחת הבעיות הכאובות שלנו זה המשך י"ב והלאה.

<רחמים יונה: זו באמת בעיה.

<רחמים יונה: ואני מברך על התחבורה הציבורית, שפעם ראשונה בתולדות המדינה נכנסים ליישובים שלנו.

<רחמים יונה: אז באבו קרינאת ובקסר אל סיר יש לנו תחבורה ציבורית.

<רחמים יונה: שני היישובים שלי הם בדרך, גם אבו תלול וגם ביר הדאג', הולכים להכניס תחבורה ציבורית שאוספת את הסטודנטים, את האמהות, הילדים וכל זה ומסיעה אותם.

<רחמים יונה: אבל זה לא פותר את הבעיה, צריך למצוא פתרון של הנסיעות.

<רחמים יונה: המועצה שלנו, ביחד עם המנכ"ל והגזבר, לקחנו קרן של 250,000 שקל, בהשתתפות של התלמידים להסיע את הילדים אולי לפחות לשלושה מוקדים ואנחנו מסיעים.

<רחמים יונה: אנחנו עושים את זה השנה הלכה למעשה, אבל זה דבר שהוא יכול להיות חד פעמי.

<רחמים יונה: אין לנו מבחינה זו תקציב.

<רחמים יונה: הנושא של המלגות.

<רחמים יונה: יש פה, כמו שאמרו, משפחות קשות יום.

<רחמים יונה: חייבים למצוא להם את המסגרת, איך אנחנו מעודדים, כי אני חושב שהבעיה המרכזית של כל הבדואים, אם כל מה שטלב אומר, עם כל הכבוד, זה הנושא של החינוך, אז אני אומר, בפתיחה אמרנו, כל עוד לא היו בתי ספר תיכוניים הנשירה הייתה 50% ו-60%, בעיקר הבנות לא יצאו לאוטובוסים בכלל, לא ייתנו להן לנסוע, אבו עשיבה, עם כל הכבוד, לערוער, לא יילך.

<רחמים יונה: היום בית הספר התיכון פה, כולם באים לפה.

<רחמים יונה: והילדה הזאת שראיתם פה - - -

חנין זועבי: שהיושב ראש יקשיב.

<רחמים יונה: אז עודדנו את הנושא.

<רחמים יונה: אנחנו פתחנו בתי ספר, תשעה בתי ספר תיכון, פתרנו 90% מהבעיה.

<רחמים יונה: יש עוד בעיות, אבל תתעלמו מהעניין הזה.

<רחמים יונה: רוב הבעיה היא להרחיב את בתי הספר, להכניס להם תכנים.

<רחמים יונה: אני לא חושב שכולם ייצאו פרופסורים, לכן טכנולוגיה אנחנו עושים ומגמות, במדינת ישראל, עכשיו התבשרנו, בשתי המועצות נכנסים וגם הנושא של אוטוטק בעסק.

<רחמים יונה: זאת אומרת יש פה כוונה טובה.

<רחמים יונה: אני חושב שזה שיתוף של התושבים, גם מבחינה זאת, קצת לצאת מהנושא של משפחות, לאפשר לילדים - - - יש לנו מנהלי ספר, רשת אורט עושה עבודה יפה מאוד מבחינת העבודה.

<רחמים יונה: באמת אנחנו בתחילת דרך, אז הדברים של הסטודנטים לא סגורים, צריך את העזרה מכם, מכל מה שיכולים לעזור, לעודד את ההשכלה הגבוהה.

<רחמים יונה: זה העתיד שלנו.

<רחמים יונה: הכול דיבורים, הכול ייגמר, אם כל הצוות, ראית אותם, יגמרו בעוד שנה ושנתיים ושלוש את הלימודים באוניברסיטה, אז עשינו משהו.

<רחמים יונה: ואני רוצה להגיד עוד דבר אחד ובזה אני אסיים.

<רחמים יונה: אם עד לפני שש ושבע שנים 70%-80% מהמורים והמורות היו צפוניים, לשמחתי הרבה אנחנו יכולים לדבר על 40% ו-50% היום, שרוב המורים הם שלנו.

<רחמים יונה: יש עדיין, אבל צריך לעודד את המגמה הזאת, לחזק.

<רחמים יונה: זה ההצלחה שלנו בחינוך.

<רחמים יונה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה להביא את זה בקצרה, זה כבר הסיור השלישי שלי, זה הסיור השני במגזר הבדואי, הייתי פה בסיור קצת שונה, אני הבנתי קצת מה קורה ולכן אני אומרת במפורש, מה שהוועדה צריכה לקחת לטפל, וחבר הכנסת מרגי ואני, אנחנו עושים עבודה במגזר הבדואי מהיום שנכנסנו לכנסת, זה גם הנושא של ההסעות, שאנחנו מבינים שיש כאן בעיה ובתוך כל זה אני חייבת להגיד, זה הסיור השלישי שלי, יש כאן עבודה, חבל שעמירה לא נמצאת פה, הסגן שלה פה?

יעקב מרגי: כן, הסגן נמצא פה.

מירב בן ארי: אני חושבת שמה שקורה פה בדרום זה מהפכה.

מירב בן ארי: זה באמת מהפכה.

מירב בן ארי: כשאתה בא ואתה אומר שזה לא רק המורות, זה גננות מוסמכות.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים, עד לפני שנתיים-שלוש הייתה יושבת איזה אמא ומתפקדת כגננת, בלי שום הסמכה.

מירב בן ארי: אז המהפכה שקורית כאן, ולא סתם הם מובילים ולא סתם הם קיבלו את הפרס הזה על האיכות, כי יש גם מהפכה ואי אפשר לבוא ולהגיד ששום דבר לא קורה, הכול על הפנים, הכול גרוע.

מירב בן ארי: לא נכון, יש כאן תהליך.

מירב בן ארי: נכון, הוא לא מספיק טוב, יש עוד הרבה דברים לשפר, אבל אני אומרת לך, גם כמערכת חינוך, אתה נמצא פה, אתה רואה, אני באמת הסתובבתי פה וראיתי ושמעתי ודיברתי עם המורות והגננות ואפילו עם הילדים ויש כאן תהליך.

מירב בן ארי: ואגב, הבעיות של הנשירה והבעיות של המקצוע זה גם בעיות שראינו בתיכון באופקים.

מירב בן ארי: גם בסיור שהיינו בתיכון באופקים ראינו את הבעיה של הנשירה וראינו את הבעיה של תחבורה ציבורית וראינו את הבעיה של הפריפריה.

מירב בן ארי: אני לא חושבת שיש מה להשוות, כי גם באופקים קשה וגם פה קשה ופה יותר קשה, אוקיי?

מירב בן ארי: אני כבר אומרת את זה.

מירב בן ארי: והדבר הנוסף שאני רוצה להגיד על העניין של הסטודנטים בהשכלה הגבוהה.

מירב בן ארי: יש תכנית לאומית, גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי, שמו את זה עכשיו כהחלטת ממשלה, שמו על זה גם כסף.

מירב בן ארי: מיליארדים.

מירב בן ארי: אני לא סתם פגשתי פה את הבחורה הזאת, ראיתי באמת את הרצון שלה וישר נתתי לה את כרטיס הביקור שלי ואמרתי לה 'תפני אליי, אני אעזור לך למצוא מלגה', אני יושב ראש השדולה למען השכלה גבוהה.

מירב בן ארי: יש לכם עניין שאתם רוצים לקדם כאן נושאים, תביאו את זה, אני מתחייבת לטפל בזה.

מירב בן ארי: אני אומרת שוב פעם, שסטודנט או סטודנטית בדואים ירצו ומבחינה כספית יש כל כך הרבה אפשרויות לקבל מלגה, גם אני באתי מנתניה, לא מהפזורה הבדואית, כל הלימוד שלי, תואר ראשון ותואר שני, הייתי עם מלגה מלאה סוציו אקונומית.

מירב בן ארי: ויש את זה.

מירב בן ארי: ואם אני יכולה לקבל אין סיבה שאחרים לא.

מירב בן ארי: הבעיה שצריך, ומנהל בית הספר דיבר על זה גם, שאגב, אני חייבת להגיד לך, שאדי, שאתה עושה עבודה מדהימה, ראינו את זה גם אצל מנהל בית הספר הראשון, אני רוצה להגיד משהו שיהיה ברור, יש אפשרות לחבר'ה שמסיימים פה לקבל מלגה וללמוד, אבל יש לכם פה גם עניינים של המשפחה וצריך לוודא, לפני שאנחנו באמת מתאמצים ומשיגים מלגה שהאבא, האמא, באמת אומרים לה 'אוקיי, מתחתנת, לא מתחתנת, אנחנו יכולים לתת לצאת ללימודים', כי יש כאן כבלים מסורתיים שמשאירים כאן את הנשים ולא נותנים להן לפרוץ ולצאת מהכפר.

מירב בן ארי: אם אתם רוצים שהנשים ייצאו ללימודים, צד אחד זה לבוא לעזור בלמצוא מלגות, אבל צד שני חייב לשחרר אותן מהמסורת של המשפחתיות.

<קריאה: והם ימשיכו ללמוד.

מירב בן ארי: אתה יודע מה?

מירב בן ארי: אני מאמינה לך, אבל יש פה ילדים שהסתכלו כאן בעיניים שלנו ואמרו לנו שהם לא יכולים.

<קריאה: אפילו שהיא נשואה היא ממשיכה ללמוד.

יעקב מרגי: בסדר, אדוני.

יעקב מרגי: שמענו, תודה.

מירב בן ארי: עזוב נשואה, לא נשואה.

מירב בן ארי: אמר לך כאן מישהו שאפילו באוטובוס יש בעיה שהיא תיסע לבד.

מירב בן ארי: אז בואו, אנחנו לא חיים, אני יודעת באיזה עולם אנחנו חיים.

יעקב מרגי: אבל זו לא הבעיה העיקרית.

מירב בן ארי: זו לא הבעיה.

מירב בן ארי: יש בעיה, יש סטודנטים שרוצים ללמוד, אנחנו נעזור להם.

יוסף ג'בארין: כמה מלגות אפשר להבטיח להם?

מירב בן ארי: אתה יודע מה?

מירב בן ארי: היא אפילו דיברה כאן על משהו מאוד נכון, שמעתי את עמירה.

מירב בן ארי: היא אומרת שתיכון ממוצע במדינת ישראל צריך להיות 700-800 תלמידים, יש כאן 400.

מירב בן ארי: אז קודם כל תגדיל את בית הספר, תגדיל את הכמות של הילדים.

מירב בן ארי: תביא מספיק חבר'ה, תוציא אותם משדות המרעה שלהם, שיבואו לפה.

מירב בן ארי: תמנע את הנישואים בבית ספר - - -

<עמירה חיים: זה בסדר, בבאר שבע יש 3,000, 2,000.

<עמירה חיים: זה נותן אפשרות לבית הספר.

טלב אבו עראר: בערערה בנגב יש - - - בערערה בתיכון יש - - -

מירב בן ארי: אתה יודע מה?

מירב בן ארי: עדיף שאני לא אתייחס, כאילו יש לך את זה ביותר פופוליסטי?

מירב בן ארי: אני אומרת לך שאני מתחייבת לעזור, אתה רוצה שאני אתן לך רשימה?

מירב בן ארי: 20, 30, 100 מלגות?

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: די, יש גבול.

יעקב מרגי: בעוד חמש דקות מסכמים את הדיון.

יעקב מרגי: נמצא איתנו הממונה הארצי על החינוך הבדואי.

יעקב מרגי: תתייחס לחלק מהנקודות.

יעקב מרגי: אפרופו, אני ראיתי שהסוגיה של ההשכלה הגבוהה תפסה משקל.

יעקב מרגי: יש העדפה ממשלתית, ובמיוחד לנשים במגזר הבדואי, לכן יהיו תשובות.

יעקב מרגי: נעשה, יכול להיות שלא מספיק.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני איש הדרום, אני מאלה שגאים כשאני רואה את הקמפוסים, גם במכללת קיי, גם בבן גוריו, מלאים בבני המגזר.

יעקב מרגי: אני גאה, כי אני יודע שזה משמש תקווה, לי זה נותן תקווה לדו קיום, לרב תרבותיות באזור.

יעקב מרגי: לכן, איך אומרים?

יעקב מרגי: כל דבר שנעשה בשותפות מצליח, כל דבר שיש אחד שיושב מהצד ושהתהליך יקרה יצליח.

יעקב מרגי: אבל זה מכוח החוזק של אותם אנשים שעושים, לא מכוח הפעולה האקטיבית שאנחנו צריכים לעשות.

יעקב מרגי: לכן כשאומרים, במקרה שלנו, המדינה צריכה לשנס מותניים, לתת בעודף ממה שהיא נותנת במקומות אחרים, ההנהגה של האוכלוסייה צריכה לשלב ידיים ולדבר על הבעיות האמיתיות.

יעקב מרגי: לא להתבייש, לדבר על הבעיות האמיתיות.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, יש חברי כנסת, במיוחד מהרשימה המשותפת, ואני יכול לציין, חנין זועבי, היא לא מטאטאת את הבעיה.

יעקב מרגי: כשהיא ראתה שיש מורים שיוצאים למכללות ברמה נמוכה היא באה ושמה את זה על השולחן וביקשה לטפל בזה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי המגזר צריך לקבל את המורים הכי טובים, ולא בדיעבד.

יעקב מרגי: אז זה תהליך, צריך לגעת בבעיות האמיתיות, לא להיבהל, ופה צריכים גם את ההנהגה המקומית.

יעקב מרגי: ראינו באשכול הגנים שם, כשההנהגה המקומית שיתפה פעולה וזה הצליח.

יעקב מרגי: צריך שיתוף של כולם.

יעקב מרגי: מה לעשות, יש בעיה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מתעלמים מבעיית ההתיישבות של המגזר הבדואי בנגב, צריך לטפל בה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם ואני לא פותח את זה לדיון, כשאני יודע שהקיצוניים מימין מתנגדים והקיצוניים משמאל מתנגדים אני שמח, סימן שהפתרון הוא אמיתי וטוב וצריך לעשות אותו.

יעקב מרגי: כל יום שעובר מי שסובל זה לא המדינה, מי שסובל זו האוכלוסייה.

יעקב מרגי: צריך לעשות את הכול כדי להביא את זה לפתרון, המדינה צריכה לשלם בנדיבות על טעויות העבר, צריך לעשות הכול כדי לקדם את האוכלוסייה הבדואית.

יעקב מרגי: אני מאמין שזה ההתחלה.

<מוחמד אלהיב: אני מודה לך, יושב ראש הוועדה וחברי הוועדה, לשני ראשי הרשויות, עמירה חברתי ותמיר וכל הנציגים שנמצאים כאן.

<מוחמד אלהיב: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו לענייננו.

<מוחמד אלהיב: לענייננו.

<מוחמד אלהיב: משרד החינוך לא מנסה בשום פנים ואופן לטייח שום נתון.

<מוחמד אלהיב: לגבי הנשירה אין לנו עניין לטייח, אנחנו מודים כמשרד החינוך ש-36% ממסיימי י"ב אינם מסיימי י"ב.

יעקב מרגי: עכשיו הוויכוח בין 30 ל-36?

<מוחמד אלהיב: 36%.

<מוחמד אלהיב: נקודה שנייה, כ-5,200 ילדים גילאי 3-5 אינם נמצאים בתוך מסגרות חינוכיות בכל מחוז דרום במגזר הבדואי.

<מוחמד אלהיב: מנכ"לית משרד החינוך הקימה ועדה לפני כחודש וחצי, שר החינוך מודע לוועדה הזו, קראנו לה ועדת אתגרים למען פיתוח וטיפוח המגזר הבדואי בדרום.

<מוחמד אלהיב: יושבים כאן כל בעלי המקצוע הכי בכירים במשרד למען טיפול במגזר, הן ביישובים המוכרים והן ביישובים הלא מוכרים, בכל מקום ומקום.

<מוחמד אלהיב: יש ועדה, יהיו המלצות ואנחנו מבטיחים לכם שעוד תראו כיוונים לעשייה ועשייה משמעותית החל משנת הלימודים הבאה.

<מוחמד אלהיב: עמירה חברה בוועדה הזאת.

<מוחמד אלהיב: בנושא של השכלה גבוהה.

<מוחמד אלהיב: אדוני היושב ראש, אולי שנה שמינית, אני באופן אישי מקצה מלגות לסטודנטים.

<מוחמד אלהיב: כל סטודנט בדואי או סטודנטית בדואית שלומדים מקצועות של מדעים מדויקים, הנדסות, טכנולוגיה, מדע מדויק, אנחנו נותנים להם מלגות ומעדיפים, בלי לשאול מה ההכנסה של אבא שלך, אמא שלך, כל מי שנרשם למלגה, היותו בדואי, הוא אומר 'אני בדואי' והוא מקבל מלגה מאיתנו.

<מוחמד אלהיב: כל שנה מהבוגרים של התיכונים, כ-300 סטודנטים בדואים בדרום מקבלים מלגות יפות כשהם לומדים במוסדות האקדמיים הישראליים.

חנין זועבי: כל שנה.

<מוחמד אלהיב: כל שנה.

יעקב מרגי: חינם.

יעקב מרגי: הוא לומד חינם.

<עמירה חיים: כל שנה אני פוגשת אותם ומעודדת אותם.

מירב בן ארי: - - -שלסטודנטים בדואים יש מלגות.

מירב בן ארי: לא ידעתי שיש מלגות - - -

טלב אבו עראר: המלגות לא מותנות?

<עמירה חיים: רק שיבואו.

<מוחמד אלהיב: לא מותנות, אתה בדואי, אתה מקבל מלגה.

יעקב מרגי: זה הקריטריון היחיד.

יעקב מרגי: אני יכול להיות בדואי?

<מוחמד אלהיב: טלב, אתה היית איתי שלוש פעמים בטקס חלוקת מלגות.

<מוחמד אלהיב: הוא חילק מלגות.

מירב בן ארי: הוא שכח.

יעקב מרגי: הוא לא שכח.

<מוחמד אלהיב: שר החינוך רק לפני שבועיים, חבר הכנסת טלב, עמירה גם ישבה בישיבה, הוא ישב, הצגנו שוב את הבעיות ושוב את הבעיות ושוב את הבעיות, ולא מנסים, חברים, להסתיר.

<מוחמד אלהיב: וואלה, לא מנסים להסתיר בשום פנים ואופן.

<מוחמד אלהיב: השר ביקש גם ששר החקלאות יישב איתנו בישיבה נוספת, גם כן לדיון נוסף משמעותי לגבי המגזר.

<מוחמד אלהיב: יש החלטת ממשלה שנקראת 3708, עבור הבדואים בדרום, היא תסתיים בשנת 2016, צריך לתת את כל הכוח למען הגשמת התכנית החדשה שהיא תיתן מענה לתמיר בן משה.

<מוחמד אלהיב: תמיר בן משה לבד לא יכול לתת מענה ל - - -

טלב אבו עראר: אבל אסור לשר החקלאות, הוא קושר הסדרה בחינוך.

יעקב מרגי: הוא לא קושר שום דבר, נביא אותו לוועדה.

חנין זועבי: שאלה של מספרים, מספר.

חנין זועבי: השאלה הראשונה, האם כל התלמידות והתלמידים יודעים שיש מלגות ואולי יש תופעה שהורים שלא רוצים לשלוח את הבת שלהם, לא מגלים לה שיש מלגות והם אומרים לה שאין מלגות.

חנין זועבי: שאלה שנייה, 5,000 הם מחוץ למסגרת הגנים, כמה מחוץ למסגרת היסודי וכמה מחוץ למסגרת של התיכון בכלל?

טלב אבו עראר: הוא מדבר על הגנים, גיל 3 עד 5.

חנין זועבי: כן, השאלה שלי כמה הם מחוץ למסגרת היסודי וכמה מחוץ למסגרת ה - - -

יעקב מרגי: רחמים, דבר על מסגרות החינוך בכלל.

יעקב מרגי: וזה אחרון הדוברים לפני הסיכום.

יוסף ג'בארין: אפשר להעביר את הנתונים האלה לוועדה?

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: אנחנו לא בפוליטביורו, הכול בשקיפות.

<רחמים יוסף: קודם כל באופן כללי משפט אחד, הנשירה בשלוש השנים האחרונות הולכת ופוחתת, אבל זה כבר תהליך של עשר שנים שהמחוז עושה בעניין הזה מאמץ גדול מאוד.

<רחמים יוסף: לגבי גילאי 5-17, זאת אומרת מכיתה א' עד י"ב, אחוז הנשירה, אני מדבר פה על המקסימום, שזה המועצה הזו, זה 7.2.

<רחמים יוסף: כשאני לוקח את הממוצע הכללי.

<רחמים יוסף: ברור שככל שאנחנו עולים בגיל אחוז הנשירה עולה.

חנין זועבי: לא נשירה.

חנין זועבי: כמה הם מחוץ למסגרת בכלל, לא נרשמים.

<רחמים יוסף: זו שאלה אחרת.

<רחמים יוסף: אני אגיד לך.

<רחמים יוסף: הכנתי את הנתונים לפה.

<רחמים יוסף: בנווה מדבר, חייבי רישום זה 15,562, כלומר לפי רישום של משרד הפנים צריכים להיות 15,562, בפועל נמצאים 13,840.

<רחמים יוסף: אלה רשומים במערכות שלנו, של המשרד.

<רחמים יוסף: 160 מהם לומדים בפיקוח ממשלתי אחר, התמ"ת, כלכלה, או גורמים אחרים.

<רחמים יוסף: 456 תלמידים מעולם לא למדו.

<רחמים יוסף: כלומר 456 תלמידים מעולם לא למדו.

<רחמים יוסף: עוד מספר אחד.

<רחמים יוסף: הנושרים המצטברים למועצה הזאת זה 1,136.

<רחמים יוסף: סך הכול, אם אני עושה ממוצע כללי, זה 7.29.

<רחמים יוסף: זה הכי גבוה.

יוסף ג'בארין: כלל המחוז?

<רחמים יוסף: כלל המחוז עומד על 4.2, בהשוואה למגזר הערבי הכללי, הם 2.4 ואנחנו 4.2.

<רחמים יוסף: כשאני משווה את המגזר הבדואי למגזר הערבי.

<רחמים יוסף: ברמה מחוזית אנחנו עומדים, יהודים וערבים, על 1.9 לעומת 1.2 ברמה הארצית.

<רחמים יוסף: במגזר היהודי המצב שלנו יותר טוב מהממוצע הארצי, אנחנו 0.7 לעומת 0.9.

יוסף ג'בארין: עוד נתון אחד, בבקשה.

יוסף ג'בארין: לגבי שכבת הגיל 17-18 בדרום, מקרב האוכלוסייה הערבית הבדואית, כמה מהם זכאים לתעודת בגרות?

יוסף ג'בארין: לא מהניגשים.

<עמירה חיים: אני אגיד לך בדיוק.

<עמירה חיים: משכבת הגיל כמעט 33%, 32 פסיק משהו, 33% בקירוב, כאשר היינו לפני 12 נים ב-8%.

<עמירה חיים: מהילדים שניגשים אנחנו הגענו ל-50%, יש בתי ספר שהגיעו להרבה יותר, אנחנו מדברים על ממוצע.

<עמירה חיים: 50% מהלומדים כאשר יש לנו יישובים יהודיים שמגיעים לאחוז אפילו נמוך יותר.

<עמירה חיים: המאמץ הוא לקחת כל אחד שרק נכנס ועליו לעשות תכנית ייחודית להביא אותו להצלחה.

<עמירה חיים: אבל מה שאנחנו עוד רוצים לעבוד זה על עומק תעודת הבגרות ולהעלות את ה-33% האלה.

יעקב מרגי: אילוז, כרשת מארחת יש לך משהו לומר?

<נסים אילוז: אני רק רציתי לומר, ברשת אורט ישראל, בשיתוף עם משרד החינוך והמועצות, מתקיימים כמה פרויקטים מדהימים.

<נסים אילוז: האחד השנה ה-13, שזה נותן מענה לאותם בוגרים שאין להם עבודה ולא מתגייסים, מיד אנחנו נותנים להם אפשרות לפסיכומטרי, אפשרות להשלמת בגרות והסבת מקצוע.

<נסים אילוז: לומדים מקצוע, אם זה מכונאות רכב, אם זה חשמל, אם זה אלקטרוניקה ואם זה אוטוטק.

<נסים אילוז: רק לפני שבוע אושרו שתי מגמות אוטוטק, 2.5 מיליון שקל, משרד החינוך אישר באבו תלול, 2.5 מיליון במולדה.

<נסים אילוז: אישרנו במועצה אזורית אלקסום בניית מטבחים בבתי ספר, אנחנו מקיימים שם מגמת מלונאות בתיאום עם רשת פתאל, שוב משרד החינוך מעורב.

<נסים אילוז: לגבי ההיסעים.

<נסים אילוז: החברה למתנ"סים יחד עם משרד החינוך, הרשות המקומית והוט, אנחנו נותנים היסעים לכל תלמידי המצוינות, גם בהכנה לפסיכומטרי וגם ב-5 יחידות מתמטיקה.

<נסים אילוז: כל תלמידה שאין לה אפשרות ללמוד מתמטיקה והיא לבד בבית הספר רוצה ללמוד מתמטיקה, מקבלת לפטופ עם נטסטיק ומורה שמלמד אותה בלמידה מרחוק ב-E-Teacher.

<נסים אילוז: אני חושב שמתקיים פה תהליך מעולה, שייקח זמן, אבל התהליך מצוין.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: עמירה מסכמת.

<עמירה חיים: אני בוחרת לסכם בנושא של החלטת הממשלה שבאה לתמוך בתעסוקה של הבדואים בדרום, זאת המטרה ולשם כך, לאן אנחנו הלכנו ומה עשינו בארבע השנים האחרונות, זה חינוך טכנולוגי מדעי, שרק במועצה הזאת, למשל, אנחנו הכנסנו 3.5 מיליון רק לנושא החינוך המדעי.

<עמירה חיים: רק במועצה הזאת אני מדברת, לפתוח יותר מגמות, יש ילדים מפה יוצאים עם מקצוע.

<עמירה חיים: חינוך בלתי פורמלי, של תנועות נוער, של מנהיגות צעירה, שאנחנו יודעים להגיד להם, 'אנחנו מאמינים בכם, לכו תלמדו, תלכו קדימה'.

חנין זועבי: את מדברת על יהודים וערבים.

<עמירה חיים: רק ערבים, רק בדואים.

<עמירה חיים: רק המועצה הזו קיבלה 6 מיליון לצד הבלתי פורמלי.

יעקב מרגי: אין יהודים בדואים, לכן רק בדואים.

<עמירה חיים: למה?

<עמירה חיים: כדי לחזק את הצד של האמונה בעצמם וביכולת.

<עמירה חיים: לכל המחוז זה 40 מליון הסעיף הזה, סך הכול ב-125 מיליון.

<עמירה חיים: אבל סעיף שאנחנו מאוד מאוד גאים בו, זה הכוון מקצועי וחינוך לקריירה.

<עמירה חיים: כל ילד וילדה בחינוך הבדואי עוברים תהליך של למידה על הכוון מקצועי והשכלה, לאן ללכת בקריירה שלי.

<עמירה חיים: לסכום הזה רק הם קיבלו קרוב לחצי מיליון לעניין הזה ובכללי יותר.

<עמירה חיים: הסעיף האחרון שאני רוצה לגעת בו, ממש בקיצור, הוא כאילו לא במגרש שלי.

<עמירה חיים: לקחנו את השכלת מבוגרים, לקחתי תקציבים ואמרתי 'בואו נלך להשכלת מבוגרים'.

<עמירה חיים: זה לא במנדט שלי.

<עמירה חיים: אף אחד לא בודק אותי על - - - בודקים אותנו על אחוזי בגרות, אתם שאלתם אותי מה עשינו עם המבוגרים?

<עמירה חיים: לא, אבל ארבע שנים אנחנו משקיעים באמת בכל קבוצה, כל רשות שהצליחה לפתוח, נשים וגברים, אבל בעיקר נשים באו, קרוא וכתוב, ללמד את הנשים.

<עמירה חיים: ברגע שאמא יודעת קרוא וכתוב, ברגע שאמא מתעניינת בלימודים של הילדים אז אנחנו רואים את השיפור המשמעותי.

<עמירה חיים: אנחנו נכנסים פנימה לתוך הדברים האלה, לא רק לקחת ילדים ולתגבר אותם, אלא לראות אותם בתוך המרחב של החיים שלהם כאן בדרום ובמדינת ישראל.

<עמירה חיים: אז על קצה המזלג אני נתתי כמה דברים שהם מעבר ללימודים.

יעקב מרגי: תודה.

יוסף ג'בארין: - - - תנועת נוער.

<עמירה חיים: אמרתי תנועות נוער.

יעקב מרגי: יש עוד הרבה דברים, רבותיי.

יעקב מרגי: אם מישהו חשב שאנחנו הקפנו את כל הבעיות של המגזר הבדואי, זו לא הייתה המטרה.

יעקב מרגי: לכן אני ידעתי, אני לא מופתע.

יעקב מרגי: הבטחתי זאת בתחילת הדרך שלי, שיהיה סיור, שהוועדה תלמד את הסוגיה של החינוך במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: בהתחלה חשבנו לעשות את זה ברהט, אמרתי שזה לא נכון כי ברהט אנחנו נתכנס ליישוב אחד, ניבלע שם מכוח האינרציה ו - - - אין ספק שזה סיור ראשון ולא אחרון.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה עוד כמה סיורים, נקיף את כל המגזר, כדי לראות באמת.

יעקב מרגי: אף אחד לא ימכור לי מה זה המגזר הזה, אני שנים נסעתי בכביש באר שבע דימונה.

יעקב מרגי: אני תושב באר שבע, גר היום ליד רהט.

יעקב מרגי: אז אני יודע.

יעקב מרגי: תאמינו לי, אני יכול להגיד לכם, בשנת זה וזה ככה צריפים היו בכביש, בנקודת ציון זו וזו וכמה יש היום.

יעקב מרגי: אני יודע.

יעקב מרגי: אני יודע, אני מכיר את הבעיות.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני זה שהולך למרפאה השכונתית ועדיין יושבים לידי אנשי המגזר, ואני זה שבעצמי עושה קניות באושר עד והם איתי בתור ואני חי פה ואף אחד לא ימכור לי מה זה.

יעקב מרגי: ודאי שאנחנו יודעים מה הבעיות.

יעקב מרגי: אבל הוועדה חייבת לראות ולשמוע את הנתונים מעבר לתמונה הכללית.

יעקב מרגי: אני חושב שמה שראינו כאן, שהמערכות יודעות מה צריך.

יעקב מרגי: ועובדה, איפה שיש תשתיות ואיפה שיש כלים, אני רואה שהמגמות והכיוונים הם די טובים, של העצמה ושל דחיפה.

יעקב מרגי: אבל השאלה היא איפה שאין.

יעקב מרגי: איפה שאין ואלה שלא נמצאים.

יעקב מרגי: כשהמנהלת של אשכול הגנים דיברה איתי, אמרתי לה 'עד כמה את יודעת שהם לא פה', כי אני באתי משם, השאלה והצורך שלי זה אם זה טוב למה יש עוד כאלה שלא נכנסים ולא מקבלים את זה.

יעקב מרגי: זו המטרה של הדיון.

יעקב מרגי: אני לא מתרגש משום דבר.

יעקב מרגי: בגיל שלי הפסקתי להתרגש.

יעקב מרגי: אני מציף, אני שומע, אני רואה ואני יודע, כל אחד, סליחה על היומרה, אני מדבר עם 'אני', עם הרבה 'אני', אבל זה ייגמר מיד.

יעקב מרגי: כששואלים אותי מה נשמע אני לא אומר ברוך ה', כששואלים אותי מה שלומך אני אומר ברוך ה', מה נשמע, אני אומר תלוי איפה אתה רוצה לשים את האוזן.

יעקב מרגי: אני יודע כל אחד, מאיפה המוזיקה שלו באה, אבל המטרה שלי היא באמת כוועדה, וחברי הכנסת כולנו כאן, לשמוע.

יעקב מרגי: כן, גם את הטוב, אבל גם מה לא טוב, ובמיוחד מה לא טוב ומה צריך עוד לשפר ולתקן.

טלב אבו עראר: מה חסר.

יעקב מרגי: לכן, רבותיי, זו המטרה ואני שמח.

יעקב מרגי: עמירה, אני רוצה להודות לך, על הטעימה הזו שעשית לנו ואני מודה לך על העצה שנתת.

טלב אבו עראר: בפעם הבאה תתאם איתי גם, תתאם איתי איפה לבקר.

<עמירה חיים: היינו גם במוכר וגם - - -

מירב בן ארי: הוא אחראי על כל המגזר הבדואי.

טלב אבו עראר: אני נבחר שלהם, מותר לי, נכון.

יעקב מרגי: למה את עונה?

יעקב מרגי: אתה יודע, כתוב במגילת אסתר 'ומרדכי היהודי רצוי לרוב אחיו', למה לא כתבו לכל אחיו?

יעקב מרגי: אפילו ראש הממשלה, שהוא ראש הממשלה של כולם, יש הרבה שלא רוצים אותו כראש הממשלה.

יעקב מרגי: אני לא דיברתי עליך, אותך כולם רוצים.

יעקב מרגי: חוץ מטלב.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לכם, רבותיי, אני עובר על נקודות טלגרפית.

יעקב מרגי: סוגיית שכר הלימוד באקדמיה, שמענו את הקשיים של התלמידות והחרדה לעתיד, כי הן מצליחות ורוצות להצליח גם באקדמיה.

יעקב מרגי: שמענו גם את הסקירה, יש מלגות והוועדה גם שמחה לשמוע שהתנאי היחיד לקבלת מלגה זה היותך בן למגזר הבדואי.

יעקב מרגי: אני שמח, עיני לא צרה בכך, אני שמח על כך.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך להשקיע מאמץ, משרד החינוך והמועצות המקומיות, אני מיד מגיע אליכם.

יעקב מרגי: אם נציין אתכם לשבח או לגנאי זה בסוף.

יעקב מרגי: צריך לעשות כל מאמץ כביר, אם כבר יש בית ספר, לחבר אותו לתשתיות.

יעקב מרגי: ראינו איך נראה בית ספר עם חשמל ומים ולעומת זאת מי שאין לו.

יעקב מרגי: לכן צריך לעשות מאמץ משותף של משרדי הממשלה הנוגעים בדבר לחיבור חשמל, כל התשתיות, כבישים, חשמל, מים.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, הוועדה תקיים ישיבה מיוחדת על נושא תשתיות על עם שר החקלאות בוועדה.

יעקב מרגי: אנחנו יושבים איתו בוועדה, שייתן לנו סקירה על התכנית שלו.

<קריאה: רק תדע שבלי כביש למשל אין רישיון בית ספר.

יעקב מרגי: אתה יודע מי כתב את הכלל הזה?

יעקב מרגי: בן אדם.

יעקב מרגי: אני אחד הכופרים בקטע הזה.

יעקב מרגי: כשיועצים משפטיים אומרים אין, אז בואו נשנה, כי יש פה מציאות בעייתית שצריך לטפל בה.

טלב אבו עראר: - - -

יעקב מרגי: אל תעזור לי.

יעקב מרגי: במה שאני טוב אל תעזור לי.

יעקב מרגי: נשירה.

יעקב מרגי: סוגיית הנשירה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותיי, סוגיית הנשירה היא סוגיה עקרונית במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: צריך לעשות הכול, לשלב ידיים, גם ההנהגה, גם משרד החינוך, גם משרדי הממשלה, בסוגיה.

יעקב מרגי: מה שתלוי בתשתיות צריך לפתור, לפרום את הפרמטר הזה, מה שתלוי בצוותים החינוכיים, הם עושים ויעשו עוד.

יעקב מרגי: מה שתלוי גם - - -

חנין זועבי: בנו.

חנין זועבי: נעשה.

יעקב מרגי: בהנהגה.

יעקב מרגי: צריך לומר את זה באומץ.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה, אני אומר לכם דוגרי, כל מה שנעשה, נכון יש בעיה בהסעות, נכון יש בעיה בתנאים, היביל, שעות הנסיעה, הכול - - -

חנין זועבי: אבל כן, יש מצב חברתי, נכון.

יעקב מרגי: יש מושג בתלמוד, מי שלא למד תורה, יגידו לו 'למה לא למדת תורה?

יעקב מרגי: ' 'הייתי עני', אומר לו 'הלל מחייב אותך'.

יעקב מרגי: הלל הזקן היה עני.

יעקב מרגי: אנחנו רואים, אותם תלמידים שהצליחו למרות שהיא נסעה ולמרות שהיא זה, היא מחייבת את כל אלה ש - - - אבל אנחנו צריכים פה את הדחיפה של ההנהגה, של העדה, ההנהגה המקומית, דחיפה, לשים את החינוך כערך מרכזי.

יעקב מרגי: אני לא אומר לפגוע במסורת - - -

חנין זועבי: זה לא עניין של מסורת.

מירב בן ארי: זה גם הנשים.

יעקב מרגי: אני ידעתי שאם אני אומר מסורת מישהו יקפוץ, אבל חכו.

מירב בן ארי: לא, זה גם העניין של הנשים פה.

מירב בן ארי: הנשים בחברה הזאת - - -

יעקב מרגי: אני בנקודת התכנסות, חייב לומר את זה.

יעקב מרגי: לי אל תמכרי, למה?

יעקב מרגי: אני גם במגזר החרדי וכולם מדברים הרבה הרבה על שילוב חרדים.

יעקב מרגי: אז בואי תקשיבי, אני אגיד לך כמה תכניות סמויות יש לשילוב החרדים, למשוך אותם מהמסורת?

יעקב מרגי: אז אני אומר לכם, אני חייב לומר את זה כיו"ר ועדה, אין לנו שום עניין לפגוע במסורת הנפלאה של החברה הבדואית.

יעקב מרגי: אין לנו שום עניין.

יעקב מרגי: אם מישהו לוקח את זה לשם, הנה, נתתי את ההבהרה.

מירב בן ארי: זו לא המטרה.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: לכן אני קורא מכאן להנהגה של המגזר הבדואי לשלב ידיים, יחד עם הממסד, יחד עם המועצות האזוריות, לעשות הכול כדי לצמצם את תופעת הנשירה.

טלב אבו עראר: קיבלתי.

טלב אבו עראר: חאלס.

מירב בן ארי: אתה אחראי על המגזר?

יעקב מרגי: רבותיי, אני נוגע בנקודה נוספת.

יעקב מרגי: בתי ספר בתוך הקו הכחול.

יעקב מרגי: תמיר, עמירה, הממונה על החינוך במגזר הבדואי במשרד החינוך, צריך לעשות הכול, אם צריך נעשה ישיבה נוספת.

יעקב מרגי: אם אתם צריכים את העזרה שלי מול המנכ"לית, צריך למצוא דרך, לפחות בעשור, אם יש תקציבים, יש תכנית חומש, אפשר לנתב אותה בעשור הקרוב, כדי להביא את זה.

יעקב מרגי: תקבעו, לא יודע, רף מסוים, כשנגיע לרף הזה תעצרו את הקטע של הצימוד, של המצ'ינג.

יעקב מרגי: כרגע צריך לעשות את הכול כדי לפטור את המועצות האזוריות האלה עד לשלב מסוים, עד שנגיע לאיזה אחוז מסוים שהוא מתקרב לממוצע, לפחות של החברה הערבית.

יעקב מרגי: אבל בואו נעשה משהו.

יעקב מרגי: אם נישאר תקועים עם פרמטרים ועם קריטריונים ועם בירוקרטיה לא נצליח להתקדם לשום מקום.

יעקב מרגי: סוגיית ההיסעים.

יעקב מרגי: רבותיי, זה לא לסיכום כזה כאן.

יעקב מרגי: זו באמת סוגיה אמיתית.

יעקב מרגי: הלוואי, אני אומר את החלום הזה, חברת הכנסת מירב בן ארי בוועדה אמרה את זה ואני אומר את זה, כולנו חולמים ליום שמדינת ישראל, כמו שהיא ידעה לחוקק את חוק חינוך חינם וחובה שתדע לעשות בִּילד אִין את סוגיית ההסעות, עם אותם אוטובוסים שמיועדים רק לחינוך, כמו שאנחנו רואים את זה במדינות מסוימות בעולם.

יעקב מרגי: הלוואי שנגיע לזה.

יעקב מרגי: במקרה של החברה הבדואית, המגזר הבדואי, יש פה את הסוגיה של חוסר בתשתיות, כבישים לא סלולים, שבילים בקושי מסומנים.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: אומר ראש המועצה, ובצדק, אני אומר לכם, ראשי המועצות, גם נווה מדבר, גם אלקסום, רחמים יונה ואיציק תומר, עושים מן הגורן ומן היקב.

יעקב מרגי: יש דברים שבשיתוף ובנדיבות של המשרדים רואים את זה, אבל יש דברים שהם לא יכולים להתמודד איתם כנראה, זה כמעט לדרוש מהם לעשות יש מאין.

יעקב מרגי: לכן צריך לעשות התאמות למציאות שלהם בשטח.

יעקב מרגי: סוגיית ההיסעים תצטרך התייחסות נפרדת.

יעקב מרגי: בחברה הישראלית זה לוקה בחסר, ראינו את זה בדיונים בוועדות, כל שכן כאן.

יעקב מרגי: נצטרך לעשות דיון מיוחד לסוגיית ההסעות.

יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע את גודל ההשקעה של משרד החינוך, 130 מיליון שקל שמענו, רק בנווה מדבר?

יעקב מרגי: או גם באלקסום יחד?

<קריאה: נווה מדבר.

יעקב מרגי: אין ספק, שמענו את הפערים באלקסום.

יעקב מרגי: אני מבקש, הוועדה מבקשת לתת משנה תוקף, אין ספק שלא תוכל לבלוע את הפער הזה בשנה אחת ולא בשנתיים ולא בחמש, אבל לתת דחיפה יותר גדולה, כדי להביא את אלקסום למצב, כמה אמרנו שבתי ספר נבנו בתקופה?

יעקב מרגי: כ-30?

<קריאה: עברנו את ה-30.

יעקב מרגי: עברתם את ה-30.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לתת עוד דחיפה כדי להדביק את הפער הזה במרוצת השנים.

יוסף ג'בארין: זכאות לבגרות לא התייחסת.

<עמירה חיים: התייחסתי.

יוסף ג'בארין: לא, במסקנות.

יעקב מרגי: רבותיי, עוד נקודה.

יעקב מרגי: יש סוגיה שהיא ייחודית למועצות האזוריות האלה, מאחר שהם גם בתחום אחריותם.

יעקב מרגי: יישובים שעדיין לא מוסדרים, לא מוכרים, תקראו לזה איך שאתם רוצים.

יעקב מרגי: מרכז השירותים שלהם נבנים שלא בסמיכות למקומות מגורים, יוצא שמשעה שש אחר הצהריים, בערב, כבר אין שמירה.

יעקב מרגי: המקומות האלה שוממים ונתונים לפגיעה ולפעמים גם להשחתה.

יעקב מרגי: לכן צריך לבדוק באיזה מסגרת, אני לא יודע לומר לך, משרד החינוך או משרד החינוך, אבל צריך לדון בסוגיה הזו.

טלב אבו עראר: יעקב - - -

יעקב מרגי: טלב, אם אני העליתי, תאמין לי, לא התנדבתי למצוא בעיות.

<עמירה חיים: יש לך שמירה.

טלב אבו עראר: אבל זה לא מדויק.

יעקב מרגי: מה אכפת לך?

יעקב מרגי: רוצים לתת לך תיקח.

<עמירה חיים: יש שמירה בלילה, 16 שעות כל לילה.

יעקב מרגי: אבל הוא משלם אותה.

<עמירה חיים: אבל אנחנו מעבירים לו את הכסף.

יעקב מרגי: רבותיי, אמרתי בהתחלה, אני חוזר, אמרתי בתחילת הדיון, ניכרת כאן עשייה רבה של המחוז, במקומות שלפחות ראינו, ראינו עשייה.

יעקב מרגי: אני מסייר הרבה במוסדות חינוך, גם לא של המגזר, ואני גאה, נהניתי לפגוש את תלמידות כיתה א', את ילדי הגן, לראות איך הם מחוברים להוויה הבית ספרית, איך יש להם אושר נסוך על פניהם ולא בכזה חרדה, כמי שכפוי.

יעקב מרגי: אפשר לראות ילד ש - - - זה הודות לעשייה שנעשית כאן.

יעקב מרגי: רואים את היד הנדיבה של משרד החינוך.

יעקב מרגי: דווקא בגלל אותה נדיבות, אני לא מדבר רק על העשייה של עמירה ורואים שעמירה באמת מחוברת - - -

<עמירה חיים: ושל הצוות שלי.

טלב אבו עראר: אנחנו, הבדואים, לא מתייאשים.

יעקב מרגי: גם אני לא.

יעקב מרגי: תמיד אמרו לי, 'יש לך גנים של בדואי'.

יעקב מרגי: ראינו שעמירה מחוברת לכל הנתונים, גם בלי טבלאות, מעורבת בעשייה כאן.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לשכפל את זה.

מירב בן ארי: לשכפל את עמירה.

יעקב מרגי: לשכפל את ההצלחות האלה גם למקומות שעדיין לא הגענו אליהם, בגלל - - -

יוסף ג'בארין: לשכפל את התקציבים שלה.

יעקב מרגי: יפה, בגלל הבעיות האובייקטיביות, אבל אין ספק, גם אם היא תיתן תקציבים ואין לך מי שינווט אותם ויפעל ויעשה את זה באגרסיביות, זה לא - - - עמירה, לא אני אומר מה שאומרים עליה אחרים, אנחנו רק מעתיקים מה שאומרים עלייך.

<עמירה חיים: תודה רבה.

<עמירה חיים: אני מודה ומתרגשת.

יעקב מרגי: ראשי המועצות, אין לי אלא רק להודות לכם על העשייה.

יעקב מרגי: לחברי הכנסת שגילו עניין, זה לא מובן מאליו, זה יום ראשון, חנין הגיעה ממרחקים עם פקקים, ג'בארין.

טלב אבו עראר: לא סיכמנו כלום.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לכם, תודה רבה, הישיבה נעולה.