ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 58, 2016-06-06 13:45

אורי מקלב: אני מבקש ומתכבד לפתוח ישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה.

אורי מקלב: הנושא הוא דיון דחוף להתמודדות עם תופעת שכחת ילדים ברכב באמצעות פיתוחים טכנולוגיים מונעים.

אורי מקלב: אני חייב לציין בתחילת הדיון שהדיון הזה נקבע בדחיפות לאור האסון הגדול שקרה אצל משפחת ויינגוט מאשדוד, שאיבדו בחטף את אליה.

אורי מקלב: ההורים של אליה קמו אתמול מהשבעה והם נמצאים איתנו, הם באו באופן מיוחד.

אורי מקלב: לבקשתם הם בוודאי ירחיבו מדוע הם רואים חובה מיד להגיע לוועדה הזאת, ודאי הוועדה הזאת באה בעקבות מותו של אליה ומותם של אחרים, אבל כפי שההורים התבטאו, הם מבקשים ויפעלו ורוצים ומתפללים ומייחלים שזה יהיה הילד האחרון שיקרה המצב שקורה היום, לצערנו.

אורי מקלב: בשביל זה הם נמצאים פה, בשביל זה הם רוצים לפעול ובשביל זה הם גם מבקשים מאיתנו לעשות הכול כדי שאסון כזה לא יחזור.

אורי מקלב: אנחנו גם רוצים לנחם אתכם, בשם כולם.

אורי מקלב: האסון שלכם היה אסון פרטי גדול שלכם, לא צריך הרבה דמיון ולא צריך להיות בעל רגש גדול כדי להבין כמה האסון הוא גדול, כמה זה כואב, כמה זה מצער.

אורי מקלב: אנחנו איתכם, מנחמים אתכם, לא יודעים איך אפשר לנחם, אבל לחזק אתכם, לתמוך בכם וביחד איתכם להתפלל ולייחל ולפעול ולעשות כדי שדברים כאלה לא יקרו יותר.

אורי מקלב: בשם כולם.

אורי מקלב: אתם הצלחתם, איחדתם את עם ישראל באסון הזה, כולם דיברו, כולם הצטערו, כולם כאבו את כאבכם, כל אחד הרגיש הרבה, הורים לילדים ולא הורים לילדים הרגישו שזה יכול לקרות אצלם והרגישו את הכאב הזה.

אורי מקלב: אבל יחד עם זה, כפי שאתם בוודאי מתארים לעצמכם, כפי שגם דיברו איתכם, כולם שואלים מה עושים, מה עושים כדי שזה לא יקרה שוב.

אורי מקלב: זו חובה ואנחנו מצווים לעשות את זה.

אורי מקלב: כשאנחנו רואים מקרוב דבר כזה, שהורים מאבדים ילד, כמה הדבר הזה כואב, כמה זה מכאיב, זה צריך לדרבן אותנו כדי לפעול וליישם ולא להשאיר את הדברים ככה רק באופן רעיוני ובאופן הצר של הדבר ולהפוך את זה לדברים ישימים ומוטמעים.

אורי מקלב: ועדת המדע והטכנולוגיה לא נדרשת פעמים רבות לדון בנושאים כאלה, אבל היא כן נדרשת לטפל בפיתוחים טכנולוגיים, בפתרונות טכנולוגיים, בפתרונות ישימים, גם מחקריים, כוועדה שממונה על מחקר, על יישום.

אורי מקלב: אנחנו הוועדה שמרכזת את כל המדענים של המשרדים, נמצא איתנו שי סופר, שהוא המדען הראשי של משרד התחבורה, שפעל גם בעניין הזה בקשר לתחבורה הציבורית, שיש איזה התקן, שידענו לתת מענה ואני חושב שמאז ההתקן, ברוך ה', שלא היה יותר, לא קרה שום אסון ברכב ציבורי, הגם שזה לא תמיד נותן מענה מוחלט.

אורי מקלב: היית לפני זה ברשות לבטיחות בדרכים, הם גם נמצאים פה בעניין הזה ונמצאים כאן גופים רבים ולכולם מטרה אחת שמאחדת אותנו, איך אנחנו מתמודדים, איך עושים ואיך פועלים בעניין הזה.

אורי מקלב: אני חייב לציין שהיו ועדות שדנו בכנסת, גם חברת הכנסת אורלי לוי, שמאוד רצתה להיות בדיון הזה, שפעלה רבות, הגישה הצעות חוק, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שהיא יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד.

אורי מקלב: אלה ועדות שמטפלות במודעות, איך עושים יותר פרסום, איך מפרסמים, איך מזהירים ואיך אנחנו גורמים לשילוט שמזכיר, מזהיר, חקיקה, שאנחנו גם שותפים בעניין הזה והן מובילות.

אורי מקלב: ועוד חברי כנסת רבים בוועדות שונות.

אורי מקלב: אני רואה היום מטרה בדיון הזה איך אנחנו מיישמים את זה הלכה למעשה.

אורי מקלב: אני אגיד מראש שהזמנו אנשים, לא ידענו, אני אומר לכם, משפ' ויינגוט, כמה הרצון של אנשים לעזור, כמה רעיונות, כמה אנשים עם רעיונות הגיעו, לא בגלל שהוא עכשיו ממציא ומפתח פטנטים ויש איזה בעיה שהוא רוצה להרוויח, לעשות אקזיט כזה של כסף.

אורי מקלב: אנשים, חלקם, אולי רובם, אולי כולם, אבל ודאי רבים, שבאו לזה מתוך רצון לפתרון, איך אנחנו פותרים, איך אנחנו מתגברים, איך אנחנו מונעים את הדברים האלה.

אורי מקלב: אנשים טרחו וביקשו להראות ואני אומר מראש, אני מתנצל, לא כולם יוכלו לדבר.

אורי מקלב: אני אעשה את המקסימום, זה גם תלוי בכם, כמה שאנשים ייכנסו, בהתחלה חשבתי עם מצגות, אחרי זה אמרתי אולי מועטות, מה שלא יהיה מובן בהסבר בעל פה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לשמוע את הרעיון, לא רק איך זה עובד באופן מעשי, מפני שאנחנו לא הולכים לפתח את זה, ואני רוצים להציף, שהציבור יידע מה קיים ואנחנו על האפיק הזה, שאנשים יוכלו מיוזמה עצמית, מדאגה, מרצון עצמי באמת לקחת מה שמתאים להם.

אורי מקלב: יכול להיות שזה אינדיבידואלי, יש אנשים שצריך תזכורת, יש אנשים ש - - - אנחנו לא חוקרים פה למה זה קורה, אבל זה קורה, זה קורה ואני רוצה להגיד לכם, אנחנו לא סופרים, אבל לא מעט אסונות קרו בשנים האחרונות, אבל יותר מזה כמה נמנעו ברגע האחרון, אנחנו יודעים, פונים אלינו.

אורי מקלב: אנשים עכשיו, בציר הזה של השבוע האחרון, כששמעו שאנחנו מקיימים את הוועדה, פנו אלינו, או שהמציאו, או שסתם פנו, 'לי זה קרה, אבל בשנייה האחרונה ניצלתי, נזכרתי כשכבר עליתי', 'הזכירו לי, מישהו עורר את זה'.

אורי מקלב: זה לא שאלה מקרים בודדים שאנחנו לפעמים אומרים שאנחנו צריכים להשקיע בדברים שקורים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים לעשות את זה כשזה מגיע לרכוש, חברות הביטוח יודעות לדרוש כל מיני אמצעים לרכב כדי שלא יגנבו אותו, אמצעים, גם מפתחים אותם וגם דורשים יותר ואם יש איזה מכה או יש איזה כיוון מסוים, יודעים בחלק הזה ברכבים מסוימים לדרוש עוד יותר, וכשזה מגיע לנפש אנחנו לא יודעים לדרוש?

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים לעשות תקינה?

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים לבקש את זה?

אורי מקלב: כמה מכוניות שוות ילד אחד קטן בן שנה וחצי?

אורי מקלב: יש לזה בכלל השוואה?

אורי מקלב: אנחנו לא מחויבים לדבר כזה?

אורי מקלב: אנחנו מחויבים, אנחנו מחויבים למתים ואנחנו מחויבים כהורים לעשות את זה.

אורי מקלב: אתם מחזקים אותנו.

אורי מקלב: דעו לכם, זה שאתם נמצאים פה אתם מחזקים אותנו.

אורי מקלב: קשה לנו לראות אתכם ככה, אבל אתם מחזקים אותנו.

אורי מקלב: את היגון שלכם ואת הצער שלכם אתם רוצים לתרום לציבור, אתם רוצים לעסוק בזה.

אורי מקלב: זה דבר חשוב מאוד, זה מראה על כוחות נפש גדולים מאוד, שאתם באים לפה ואתם רוצים לפעול.

אורי מקלב: קיבלתי גם מהשבעה שאתם קבעתם לעצמכם יעד, קיבלתם על עצמכם, שזה יהיה הילד האחרון שיהיה הקורבן של הדבר הזה.

אורי מקלב: אתם לא עסוקים, לא באשמות, אתם לא עסוקים בלמה זה קרה, אתם חושבים מה עושים הלאה, על מה מסתכלים הלאה וזה היעד שלנו.

אורי מקלב: אני אומר שהפתרון לא תמיד צריך להיות אוניברסאלי, אבל אנחנו צריכים להגדיר מה הפתרונות.

אורי מקלב: יש לנו פתרונות שאנחנו רוצים לראות, מה הפתרונות שהם ישימים, במה הם מועילים, יש אנשים שמועיל להם פתרון כזה, יש אנשים שמועיל להם פתרון אחר.

אורי מקלב: מעבר לזה אנחנו רוצים גם פתרון מערכתי, המערכת גם צריכה לתת פתרון.

אורי מקלב: חוץ מהבן אדם עצמו, כל אחד עושה לעצמו את העוגנים שלו, איך הוא יכול להיזהר, איך הוא יכול להישמר, מה יכול לעזור לו, אבל המערכת גם צריכה לתת מענה, אנחנו יודעים לעשות את זה ברכב ציבורי, לא פחות זה צריך להיות גם ברכב פרטי.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לשמוע את משרד התחבורה, היעד שלנו, אתם נמצאים פה, נשמע את כולם, נשמע על מה מדברים, אני גם רוצה לכוון את הדיון הזה גם בחלקים.

אורי מקלב: יש דברים שהם בהגדרה של פיתוח וזאת הגדרה של פיתוח, של רעיון, הוא עוד לא התפתח, עוד לא היה משהו יישומי, יש כבר פתרונות שהם יישומיים, שהם כבר כמעט על המדף, אולי לא כאן, הם נמצאים במקומות אחרים.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לדעת מה החסמים שאולי לא מביאים את זה לפה.

אורי מקלב: המחירים, העלויות, זה גם פקטור בסופו של דבר.

אורי מקלב: חלק מהדברים הם אישיים, חלק מהדברים הם יותר לרכב, לכיסא הבטיחות.

אורי מקלב: גם את זה אנחנו רוצים לדעת.

אורי מקלב: יש דברים שלא דורשים שום פעולה ויש פתרונות שגם הגיעו לפה שדורשים פעולה, שיש לה יכולת לפעמים יותר יעילה, אבל אם לא עושים את הפעולה, אז כמו שאפשר לשכוח אז אפשר גם לשכוח לעשות את הפעולה.

אורי מקלב: אנחנו גם קיבלנו פניות על פתרונות של מעטפת, כמו בגן הילדים, במעון הילדים, אפליקציות כאלה, אפליקציות אחרות.

אורי מקלב: אבל, שוב, זה רוחבי יותר, משהו היקפי יותר, במעטפת, אבל הם נותנים.

אורי מקלב: לפעמים זה יכול לקרות בדרך חזרה, במקרה שלכם זה אפילו לא היה בדרך לגן, זה לא היה מעון ממוסד, גם לא גננת, זה משהו פרטי, כך שזה לא יגיע לכולם.

אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו גם רוצים לדעת אם המוצר הוא מוצר מסוים, אבל אם הוא עם מורכבות בהתקנה שלו, שגם יש לזה משמעות.

אורי מקלב: כל הדברים האלה ועוד נרצה לשמוע מכם.

אורי מקלב: אני אומר מראש, אני עובר לשלב המעשי של הדיון, שאנחנו נצטרך לצמצם בזמנים ולהיות ממוקדים מאוד.

אורי מקלב: אני גם מציין את השתתפותם של חברי כנסת נוספים שהגיעו לוועדה, חבר הכנסת יואב בן צור וחברת הכנסת יעל כהן פארן, חברת הוועדה.

אורי מקלב: אתם רוצים לדבר עכשיו?

יואב בן צור: לא, תפתח ונדבר.

אורי מקלב: אני אבקש גם מהרשויות ומשרדי הממשלה להיות אחרי זה, אפילו שיש לכם משהו להגיד בעניין הזה.

אורי מקלב: בבקשה, יצחק ויינגוט.

<יצחק ויינגוט: אז קודם כל אני רוצה להגיד תודה רבה שבאתי.

<יצחק ויינגוט: בעצם הוועדה הזאת זה כבר מה שרציתי.

<יצחק ויינגוט: הוא ביקש לקצר, אני אשתדל.

אורי מקלב: לא, אתה לא לקצר, אתה יכול להרחיב.

<יצחק ויינגוט: אני לא בן אדם מיוחד, אני בן אדם פשוט, אני רק רוצה לשאול שאלה.

<יצחק ויינגוט: לכל דבר היום יש תזכורת, יש תזכורת לתנור כשאופים עוגה, יש תזכורת לחגורה, כשבן אדם נמצא בתוך האוטו.

<יצחק ויינגוט: הרי כל אחד יודע, הילד הזה היה אהבת חיי, בחיים לא חלמתי שזה יקרה, וגם כששמעתי פרסומות לא חשבתי שזה יקרה לי, אמרתי שאני לא אתקין, ואני רוצה לשאול, לכל דבר יש תזכורת, לאורות יש תזכורת.

<יצחק ויינגוט: היה לי אוטו ישן שלא הייתה בו תזכורת לאורות, שכחתי שלוש פעמים את האורות דולקים.

<יצחק ויינגוט: יש תזכורת לאורות כשפותחים את הדלת ובחיים זה לא קורה, כי יש את הזמזום הזה שכשאתה יוצא, אתה שומע ואתה שואל את עצמך מה קורה.

<יצחק ויינגוט: לכן אני שואל את עצמי למה אין תזכורת לכיסא תינוק.

<יצחק ויינגוט: אני בן אדם פשוט, אבל אני שואל למה אין תו תקן לכיסא תינוק, כי הרי ילד בגיל יותר גדול בסופו של דבר נהיה יותר עצמאי ותינוק הוא לא עצמאי.

<יצחק ויינגוט: אני באתי לפה במטרה אחת, לבקש שיהיה תו תקן.

<יצחק ויינגוט: כמו שיש משקל, כשאתה יושב על הכיסא וזה מזמזם כשאתה לא לובש חגורה, שישימו משקל בתוך הכיסא וכשאתה פותח את הדלת אם הילד נמצא בתוך הכיסא אז יהיה זמזום, כמו של האורות, והזמזום הזה יזכיר.

<יצחק ויינגוט: יש היום הרבה הסחי דעת ושמעתי המון סיפורים של אנשים שזה קרה להם, ואם בן אדם יפתח את הדלת ויש זמזום של האורות אז אוטומטית זה יתפוס אותו, מה יש באוטו והוא יסתכל ישר אחורה.

<יצחק ויינגוט: גם עם המודעות שיש לאנשים היום, רק בשבוע האחרון, גיסי השמיע לי חמישה מקרים שהגיעו למד"א שהם שכחו את התינוק.

<יצחק ויינגוט: גם עם מודעות אנשים עוד שוכחים.

<יצחק ויינגוט: זה נקרא הסח הדעת.

<יצחק ויינגוט: אני לא חושב שצריך לקרוא לזה שכחה, גם אני הייתי במקרה של הסח הדעת וכל מקרה שאתה שואל אותו ואתה שומע, אלה מקרים של הסח הדעת.

<יצחק ויינגוט: הזמזום הזה מחזיר את הסח הדעת.

<יצחק ויינגוט: אני רוצה שזה לא יהיה בעיה באוטו, שזה יהיה אוטו חדש.

<יצחק ויינגוט: אני חושב, מניסיון, כמו שנקבעים חוקים בצבא, צר לי להגיד, אבל אין חכם כבעל ניסיון, זה הסח הדעת, ככה צריך לקרוא לזה והזמזום הזה, כמו של האורות, כשפותחים את הדלת יתפוס את הבן אדם בהסח הדעת והוא פשוט יידע מה קורה.

<יצחק ויינגוט: ואני רוצה להגיד תודה רבה לכולם, כי זה כל מה שאני רציתי וכל מה שאני מתפלל, שאני אהיה האחרון, שאף אחד לא יצטרך להרגיש את הצער שאני מרגיש.

<יצחק ויינגוט: אני מבקש שתשקלו את זה, שיהיה תו תקן לכיסא תינוק, כי התינוק לא יכול לפתוח לעצמו את החגורה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: קשה לשמוע ואנחנו משתתפים בצער.

אורי מקלב: כפי שאתה אמרת, אני גם מקבל את זה, שאנחנו נמצאים פה כדי להעביר את המסר שלך וליישם אותו.

אורי מקלב: אתה צודק בזה שהמודעות קיימת, אני לא חושב שיש מישהו שנוהג ברכב ושם ילדים ברכב לא היה מודע שיכול להיות דבר כזה, אין בעיה של מודעות.

אורי מקלב: הבעיה היא בתזכורות, כפי שאנחנו יודעים.

אורי מקלב: כמו בכל דבר אחר אז גם בדבר כזה צריך תזכורות.

אורי מקלב: אני אמרתי פעם בדיון אחר, שפעם היינו נוסעים לעבודה, היינו בנסיעה לעבודה, היום העבודה נמצאת איתך ביחד, אתה בתוך העבודה, אתה בנסיעה, אתה ברמזור, מסתכל על משהו, לפני הנסיעה, אחרי הנסיעה.

אורי מקלב: היום הנהיגה לא נחשבת לדבר שאתה עושה אותו עכשיו, היא נמצאת כלאחר יד, אנשים יכולים לנסוע מירושלים לתל אביב דרך שלמה, וזה גם קורה לי, אני רואה ואתה לא רואה מה קורה מסביבך, אתה מנותק מהנהיגה, אתה נוהג אבל זה אוטומט מסוים, אנחנו כולנו אוטומטים, אנחנו עולים, הרכב נותן לך את כל מה שאתה צריך כדי לא להיות, את כל האביזרים שנותנים לך ומאפשרים לך לנהוג.

אורי מקלב: פעם היה קשה לדמיין רכב אוטומטי, רכב ללא נהג, אבל היום כשאני מקבל רכבים חדשים, אני נכנס לרכב, אני רק שם את האצבע פה, הדלת נפתחת, אבל היא לא תיפתח אם אני עכשיו רוצה לסגור, אני רק שם כאן והיא נסגרת.

אורי מקלב: הכול על חיישנים, הרכב עובד היום, האוטומציה שיש נותנת והדבר הזה, זה מה שיכול להביא, אלה כנראה הפערים שקרו וקורים בתקופה האחרונה.

אורי מקלב: מה שלא קרה פעם.

אורי מקלב: אני גם, כמו חבריי, הגשתי הצעת חוק, שדווקא יותר מתמקדת, לא בהצעות חוק אחרות שהתמקדו בשילוט ויציאה מחניונים, גני ילדים, אפליקציות.

אורי מקלב: בהצעת החוק להתקנת מערכת למניעת השארת ילדים ברכב סגור אני דווקא בעד לחייב, לאור הנתונים שהיו בארגון בטרם, כך אני גם מסביר בדברי ההסבר, שב-1.6.2016 אתם דיברתם, ארגון בטרם, על אחת הפגיעות הבולטות בעונת הקיץ, כך נמצא בנתונים שאתם פרסמתם ובין השנים 2008 ל-2016 דווח בתקשורת על 381 מקרים של השארת ילדים לבד ברכב, או הילכדות, נעילה ברכב ובהם היו מעורבים 428 ילדים.

אורי מקלב: 20 מקרים הסתיימו במוות, אבל כפי שאמרנו זה הרבה מדי ולכן אנחנו מציעים שהרישיון לרכב יותנה בחלק הזה, לזה אנחנו שואפים.

אורי מקלב: רבותיי, עשינו קצת סדר בדברים, גם קצת לפי קטגוריות, ניסינו להשיג את זה, אני חוזר על הבקשה, לתמצת את הרעיון, איך זה עובד.

אורי מקלב: סגן משנה אבישי הרשקוביץ, אתה עזבת קורס קצינים באמצע?

אורי מקלב: אמור להיות.

אורי מקלב: יש לך זכות ראשונים בעניין הזה, פיתוח שפיתחת למניעת שכחת ילדים ברכבים.

אורי מקלב: לאחריו, אני כבר אומר, כדי שיהיו מוכנים על יד הכיסא ולא על המושבים מאחורה, יולי דוברובינסקי, תלמידה.

אורי מקלב: מישהו מבית ספר נתיבות יורם נמצא פה?

אורי מקלב: יש להם פיתוח מעניין, תינתן זכות קדימה לתלמידים שפיתחו בדברים האלה.

אורי מקלב: נראה את זה בהמשך.

אורי מקלב: בבקשה, אבישי.

<אבישי הרשקוביץ: ברצוני להודות לראש הוועדה, אורי מקלב, חברי הכנסת, מכובדיי, שנתתם לי לפחות את האופציה להציג את הפרויקט שלי.

<אבישי הרשקוביץ: שלום רב, שמי אבישי הרשקוביץ, אני בוגר המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון, למדתי במגמת מכונות.

<אבישי הרשקוביץ: אני והשותף שלי החלטנו להקדיש את פרויקט הגמר שלנו, בגלל הנושא הכאוב הזה של תופעה של שכחת ילדים ברכבים ובהכוונה של המכללה שלנו והמרצה שלנו החלטנו לפתח מערכת אמינה ועובדת שבסוף היא גם זכתה כפרויקט מצטיין.

<אבישי הרשקוביץ: המערכת שלנו עובדת בעיקרון בשלושה שלבים שהחלטנו לכנות אותו DAP, שזה Detect, Alert ו-Protect.

<אבישי הרשקוביץ: ה- Detect, המערכת מזהה את התינוק שהוא נמצא ברכב, Alert, הערכת מתריעה לסובבים אותה ולהורים עצמם על ידי הפעלת האזעקה ועל ידי שליחת מסרון, כמובן שניתן לשנות את זה בהתאם, אם זה לבן אדם יחיד, לקבוצה, בנוסף אפשר, כמו שחברת איתוראן עושה, לשלוח באותו רגע אפילו מישהו - - -

יואב בן צור: אם יש לו טלפון בלי מסרון?

אורי מקלב: יש לו את האזעקה.

יואב בן צור: אם אין לו אזעקה?

<אבישי הרשקוביץ: אם אין לו מסרון יש את האזעקה של הרכב.

יואב בן צור: אם מדובר ברכבים ישנים, שאין להם אזעקה ולבן אדם אין מסרון?

יעל כהן-פארן: גם בחדשים אין אזעקה.

<אבישי הרשקוביץ: אזעקה, הכוונה לצופר של הרכב, שזה בא מובנה בכל רכב.

<אבישי הרשקוביץ: בנוסף יש את ה-P, ה-Protect, שזה בעצם - - -

אורי מקלב: אבל בגדול איך זה מזהה שהילד נשכח?

אורי מקלב: הבנו שהוא מזהה שהילד נכנס, אבל איך הוא מזהה שהילד נשכח?

אורי מקלב: כשהמנוע נכבה איך - - -

<אבישי הרשקוביץ: המערכת בנויה משני תתי מערכות.

<אבישי הרשקוביץ: אחד נמצא במושב של התינוק, שזה מזהה תינוק, המערכת השנייה נמצאת בתוך המוח של הרכב, היא מזהה שהמפתח כבר לא בפנים, אז המערכת נדרכת והיא בודקת - - -

אורי מקלב: מצב שהמפתח היה בפנים, נסגר ועדיין הילד נמצא על הכיסא, יש משקל לכיסא, זה מתריע בצורה כזו.

<אבישי הרשקוביץ: שתי המערכות האלה מדברות אחת עם השנייה דרך תקשורת אלחוטית, בלוטוס, וברגע שבאמת הוא מזהה סכנה, על ידי חיישן טמפרטורה, אז כל שלוש המערכות נכנסות לפעולה ובנוסף הוא גם מוריד את החלונות.

אורי מקלב: ברכבים שיש אפשרות כזאת.

אורי מקלב: הבנתי, זה מובנה על כיסא הבטיחות, חלק אחד, חלק שני בתוך מערכות הרכב, ברגע שמוציאים את המפתח לאחר נעילת המנוע - - - דרך אגב, לנו כבר אין מפתחות, אנחנו קיבלנו רכבים בלי מפתחות.

אורי מקלב: אז צריך עוד עדיין ל - - -

יואב בן צור: או לעשות חוק, שמי שיש לו ילד קטן חייב רכב חדש.

אורי מקלב: זה לא יעזור, דווקא בישן, שיש מפתחות.

<אבישי הרשקוביץ: בנוסף לכך, אם כבר דיברתם על רכבים חדשים, אז הרכב שלנו, חיברנו אותו לרכב יחסית ישן, כמו שאמרתם, כמובן ברכבים החדשים יש מערכות בלוטוס ומערכות מתוחכמות.

אורי מקלב: באיזה שלב זה נמצא?

אורי מקלב: בפיתוח רעיוני מעשי?

<אבישי הרשקוביץ: אנחנו סיימנו אב טיפוס, הוא עובד, הוא אפילו נמצא פה למי שמעוניין לראות.

אורי מקלב: בדקתם מה העלויות שלו?

<אבישי הרשקוביץ: לנו עלות הפיתוח עלתה בסביבות ה - - -

יואב בן צור: לא, לצרכן.

יואב בן צור: מחר תמכרו את זה.

אורי מקלב: באתם בקשר עם יזם שהיה מעוניין, שהוא יודע מה העלויות שלו?

<אבישי הרשקוביץ: עדיין לא יצא לנו לדבר עם יזם.

אורי מקלב: וההרכבה, היא גם הרכבה יקרה או שהיא פשוטה?

<אבישי הרשקוביץ: ההרכבה יחסית פשוטה.

אורי מקלב: זאת אומרת אדם שרוצה לקנות היום מוצר, אני לא מדבר על משרד התחבורה, אני לא מדבר על תקינה, אני מדבר על הורה שרוצה לקנות, מה הוא צריך בשביל זה?

יואב בן צור: חייב מתקין לצורך זה?

<אבישי הרשקוביץ: עדיין לא - - -

אורי מקלב: בעניין הזה, גם אנחנו שומעים את הדברים ואנחנו גם רושמים, זה לגבי הרשויות המוסמכות לכך, שהם שומעים את הדברים בנפש חפצה ובצורה בטוחה, באווירה הזאת לפעמים כל יזם שיושב עם משרד התחבורה או עם המדען, הוא גם בעייתי והוא גם לא יהיה בסוף.

אורי מקלב: גם אני חושב שבשולחן שיושב עכשיו בעניין הזה, אנחנו כולנו מרוכזים בנושא הזה ולא בתוך סדר היום הכולל שיש ויש עוד גישה, גם בנושא מערכת פיתוחית לגבי השארת הילד ברכב.

אורי מקלב: תודה בעניין הזה, תודה שטרחת.

אורי מקלב: אני מבין ששחררו אותך בגלל שזה הצלת חיים.

אורי מקלב: תמסור למי ששחרר אותך שאנחנו באמת מעריכים את זה שהם מבינים שזו שאלה של הצלת חיים.

אורי מקלב: הדוברת הבאה היא קרן כץ ואחריה אמיר עדני.

<קרן כץ: שלום לכולם.

<קרן כץ: קוראים לי קרן כץ, אני בת 17, לומדת בכיתה י"א והאמת שממש מחר יש לי בגרות, אבל היה לי מאוד מאוד חשוב להגיע לכאן, כי אני רואה את הנושא הזה כנושא מאוד מאוד חשוב וקריטי.

<קרן כץ: השתתפתי בפרויקט שקוראים לו 'מהנדסות העתיד' של התעשייה האווירית בשיתוף עם YNET ו'ידיעות אחרונות' והפרויקט הזה נוצר כדי להעצים בנות בתחומי המדע והטכנולוגיה.

<קרן כץ: התחלקנו לעשר קבוצות, כל קבוצה קיבלה על עצמה פרויקט טכנולוגי, למצוא מענה לבעיה ממשית והבעיה שהקבוצה שלי הייתה צריכה למצוא לה פתרון היא שכחת ילדים ברכבים.

<קרן כץ: אנחנו עשר בנות, כולנו בנות 17 ואנחנו אחיות של ילדים קטנים, אנחנו בעצמנו לפני כמה שנים היינו נוסעות בהסעות ועדיין נוסעות בהסעות לתיכונים ולבתי הספר, אנחנו יודעות לגמרי ממה זה נובע ואנחנו יודעות לגמרי איך להבין את הבעיה הזו מגובה העיניים.

<קרן כץ: שקלנו למעשה פתרון, נמצאת איתי כאן יעל טרמין, שהייתה המנטורית שלנו, אני אשמח שהיא תעזור לי להציג את הפתרון.

אורי מקלב: יעל, בבקשה.

אורי מקלב: אנחנו גם מודים לכם על המודעות הזאת.

אורי מקלב: היו לנו פניות, הוצפנו בפניות, הופתענו באמת, וגם התחזקנו בעניין הזה, ברצון שאנשים טרחו ואנשים באו מרחוק, מוכנים להפסיד יום עבודה כדי להציג בפני הוועדה את הפתרונות, או שהם בשלבים כאלה ואחרים.

אורי מקלב: בשלב מסוים עצרנו את זה, חדר הוועדה לא יכול היה להכיל יותר וגם עכשיו חלק בעמידה, לצערי, אני מתנצל, בגלל שהוא לא יכול היה להכיל את אותם אנשים שביקשו להגיע.

אורי מקלב: אני גם אומר, גם חברי הכנסת טרחו והגיעו, כך שהנושא הזה הוא נושא שהוא על סדר יומנו באופן אינטנסיבי ואנחנו עכשיו מקווים להעביר אותו לפסים אחרים.

אורי מקלב: בבקשה, יעל.

<יעל טרמין: שמי ד"ר טרמין יעל, אני ממפעל מל"ט מהתעשייה האווירית.

<יעל טרמין: אני אחת מהמנטוריות של הפרויקט הזה של מהנדסות העתיד.

<יעל טרמין: הבעיה הזאת עלתה בגלל שהחלטנו למצוא בעיה שיש לה גם צורך טכנולוגי, אבל היא למעשה בעיה חברתית שלהערכתנו לא נותנים לה פתרון בגלל שמבחינה כלכלית זה לא השתלם כנראה.

<יעל טרמין: אנחנו נתנו לבנות בשישה מפגשים כלים לפתור את הבעיה והדרכנו אותן לאורך כל הדרך.

<יעל טרמין: המטרה הייתה למצוא פתרון מגובה העיניים שלהן כצרכניות של היישום.

<יעל טרמין: אז פיתחנו מערכת שהבנות קראו לה טייק קר.

<יעל טרמין: זו מערכת למניעת שכחה של ילדים בהסעות ובאוטובוסים ואפשר לעשות לה גם טוויסט לרכבים פרטיים.

<יעל טרמין: המערכת מבוססת על רכיב טכנולוגי שקוראים לו RFID וזו טכנולוגיה זמינה ומאוד נפוצה עכשיו.

<יעל טרמין: המערכת מזהה זיהוי וברגע שהיא מגלה שיש ילד שנשאר בהסעה היא מתריעה במגוון אופנים.

<יעל טרמין: היא לא תלויה בנהג, היא לא תלויה בילד, הילד יכול להיות בכל מנח שהוא באוטובוס.

<יעל טרמין: יכולים להיות ילדים עם מוגבלות פיזית, ילדים עם מוגבלות שפתית, זה לא תלוי בילד ויש התרעה ואחוזי הצלחה מאוד גבוהים.

<יעל טרמין: המערכת מורכבת משלושה חלקים, תג, שזה רכיב זיהוי שמופעל על ידי גלי רדיו, שזו קרינה לא מסוכנת.

<יעל טרמין: כל ילד נושא עליו תג, צמיד, כרטיס, מדבקה, זה יכול להיות משהו לביש, שהוא מזהה חד חד ערכי שלו, תיכף נסביר.

<יעל טרמין: יש באוטובוס בהסעה קוראי RFID - - -

אורי מקלב: הוא עונד אותו בתחילת הנסיעה, או שהוא מוצמד אליו הביתה, בתוך תיק האוכל?

<יעל טרמין: זה יכול להיות מחזיק מפתחות, זה כל הזמן צריך להיות - - -

<קרן כץ: כמו הצמיד הזה שיש פה, ממש צמיד כזה אפילו, ככה על הילד.

<קרן כץ: בכל גודל, בכל צבע, בכל צורה.

<קרן כץ: אפשר להצמיד אפילו למשהו ממותג או - - -

יואב בן צור: הצמיד הזה יהיה בכניסה לאוטובוס?

יואב בן צור: יהיה על הילד כל הזמן?

<יעל טרמין: לא, הצמיד על הילד, הילד צריך לשאת איתו צמיד, מחזיק מפתחות, סיכה.

יואב בן צור: ילד שישכח את הצמיד בבית לא יעלה לאוטובוס?

<קרן כץ: אז זהו, אפשר לעשות את זה באפשרות של צמידים שיהיו רב פעמיים ואפשר גם צמידים שברגע שאתה שוכח את הצמיד שלך בבית ואתה רוצה לעלות על ההסעה, אתה לא תוכל לעלות על ההסעה בלי צמיד.

<קרן כץ: צמיד זו דוגמה, אבל זה יכול להיות כל פריט שהוא לביש.

<יעל טרמין: שנייה, הוא יכול לעלות להסעה - - -

אורי מקלב: זה יכול להיות גם בתיק האוכל שלו, בתיק שלו, שהוא לוקח אותו איתו לבית.

<יעל טרמין: הוא יכול לעלות להסעה, הנהג נותן לו צמיד חלופי מנייר, שעולה 2 סנט, והאפליקציה עובדת.

<יעל טרמין: בסדר?

<יעל טרמין: זה שאומרים שלא יכול להסעה, הכוונה - - -

אורי מקלב: תסלחי לי שאני רוצה קצת לנווט את זה, זה עובד על הגישה שצריך משהו לעשות, זה יכול להיות לא משהו יקר - - -

יואב בן צור: זה טוב אולי להסעה.

יואב בן צור: אצל ילד שמסיעים ההורים באופן פרטי.

אורי מקלב: וזה מתריע בצורה כזאת או בצורה אחרת?

<יעל טרמין: הילד עולה להסעה - - -

אורי מקלב: והוא נשכח, מה קורה אז?

<יעל טרמין: יש קוראים, גם לנהג יש מזהה חד ערכי.

<יעל טרמין: החישה היא כל הזמן, אתה לא צריך לגעת בכלום, כל הזמן יש משהו שחש שיש ילדים והמזהה הזה הוא חד ערכי.

<יעל טרמין: זה אומר שבהסעה יודעים איזה ילדים נמצאים על ההסעה, ותיכף אני רוצה להרחיב בנושא הזה.

אורי מקלב: ואם הנהג יצא ויצאו כולם חוץ מאחד, מה קורה אז?

<יעל טרמין: אם הנהג יצא יש לו מסופון - - -

אורי מקלב: איך זה עובד?

אורי מקלב: ברגע שהוא התרחק מהצמיד?

<יעל טרמין: נכון.

<יעל טרמין: יש לנו מסופון.

<יעל טרמין: לנהג יש את זה על מחזיק המפתחות של הרכב, כשהוא יוצא מהרכב זה המזהה שלו וברגע שהוא יוצא מאזור החישה זה נותן לו התראה.

<יעל טרמין: את הפתרון של ההתראה הגדרנו בצורה כזאת, זו התראה שהיא אוטומטית, אוטונומית, לא תלויה באף אחד.

<יעל טרמין: היא יכולה לא לאפשר לו לנעול את האוטובוס, היא יכולה לדאוג לאס.

<יעל טרמין: אמ.

<יעל טרמין: אס שנשלח אליו אוטומטית, היא יכולה לעשות אזעקה באוטובוס, היא יכולה לשלוח אס.

<יעל טרמין: אמ.

<יעל טרמין: אס להורים, מיקום ג'י.

<יעל טרמין: פי.אס.

<יעל טרמין: ההתרעה זה כבר החלק שהוא תלוי לקוח, בהתאם לזה אם זה אוטובוס, אם זה מיניבוס קטן וכו'.

<יעל טרמין: היתרון של המערכת הזאת שבכל זמן נתון - - -

אורי מקלב: באיזה שלב זה נמצא?

אורי מקלב: הפיתוח?

<יעל טרמין: הבנות הציגו את המערכת הזאת לפני המנכ"ל אגד בתור פרויקט הגמר שלהם, אחרי שישה מפגשים ואם יורשה לי לומר, הוא נפל מהכיסא והוא מממן להם פיילוט על שישה אוטובוסים לבדוק את המערכת הזאת.

יואב בן צור: מה העלות של המערכת הזאת?

<קרן כץ: חשוב מאוד להגיד שהעלות של המערכת הזאת, ביחס לכמה שהיא נותנת וכמה שהיא מכילה, בעצם כל צמיד כזה, העלות שלו ממש מינימלית, זה חצי דולר, משהו כזה.

<קרן כץ: גם המערכת עצמה, היא מאוד מאוד זולה, אם לדבר במספרים - - -

<יעל טרמין: זה כמובן בלי רווח של אף אחד.

<יעל טרמין: סך הכול 7,000-8,000 דולר יכולה לעלות מערכת וכמובן - - -

אורי מקלב: איך זה עובר לרכב פרטי?

אורי מקלב: במקרה הזה זה מול משרד התחבורה, יש תקינה, אין תקינה.

<יעל טרמין: אני רק רוצה להרחיב טיפה, עוד משפט אחד.

אורי מקלב: זה יהיה גם בחקיקה, זה גם לא ברצון טוב, צריך לחייב את חברות התחבורה הציבוריות.

<יעל טרמין: נכון, בשביל זה הפתרון הזה לא דורש חיווט של אוטובוס מחדש, זה עובד על אוטובוסים ישנים וחדשים וכו' וגם על היסעים קטנים.

<יעל טרמין: מה שאני רוצה להגיד, שהערך המוסף של האפליקציה הקטנה הזאת, שלמשל אם קורה מצב חירום עם אוטובוס, עם תאונה, אפשר לדעת בזמן אמת מי הילדים שנמצאים באוטובוס.

<יעל טרמין: הורה יכול לשלוח את הילדים שלו להסעה ולקבל מסרון שהילד עלה בתחנה מסוימת וירד בתחנה מסוימת ואם הוא יורד, למשל, בתחנה לא נכונה, גם את זה אפשר להעביר בצורה אוטומטית להורים.

<יעל טרמין: מרגע שיש לך את האפליקציה יש לזה מעגלים מאוד רחבים, גם למערכת - - -

אורי מקלב: יש לזה הרבה יתרונות, הרבה ערך מוסף, חוץ מה - - -

<קרן כץ: רק חשוב להדגיש שאפשר להתאים את המערכת לרכב פרטי.

אורי מקלב: באותה שיטה, רק במודל יותר קטן.

אורי מקלב: וכמובן שהעלות שלה תהיה הרבה יותר קטנה, יותר מצומצמת, כי צריכים לכסות שטח פחות גדול.

אורי מקלב: בסדר, שמענו את הדבר הזה, זה חשוב מאוד.

אורי מקלב: זה הומצא בתעשייה האווירית, אז בוודאי שמבחינה איכותית אנחנו יודעים שזה דבר שעומד בכל מבחן מקצועי.

אורי מקלב: החלק היישומי, אני מניח שכמערכת, היתרון שלה בהסעות ילדים בתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: שי נמצא פה, הוא בוודאי יתייחס לזה בסוף הדברים.

אורי מקלב: לפני שאנחנו עוברים אליך, נשיא איחוד הצלה, אלי ביר, חניך שלי לפני הרבה שנים, הוא אלי ביר לפני נשיא.

אורי מקלב: יחד איתנו נכנס הרב ישראל לייכטר, סבא של ילד שנשכח, לפני שנתיים?

<ישראל לייכטר: לפני ארבע שנים.

אורי מקלב: ומאז שקרתה הטרגדיה אצלכם במשפחה אתה עומד בראש ארגון עצמי או בפעילות גדולה מאוד, גם במודעות, גם בחיזוק המשפחות, גם במציאת הפתרונות וגם לחזק את כל מי שמסביב כדי לקדם את הפתרונות ולמנוע ולא רק להתעסק ולהיות ביגון על העבר, לראות איך אנחנו דואגים לחיים.

אורי מקלב: אנחנו תיכף ניתן לכם, תנוח קצת מהדרך, באת מרחוק.

אורי מקלב: אלי, בבקשה.

<אלי ביר: אנחנו באיחוד הצלה כבר הרבה שנים מתמודדים עם המראות הקשים האלה של משפחות שמגלות שהילדים שלהם, לא עלינו, מתו ברכב.

<אלי ביר: ניסינו כל מיני פתרונות, גם יזמנו חלוקה של עשרות אלפי מדבקות בכל השפות, ערבית, אידיש, עברית, בכל השפות, לשים בתוך החלונות של הרכבים, אבל כל אלה פתרונות טובים לבן אדם ספציפי, אבל לא כולל.

<אלי ביר: לא מצאנו עדיין פתרון שיכול לכלול את כל סוגי הרכבים וכל סוגי הילדים, כי יש ילדים שיושבים על כיסא בטיחות, יש ילדים שנשכבים מאחורה ופשוט נרדמים על הכיסא כולו.

<אלי ביר: יש כל כך הרבה בעיות שצריך למצוא פתרון כולל.

<אלי ביר: לפני כמה שבועות הייתי בארצות הברית, מצאתי בלייקווד, ניו ג'רסי, אברך שיש לו חברה לסוגי התקנות אביזרי רכב כבר הרבה שנים.

<אלי ביר: הוא מומחה גדולה, הוא עילוי גדול בנושא הזה והוא המציא משהו שיכול למנוע באופן כולל שכחה של ילדים ברכב.

<אלי ביר: אני צילמתי את זה בעצמי בניו יורק, עשיתי פרזנטציה של דקה ומשהו, להראות איך זה פועל, אני אשמח מאוד אם אפשר לראות את זה פה במצגת.

<אלי ביר: זו המערכת, הבאתי את זה מארצות הברית.

<אלי ביר: הוא התקין את זה במאות מכוניות בלייקווד ובעוד מקומות וזה הציל חיי אדם.

<אלי ביר: הוא גם מונע שכחה של עוד דברים ברכב.

<אלי ביר: אנשים קונים דברים, שמים בכיסא האחורי, יוצאים מהרכב - - -

אורי מקלב: אני יכול להגיד שאתה סיפרת לי בטלפון שזה בעצם מונע מטלית ותפילין, שאם שמים את זה ברכב מאחורנית, טלית ותפילין זה דברי קודש יקרים מאוד, זה מתקלקל בשמש וזה קרה להרבה וזה הביא אותו בהתחלה, בשלב הראשון, לפני המודעות לחיי אדם, למצוא משהו שלא ישכחו.

אורי מקלב: או הביאו משהו הביתה, שגם קרה לנו, שקנינו משהו ובסוף כשכבר הבאנו את זה הוא כבר היה מקולקל.

אורי מקלב: זה גם קרה.

אורי מקלב: זה נדחף למטה, זה נפל למטה, לא ראינו את זה על המושב, לא היה בסטנדרט ושכחנו את זה.

<אלי ביר: כולנו שוכחים כל יום דברים ברכב, מכניסים מאחורה משהו ואז עולים הביתה.

<אלי ביר: אני גר בקומה רביעית בלי מעלית, אז כל פעם לרדת למטה אחר כך זה סיוט.

יואב בן צור: זה טוב לדיאטה.

<אלי ביר: זה עוזר לדיאטה, כן.

אורי מקלב: אבל מה שהוא מעלה מלמטה זה משהו שלא עוזר.

אורי מקלב: (סרטון).

יואב בן צור: כמה העלות שלה?

<אלי ביר: הדבר הזה הוא כבר ישים, הוא פעיל.

<אלי ביר: האברך הזה שהמציא את זה, יש לו כבר מאות שהתקינו.

<אלי ביר: הוא מתקין את זה בעלות של 250 דולר כולל התקנה בארצות הברית.

<אלי ביר: שאלתי אותו כמה זה יעלה להתקין בארץ, אני מתאר לעצמי שהרבה פחות, כי זה יהיה גם מסה יותר גדולה.

<אלי ביר: הדבר הזה טוב לכל סוגי הרכבים, גם עם מפתח, גם בלי מפתח, גם אם ילד שוכב מתחת לכיסאות או מעל.

<אלי ביר: ברגע שפתחת את הדלתות מאחורה, אחת מהדלתות, יותר משלוש שניות, הטריגר בעצם ננעל ואז אם לא תעשה את הפעולה הזאת שוב ולא תפתח את הדלת האחורית שוב, סימן ששכחת משהו מאחורה ואז האזעקה תפעל.

אורי מקלב: יש לזה יתרונות מאוד גדולים, גם בפשטות שלו.

<אלי ביר: פשטות גדולה מאוד, ואז החלונות יכולים להיפתח.

אורי מקלב: זה מתאים מאוד לתופעה.

אורי מקלב: אני אגיד ככה, הפתרון מתאים לתופעה, אתה מכניס משהו בדלת האחורית ויצאת את הדרך ולא הוצאת משהו מהדלת האחורית, אז אם לקחת מאחורנית, אז יש לך בעיה גם, אבל בדבר יותר משמעותי אתה יודע שאתה חייב לפתוח את הדלת, אם לא, הוא מתריע בכל מיני התרעות כאלה ואחרות.

<אלי ביר: זאת אומרת שאם פתחת את הדלת מאחורה סימן שיש לך משהו מאחורה ואז אתה חייב לפתוח אותה שוב.

יואב בן צור: מה קורה עם רכב שיש לו רק שתי דלתות?

אורי מקלב: לא שמים מאחורה.

<אלי ביר: רכב שיש לו שתי דלתות, זו באמת בעיה.

<אלי ביר: בודדים הרכבים האלה, אי אפשר לפתור את כל הבעיות.

אורי מקלב: אתה לא נותן מענה לרכב עם שתי דלתות, רכב עם שתי דלתות לא משמש משפחה.

אורי מקלב: אני לא ראיתי הרבה משפחות שיש להם ילדים קטנים ויש להם גם רכב - - -

יואב בן צור: איך מתקינים?

אורי מקלב: ההתקנה היא על ידי מתקין מורשה.

<אלי ביר: לוקח שעה אחת להתקין את זה, שעה אחת זה סך הכול, אני יכול להראות כמה זה פשוט, כי אני גם לא מבין כלום בטכנולוגיה, זה כל המוח, יש לו חוטים שמתחברים לדלתות מאחורה, שתי דלתות, כל חוט לדלת, הדלת למצת הרכב, אני לא מבין בכל החוטים, אבל זה ממש פשוט מאוד, שעה התקנה.

יואב בן צור: יש לי שאלה, זה עובד על זה שפתחת את הדלת האחורית בתחילת הנסיעה ואז כשאתה יוצא אתה צריך לפתוח אותה שוב, לולא זה זה יצפצף.

יואב בן צור: תאר לך שעצרתי באיזה מקום, כיביתי את האוטו, יצאתי, או שלא כיביתי את האוטו ולא פתחתי את הדלת האחורית.

<אלי ביר: אם לא כיבית את האוטו אין בעיה, כי בדרך כלל המזגן פועל.

<אלי ביר: כל הבעיה הגדולה שקורית חלילה שילדים נחנקים אחרי כמה דקות בודדות זה כשאין להם אוויר.

<אלי ביר: זה לא החום, זה האוויר.

<קריאה: מה קורה כשאתה מכניס שלושה ילדים ומוציא רק שניים?

<אלי ביר: אם אתה פותח את הדלת ואתה מוציא רק אחד ואתה משאיר אחד באוטו - - -

אורי מקלב: הוא מעלה משהו שקורה, התופעה קורית וזה קרה כשיש כמה ילדים.

אורי מקלב: אתה הכנסת את כולם ביחד ועכשיו אתה מוציא אחד - - -

יואב בן צור: אם זה במיניבוס כזה, שכחת אותו מתחת לספסל, הוא נרדם לך.

<אלי ביר: זה לא פתרון למיניבוס, זה פתרון לרכבים פרטיים, זה גם פתרון לאנשים שפותחים את הדלת ומוציאים את כל הילדים.

<אלי ביר: אם מישהו פתח את הדלת האחורית והוציא רק אחד מתוך שלושה אז זו בעיה.

אורי מקלב: אז צריך לחשוב על זה.

<אלי ביר: ב-99% מהפעמים שוכחים ילד אחד באוטו כשהוא מאחורה.

<אלי ביר: ילד אחד, שוכחים לפתוח את הדלת האחורית.

אורי מקלב: דווקא זה קורה, אלי, זה קורה דווקא כשיש יותר מאחד, הוציאו ילד אחד, הוא כבר היה בתהליך, ביצע שתי משימות ואת המשימה השלישית הוא לא ביצע.

<אלי ביר: זו המשימה הסופית.

<אלי ביר: ברגע שיצאת מהרכב בסוף הנסיעה.

יואב בן צור: זה טוב למשפחה עם ילד אחד, בוא נסכם.

<אלי ביר: לא, ברגע שסיימת את הנסיעה.

אורי מקלב: הרעיון הוא רעיון מצוין, השאלה איך פותרים את הדברים שאנחנו - - - כרעיון, בפשטות שלו - - - אני גם לא נותן ציונים, כל הרעיונות טובים, אני רק אומר את זה עכשיו כאזרח רגיל, או כסבא לנכדים.

אורי מקלב: יצחק, יש לך את הפריבילגיה, אתה רוצה לשאול שאלה.

<יצחק ויינגוט: מצטער, אבל אם אתה עושה פיזור לילדים בבתי ספר ואתה מכניס את כולם מאחורה בכיסאות הבטיחות.

אורי מקלב: זה לא נותן מענה.

<יצחק ויינגוט: השאלה שלי, אני לא מסתכל על הצפצוף, השאלה שלי אם זה כשאתה מוציא את המפתח, גם אם פתחת את הדלתות עדיין יהיה צפצוף.

אורי מקלב: אם פתחת את הדלתות הקדמיות כן, הדלתות האחוריות, אם לא פתחת את הדלת האחורית הוא מצפצף.

<יצחק ויינגוט: פתחת בילדים השניים, אבל אם עצם זה שיש מישהו בכיסא התינוק ועצם הוצאת המפתח עושה צפצוף, אפילו אם כבר פתחת את הדלתות?

אורי מקלב: זה צריך התקנה בתוך כיסא הבטיחות וזה, למשל מה שהם דיברו, זה רק עם צמיד, אם לא בצמיד אז בכיסא הבטיחות.

אורי מקלב: במגוון שהגיע אליי יש גם כאלה שמתייחסים גם למשהו שיש בקשר בין הוצאת המפתח לכיסא הבטיחות.

אורי מקלב: גם אתה דיברת על כך, אבישי.

אורי מקלב: אתה דיברת על כך שזה משהו בין כיסא הבטיחות למפתח של הרכב.

אורי מקלב: אצלו הממשק בין כיסא הבטיחות לנושא של הרכב, ברגע שאתה מוציא את זה.

אורי מקלב: אנחנו דיברנו על דברים אחרים.

אורי מקלב: אנחנו נתנו לתלמידים, קרן, גם על ידך, התלמידות האחרות, אנחנו מאוד רואים בהערכה, מעבר לתוצאה של הפיתוח שלכם, אבל שזו החשיבה שלכם הייתה, שזה מה שמצאתם לנכון לפתח ובעזרה של התעשייה האווירית.

אורי מקלב: ברשותכם, אני אעבור עכשיו לאמיר עדני ואחר כך סילבי פאר.

אורי מקלב: בקצרה, בבקשה.

<אמיר עדני: שלום.

<אמיר עדני: לצערי גם אני נאלצתי למצוא פתרון כתוצאה ממקרה מצער של קרובה למשפחתי, שלשמחתי הוא לא נגמר באסון.

<אמיר עדני: שה' ינחם אתכם ושתהיו בריאים קודם כל.

<אמיר עדני: הפתרון שלנו לא דורש טכנולוגיה, לא דורש סוללות, לא דורש שום פעילות מיוחדת של התקנה ועלויות כספיות.

<אמיר עדני: מדובר במוצר של שקלים בודדים בלבד.

<אמיר עדני: אנחנו יודעים ועשינו סימולציות כאלה ואחרות שכשנכנסים לרכב אנחנו זוכרים שיש תינוק מאחורה.

<אמיר עדני: מה שקורה הוא שאנחנו מתחילים לאבד את הריכוז כשמתחילים טלפונים תוך כדי נסיעה, וכמו שאמרת, כל המרכיבים שנמצאים ברכב מוציאים אותנו מריכוז.

<אמיר עדני: הפעולה היא מאוד פשוטה.

<אמיר עדני: יש רצועה שנכרכת סביב חווק ההגה באופן קבוע, כשהנקבה, לצורך העניין, נמצא ליד הסוויץ', ליד איפה שמכניסים את המפתח, ברגע שאנחנו נכנסים לרכב ואנחנו יודעים שהתינוק מאחורה, כי אנחנו עדיין לא שכחנו את התינוק, לפני שנייה חגרנו אותו, הסיכוי שנשכח שיש תינוק מאחורה הוא קלוש, לצורך העניין, אנחנו מקליקים את המפתח פנימה.

<אמיר עדני: עכשיו במהלך הנסיעה אנחנו מאבדים את הריכוז, מקבלים שיחות טלפון, מתקשרים, רואים כל מיני דברים בדרך, עוברים כל מיני חוויות כאלה ואחרות, מולטימדיה ברכב וכל מה שכרוך בזה, שכחנו את הילד.

<אמיר עדני: ברגע שאנחנו רוצים לצאת, אנחנו פועלים באופן אוטומט כל הזמן, גם בנהיגה, והדבר היחיד שראינו לנכון הוא למצוא פתרון לעצור את המהלכים האוטומטיים שבן אדם עושה במהלך היום שלו.

אורי מקלב: הוצאת המפתח זה לא אוטומט כבר?

<אמיר עדני: יפה, הוצאת המפתח היא אוטומטית, אבל הוא לא יוכל לקחת את המפתחות כי הרצועה סוגרת את המפתח ולא נותנת לו לקחת את המפתח.

<אמיר עדני: כמו שאמרו פה כולם - - -

יעל כהן-פארן: ואז הוא ייזכר בתינוק?

<אמיר עדני: כן.

יעל כהן-פארן: אבל גם זה יהפוך לאוטומט.

<אמיר עדני: לא, יש לו פה סימון שמתריע.

<אמיר עדני: הדבר הפשוט הזה מתאים לכל המגזרים, גם למי שאין לו טלפון חכם עם אפליקציה.

<אמיר עדני: גם למי שאין כסף להתקין מערכת חיישנים - - -

אורי מקלב: הוא מאוד מיוחד.

<אמיר עדני: הוא מאוד פשוט, שקלים בודדים.

אורי מקלב: השאלה היא, אנחנו שואלים איך זה נותן מענה לזיכרון.

אורי מקלב: יש דברים שזוכרים וזה נהפך לאוטומט, גם עצם הוצאת המפתח, גם עצם הרצועה.

אורי מקלב: היום כשמבקשים ממני לדעת את המספר של הקוד של האזעקה אני לא זוכר, אבל אני לא טועה בזה, אני נכנס ואני עושה אותו ובסך הכול הרכב אצלי כמה חודשים, חודשיים-שלושה וכששואלים אותי אני לא זוכר, אני לא יודע להגיד לך מה המספר.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: אני כבר עושה את זה עם החזות.

יואב בן צור: כן, לפעמים אתה לא זוכר את מספר הטלפון שלך.

אורי מקלב: כן, בסדר.

אורי מקלב: אנחנו מדברים עכשיו על משהו שהוא קשור לרכב, בהשוואה למה שאתה אומר.

אורי מקלב: אני מבין שאם בן אדם מקבל על עצמו, אני עושה את זה רק כשיש לי את הילד.

אורי מקלב: זה נכון בתחילת דרכו, אבל הוא לא יסמוך על הזיכרון שלו, הוא אומר, לא, אני עלול לשכוח ואז אני באמת הולך ואחבר את זה ואני עושה את זה.

אורי מקלב: זה כבר מפותח?

אורי מקלב: יש לך אב מודל?

<אמיר עדני: הפתרון כבר נמסר.

<אמיר עדני: יש יותר מ-2,000 בתי אב עם הפתרון, נמכר על ידי 'יד שרה', עכשיו זה עבר על ידינו, יש מועצות מקומיות שכבר רכשו את המוצר, גני ילדים בכל רחבי הארץ מתקשרים ורוכשים את המוצר.

<אמיר עדני: הם שמים את זה, זה פתרון יעיל.

אורי מקלב: איפה רוכשים את זה?

<אמיר עדני: באתר של בטרם, יש את כל הנתונים שלנו.

יואב בן צור: מה העלות שלו?

<אמיר עדני: שקלים בודדים, 8-9 שקלים.

<אמיר עדני: שקלים בודדים, זמנים.

אורי מקלב: זה מה שחברת חשמל נתנה לכל עובדיה?

<אמיר עדני: נכון.

<אמיר עדני: זה פתרון שלי ושל גיסי.

<אמיר עדני: המקרה הוא של גיסי מחברת חשמל, הוא הציג את זה לפני שלוש שנים בוועדה עם הגב' חוטובלי.

אורי מקלב: היתרון של המוצר הזה שהוא עכשיו על המדף, ללא צורך בהתקנה.

אורי מקלב: הוא לא נותן פתרון של 100%, אבל הוא נותן עוד תזכורת, זרז, למה ש - - - יותר מזה זה ודאי, אבל זה עדיין לא נותן את הפתרון המלא, אבל אדם שרוצה היום עכשיו לקנות משהו אז - - - מוכרים את זה בכל חנויות אביזרי הרכב?

<אמיר עדני: לא, כרגע אנחנו מוכרים את זה דרך אתר אינטרנט, דרך בטרם, דרך - - -

<קריאה: לא בטרם, ארגון בטרם לא מוכר, אנחנו מנגישים לציבור מידע על פתרונות שקיימים היום בשוק.

<קריאה: אני אשמח לדבר עוד כמה דקות כדי לספר על הנושא.

אורי מקלב: לפני שנעבור למר לייכטר, עובד מור ושגיא מור נמצאים פה?

<שגיא מור: כן.

<שגיא מור: ראשית אני רוצה להודות לכם, ליושב ראש ועדת המדע, לחברי הכנסת, מכובדיי.

<שגיא מור: אנחנו מפתחים - - -

אורי מקלב: אתה גם תחבורה?

אורי מקלב: אתה רק בפיתוחים.

<שגיא מור: בפיתוחים, כן.

<שגיא מור: אנחנו פיתחנו מערכת שמתמקדת ב - - -

אורי מקלב: אתה כתוב אצלי כמור הסעות.

<שגיא מור: נכון.

אורי מקלב: זאת אומרת יש לכם גם חברה ולאור המודעות שלכם ולאור מה שאתם רוצים למנוע ולאור הנגישות שלכם לעניין אתם - - -

<שגיא מור: נכון, אנחנו חברת הסעות שפועלת למעלה מ-40 שנה.

אורי מקלב: אתם אחראים, אתם דואגים, אז פיתחתם משהו בעניין הזה.

<שגיא מור: נכון, למעלה מ-40 שנה שאנחנו פועלים בהסעות בירושלים.

<שגיא מור: אנחנו פיתחנו מערכת כוללת עבור המגזר הציבורי, מוניות, אוטובוסים, מיניבוסים, שכוללת מספר פיצ'רים מאוד משמעותיים, אבל אני אתמקד כרגע בשכחת הילדים.

<שגיא מור: ישנו לחצן סריקה שמחייב את הנהג לעבור לאורך האוטובוס או המיניבוס על מנת ללחוץ על הכפתור וכך למעשה הוא מבצע סריקה.

<שגיא מור: האוטו לא יכול לכבות אם הוא לא לוחץ על הכפתור שנמצא בסוף הרכב.

<שגיא מור: זה מבצע סריקה אוטומטית, מה שהוא מחויב על פי חוק.

<שגיא מור: כל נהג מחויב בסוף הנהיגה לעשות סריקה.

<שגיא מור: זה פתרון לתחבורה ציבורית, ישנו פתרון נוסף שאנחנו מפתחים כרגע שהוא ללא עלות.

אורי מקלב: כרגע החוק מחייב את הנהג לעשות סריקה.

אורי מקלב: אתם מוסיפים לחיוב הזה - - -

<שגיא מור: משהו שלא מאפשר לו לכבות את הרכב אם הוא לא מבצע את הפעולה הזאת.

<שגיא מור: כלומר אם הוא לא לוחץ על הכפתור שנמצא בסוף האוטובוס, כלומר הוא לא מבצע את הסריקה על ידי הלחיצה על הכפתור הוא לא יוכל לכבות את הרכב ולא יוכל לצאת ממנו בעצם.

<שגיא מור: זה לתחבורה ציבורית.

<שגיא מור: לסקטור הפרטי יש לנו פתרון שאנחנו כרגע מפתחים.

אורי מקלב: הדבר הזה כבר מיושם?

<שגיא מור: זה מיושם באב טיפוס וכרגע אנחנו יוצאים לפיילוט ראשוני בחברות ההסעה בירושלים.

<שי סופר: מותקן באלפי אוטובוסים, לא הפטנט שלהם.

<שי סופר: יש תקן מחייב של משרד התחבורה.

אורי מקלב: שי סופר נמצא פה, הוא מגלה איפוק רב, ראיתי, בתוך הדברים האלה.

אורי מקלב: יש לתקן גם מספר, עברתי עליו.

<שי סופר: מותקן, עובד והציל ילדים.

<שגיא מור: נכון.

<שגיא מור: אין ספק שזו מערכת שכבר הוכיחה את עצמה.

אורי מקלב: אבל עובד נמצא פה בעיקר בשביל הסקטור הפרטי.

<שגיא מור: זה הפתרון שיש לנו לסקטור הפרטי, אפליקציה שמותקנת על הטלפון הנייד של הנהג, שהפעולה היחידה שהוא צריך לעשות זה לשים את השמות של הילדים שלו.

<שגיא מור: האפליקציה אוטומטית יודעת מתי הנהג נמצא בנהיגה.

<שגיא מור: כאשר הוא מסיים את הנהיגה, באותה שנייה הוא פשוט מעלה זמזום, הופה, האם כל הילדים, הוא מעלה את השמות, יעל, חנה, דני, הוא מעלה את השמות של הילדים שהיו - - -

אורי מקלב: אני הבנתי, אבל איך הוא מזהה שהוא גמר את הסיבוב הזה?

<שגיא מור: ברגע שמכובה הרכב והוא יוצא מהאוטו המערכת עצמה יודעת לזהות שהוא עבר ממצב של נסיעה למצב של הליכה.

<שגיא מור: באותה שנייה עולה פופ אפ, האם כל הילדים איתך?

<שגיא מור: האם דנה, חנה - - -

אורי מקלב: זה רק יהיה בבוקר או בצהריים כשהוא מחזיר?

אורי מקלב: או במשך כל היום, כשהוא גם ייסע בכל - - -

<שגיא מור: בכל פעם שהוא נוסע.

<שגיא מור: הוא יכול להגדיר לפי שעות, אבל אני חושב שעדיף לעשות את זה, better safe than sorry, לעשות אוקיי אחד, אישור אחד וזה - - -

<דוד אביטל: האפליקציה צריכה להיות פתוחה כל הזמן?

<שגיא מור: האפליקציה צריכה לרוץ בבקגראונד, כן.

<דוד אביטל: ואם היא סגורה היא תיתן לי התראה?

<שגיא מור: אפשר לעשות דרך מסוימת שהיא תיתן את ההתראה בכל מקרה.

<שגיא מור: ישנן תוכנות שעובדות בבקגראונד גם כשהן לא מופעלות.

אורי מקלב: שאלה טובה, אבל זה לא - - -

יעל כהן-פארן: אבל זה רק בסמרטפונים.

<שגיא מור: נכון, מי שאין לו סמרטפון לא יוכל להשתמש.

<שגיא מור: הפתרון הזה הוא חינמי, הוא ללא עלות ואין צורך בשום התקנה.

אורי מקלב: והיום אפשר להוריד את זה?

<שגיא מור: אנחנו כרגע בתהליך פיתוח מתקדם, אני מעריך שתוך חודשיים זה כבר יהיה ב - - -

אורי מקלב: אנחנו רוצים להודות לך.

אורי מקלב: זה דבר שאפשר להוריד אותו, זה דבר מקסים מאוד, דבר חשוב מאוד, למי שיש.

אורי מקלב: אנחנו רואים עוד כמה דברים שבסך הכול יכולים לתת תמונה מלאה יותר, אבל כל פתרון וכל מה שנותן לזה עוד זרז ועוד אזכור - - - אני גם אומר שבוודאי, אני חושב שלכל אחד יש את מה שמזכיר לו, יש כאלה שצפצוף מזכיר.

אורי מקלב: אני לא מחשיב את עצמי איש של צפצוף, אני, מצפצפים עליי ואני ממשיך הלאה.

אורי מקלב: זה לא כל כך אומר לי.

אורי מקלב: אני רגיל לזה שמצפצפים עליי.

אורי מקלב: אז דברים אחרים בהחלט יכולים, קריאת שם כן יכולה לדבר אליי.

אורי מקלב: אני אומר, גם המערכות האלה, יש כאלה שיגידו, בקליק הזה שדיברת מקודם, אמיר, יש כאלה שבשבילם זה יכול בהחלט לתת פתרון, הם נמצאים ואחרי זה הם שוכחים.

אורי מקלב: כל אחד והסגנון שלו.

אורי מקלב: אם זה יהיה, אנחנו קודם כל מאוד מברכים ומשבחים ומעריכים שאתם עושים את הדבר הזה, שכל אחד יוכל לעשות את זה.

אורי מקלב: דרך אגב, ישבנו עם יושב ראש ועדת הכלכלה, איתן כבל, יואב גם ישב איתי ועוד כמה חברי כנסת, על הפתרון שדיברת לרכב הציבורי, אבל לא רק על הילדים, הוא גם מדבר על הפלאפון.

אורי מקלב: דהיינו, הוא גם נותן לחברות התחבורה, אבל הנהג יהיה חייב להכניס את הטלפון שלו לסוג מתקן, שכל זמן שהוא לא הולך עד אחורנית ומנטרל את זה הוא לא יוכל לדבר בטלפון, הוא לא יוכל להשתמש.

אורי מקלב: הוא מנטרל את הטלפון שהוא לא יוכל לקבל - - - הוא יוכל לשמור אצלו את ההודעות שהוא יקבל, אבל הוא לא יוכל להפעיל את הטלפון שלו וזה היה בעקבות תאונות דרכים ובעקבות שימוש של נהגים ציבוריים - - -

יעל כהן-פארן: אתה בכלל צריך להפסיק את הפעולות של הטלפון - - -

אורי מקלב: אוה, עד שאנחנו נגיע לשלב הזה, הלוואי.

אורי מקלב: זה עוד הרבה דברים שיש בזה הרבה ערך מוסף.

אורי מקלב: שגיא, יש לך עוד משהו שאתה רוצה להוסיף?

<שגיא מור: שגם כפתור הסריקה, אפשרי גם לרכב פרטי.

<שגיא מור: גם כן אפשר להתקין אותו, זה אומר שאתה חייב לפתוח את הדלת ולתת לחיצה ורק לאחר מכן אתה מוציא את המפתח.

אורי מקלב: זה בכל נסיעה, גם אם הילד לא נמצא.

אורי מקלב: בכל נסיעה.

<שגיא מור: מי שרוצה להתקין את זה בכדי לעזור לו לזכור - - -

אורי מקלב: טוב שקשה לנטרל את הצפצוף של החגורות, אבל לא מעט אנשים, אנחנו יודעים שהם נטרלו את הצפצוף של החגורות.

אורי מקלב: גם את התופעה הזאת אנחנו מכירים.

אורי מקלב: אני אומר בכל דבר את המעלה ואת היתרון, וזה באמת נכון, כפתור הוא לא שוכח, מצד שני, אם זה דבר שיטריד מאוד וייהפך לכל הזמן, גם כשאין לך ילד, ויכול להיות שהאבא - - -

יואב בן צור: גם המוביליי, זה מאוד מטריד.

אורי מקלב: יש לפעמים שבדיוק כל השבוע האמא לוקחת אותו ובמקרה האבא לקח והוא שכח.

אורי מקלב: אז בכל המכוניות, בשתי המכוניות, מכונית של העבודה, לא מכונית של העבודה.

אורי מקלב: אין מענה אחד לכולם, אבל אנחנו מציפים את המגוון המיוחד שיש בהצעות.

יואב בן צור: אתה יודע להגיד מה העלויות של דבר כזה בערך?

אורי מקלב: קודם כל האפליקציה מגיעה בחינם, כהורדה חינמית לחלוטין, ללא עלות.

אורי מקלב: הכפתור עצמו, אני לא מדבר על כל המערכת הכוללת לתחבורה ציבורית, שהעלות שלה קצת שונה, אבל הכפתור עצמו, כהתקנה, אנחנו יכולים להגיע לבסביבות 250 שקלים כולל ההתקנה.

יעל כהן-פארן: אבל כשאתה מדבר על רכב פרטי, מה זה יעשה ברכב פרטי?

יואב בן צור: זה לא יכבה את האוטו.

יעל כהן-פארן: זה ימנע כיבוי?

יואב בן צור: יפה, בדיוק.

יואב בן צור: אי אפשר לכבות את הרכב עד שלא מסתובבים ומכבים את זה ממש.

יואב בן צור: רק אז אפשר לצאת מהאוטו.

יואב בן צור: זה רעיון טוב.

אורי מקלב: עוזריי אומרים לי שאנחנו מקבלים תגובות מהציבור.

אורי מקלב: כפי שידוע הוועדה הזאת היא הוועדה הראשונה במושב הקיץ הזה של הקיץ, שהתחיל לפני שבועיים, עבר לשידורים באיכות של HD, זה לא רק שידור אינטרנטי, היום כבר כל הוועדות, אנחנו היינו הנחשונים, ועדת המדע והטכנולוגיה.

אורי מקלב: עכשיו זה בשידור של HD, אני לא יודע אם רואים כאן את המגוון של המצלמות שרואים וגם שומעים ברור מאוד.

אורי מקלב: יש כאן עוד שידור בטוויטר, כך שאנחנו מקבלים תגובות, ההורים משתתפים, שואלים שאלות.

אורי מקלב: בעיקר הם גם למדים מכך וגם מצפים, ואנחנו יודעים שמשרד התחבורה וכל הגופים הרלוונטיים רושמים את הדברים האלה ויראו מה אפשר לעשות במערכת רוחבית לפתרונות רוחביים.

אורי מקלב: הסבא, ישראל לייכטר.

אורי מקלב: ממש ככה להיות ממוקד.

אורי מקלב: מאוד העריכו את הצורה שהתמודדתם עם האסון הגדול.

אורי מקלב: כיוון שזה לא היה עם הילד שלכם, זה היה נהג, אפילו לא נהג הסעות, אלא המלמד בתלמוד תורה, לא שלו, אבל במסגרת זו המלמד בתלמוד תורה לקח את אחד הילדים לכיתה.

אורי מקלב: בן כמה היה הנכד?

<ישראל לייכטר: חמש וחצי.

אורי מקלב: הוא לא הצליח לצאת לבד מהרכב?

<ישראל לייכטר: הוא נרדם.

<ישראל לייכטר: בדרך כלל כשהוא היה מגיע לבית או לחדר בתלמוד תורה הוא היה פותח את הדלת, הוא היה ילד מאוד ערני, מאוד תוסס, הוא היה מגיע לחדר או הביתה והיה פותח את הדלת ורץ החוצה.

<ישראל לייכטר: פה, הגמרא אומרת אילו חזא, מה זה חזא?

<ישראל לייכטר: כל אותו לילה הוא לא ישן ובבוקר איך שהוא נכנס לרכב הוא נרדם והנהג היה רגיל שהוא יוצא לבד.

<ישראל לייכטר: היו לו עוד ילד וילדה והילד הזה, ולא עלינו ולא עליכם, קרה מה שקרה.

<ישראל לייכטר: דבר ראשון אני רוצה להודות ליושב ראש, הרב מקלב, שהזמין אותנו.

<ישראל לייכטר: אני מגיע לפה בגלל הבחור שיושב מולי, בגלל הזוג שיושב מולי, משפ' ויינגוט.

<ישראל לייכטר: אני נסעתי אליהם, באתי אליהם הביתה באשדוד בשבוע שעבר לנחם אותם על אבלם הכבד ואז היו שם בעיות עם תקשורת, כן להיכנס, לא להיכנס, הוא מאוד ביקש לקדם מיזם שילד יוצא מהרכב, שהאוטו יצפצף, יהבהב וכו'.

<ישראל לייכטר: יומיים קודם אני שמעתי שהרב מקלב מאוד מתמסר לנושא הזה, מאז המקרה שלו באמת, או כנראה מקודם, אבל שהוא מוכן לקבל כל הצעה ולקדם אותה.

<ישראל לייכטר: אמרתי לרב יצחק, לאברך, אני אפנה לרב מקלב ואני מבטיח לך שאני - - - אתה הבטחת לי, דיברתי איתו בטלפון ואמרתי לו 'אני מקדם את זה'.

<ישראל לייכטר: קיבלתי את מספר הטלפון של הרב מקלב ופניתי אליו, לא ישירות, השארתי לו הודעה והמזכירה של הוועדה חזרה אליי והזמינה אותי לישיבה הזאת.

<ישראל לייכטר: בעצם אני פה פֶה ליצחק, ולא רק ליצחק.

<ישראל לייכטר: אני שומע מכל היהודים היקרים פה שיושבים, והם מאוד יקרים, כי מי שחושב על השני, אין יקר ממנו.

<ישראל לייכטר: אמנם יש כאלה שעושים את זה בשביל רווחים וכדומה.

<ישראל לייכטר: בפולין היה רב דוביד מלעלוב, האדמו"ר הראשון לבית לעלוב, הבן שלו כבר עלה לארץ, הם כבר שבעה דורות בארץ, הרב דוביד מלעלוב אמר שהאופה, דר בייקר באידיש, קם בבוקר, לפנות בוקר, באמצע הלילה, הוא הולך לאפות לחם והוא עושה את זה בשביל שיהיה ליהודים מה לאכול.

<ישראל לייכטר: הוא לא לוקח כסף?

<ישראל לייכטר: נו, אם הוא לא ייקח כסף איך הוא יוכל לקום למחרת?

אורי מקלב: תלוי במחשבה, אפשר ככה ואפשר ככה.

אורי מקלב: אם אתה חושב בשביל הפרנסה, אז אתה עושה את זה כמו כל מקצוע, אבל אם אתה חושב שלעשות חסד עם הציבור, שיקום בבוקר - - -

<ישראל לייכטר: כל יהודי, הוא אמר, הוא היה ידוע באהבת ישראל שלו, כל יהודי בנקודה הפנימית זה לתת ליהודי לאכול.

<ישראל לייכטר: היה לוקח כסף, כדי שיוכל הלאה לעשות את זה.

<ישראל לייכטר: העיתוי של הוועדה פה, של הישיבה, בהשגחה עליונה, היום ערב ראש חודש סיוון.

<ישראל לייכטר: ידוע בכל תפוצות ישראל שבערב ראש חודש סיוון סגולה תפילת האבות על הבנים, סגולה להתפלל שיהיה נחת מהילדים.

<ישראל לייכטר: אני הבאתי פה את התפילה הזאת, אם אני יכול לבקש מנחמן ידידי שיחלק פה לכולם.

אורי מקלב: אנחנו נניח את זה וכל מי שירצה ייקח את הדבר הזה.

אורי מקלב: ברשותך, זה בסדר?

<ישראל לייכטר: אין בעיה.

אורי מקלב: באמת התפילה יקרה מאוד.

<ישראל לייכטר: זה תפילה של השל"ה הקדוש.

<ישראל לייכטר: כשהוא היה בארץ ישראל, הוא טמון בטבריה, שכל אחד יגיד בערב ראש חודש סיוון, כל השנה, אבל בערב ראש חודש סיוון במיוחד, שנתפלל שתהיה לנו נחת מיוצאי חלצינו, ילדים בריאים ושלמים, עוסקים בתורה ונזכה לראות מהם שהם יתחתנו, שיהיו להם זיווגים הגונים ודורות ישרים ומבורכים.

<ישראל לייכטר: עוד דבר, אנחנו נמצאים היום בין פסח לעצרת.

<ישראל לייכטר: בפסח יצאנו ממצרים, בעצרת קיבלנו את התורה.

<ישראל לייכטר: בפסח אנחנו יצאנו ממצרים.

<ישראל לייכטר: אנחנו היינו עבדים לפרעה, אף עבד לא הצליח לצאת ממצרים, היה שם מלך, על העבודה הזרה של המצרים, מה משה ביקש?

<ישראל לייכטר: שנלך לשחוט את הכבשים, אבל פה אנחנו לא יכולים, מאחר שזו עבודה זרה שלהם, האלוהים שלהם היה הבהמות, אז אני פעם חשבתי, מה זאת אומרת?

<ישראל לייכטר: פרעה היה אדם אינטליגנטי, הוא היה מלך, למלך יש משמעות אחרת.

אורי מקלב: מצרים הייתה אימפריה, היא לא הייתה סתם מדינה.

<ישראל לייכטר: הוא היה בן אדם מאוד אינטליגנטי, 70 שפות הוא ידע, הוא היה מלך, מה זאת אומרת הבהמה היא האלוהים?

<ישראל לייכטר: מה קורה פה?

<ישראל לייכטר: איך מגיעה לבן אדם אינטליגנטי כזו חשיבה?

אורי מקלב: מה המסר?

<ישראל לייכטר: הגעתי למסקנה שפרעה היה מאוד חכם.

<ישראל לייכטר: אצל עם ישראל העיקר זה הנשמה, באומות העולם העיקר זה הגוף, הבהמיות, התאוות השונות, הרצונות, החייתיות, מלשון חיה, אני אמלוך, אני אשלוט - - -

אורי מקלב: החלק האנושי הוא החלק החשוב.

<ישראל לייכטר: הגוף, החלק הבהמי.

<ישראל לייכטר: הוא טען שכל השכל צריך לשרת את הגוף.

אורי מקלב: מה המסר אצלנו?

<ישראל לייכטר: בעם ישראל להיפך, הגוף צריך לשרת את השכל.

<ישראל לייכטר: זאת אומרת שהשכל, שהנשמה, היא במוח, היא תשלוט על הבן אדם.

<ישראל לייכטר: הגויים, אנחנו מנצלים - - -

אורי מקלב: אנחנו מחפשים היום דברים טכנולוגיים שישלטו עלינו.

<ישראל לייכטר: אנחנו נמצאים פה בוועדה של מדע וטכנולוגיה, לצערי, ולא רק לצערי, המדע והטכנולוגיה, תלוי איך משתמשים בהם.

<ישראל לייכטר: אם זה בא לשרת את החלק הטוב, אין כמוהו, אבל זה בא, חללים רבים הפילה הוועדה, כל הצרות - - -

אורי מקלב: טכנולוגיה זה כמו כל דבר.

אורי מקלב: הרב לייכטר, אנחנו גם דנים פה בתופעות שיש בעקבות הטכנולוגיה, אנחנו צריכים גם את ה- - - אבל אני הייתי רוצה קצת לכיוון - - -

<ישראל לייכטר: אני כבר מקצר.

אורי מקלב: הרבה אנשים הגיעו מרחוק ואנחנו מוגבלים בזמן.

<ישראל לייכטר: אני חשבתי, זה הרי גזירה משמים, שכחת הילדים, כל מה שהקדוש ברוך הוא עושה, הוא מנהל את העולם, למה מגיעה הגזרה הזאת?

<ישראל לייכטר: חשבתי, ידוע שכל העונשים זה מידה כנגד מידה, מה המידה כנגד מידה?

<ישראל לייכטר: אנחנו שוכחים את הילדים בבית והם מטיילים להם בכל המקומות המטונפים ובכל המבואות האפלים, הכי גרוע, עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים.

<ישראל לייכטר: במכשירים הקטנים האלה, הם מטיילים להם.

אורי מקלב: ואנחנו רוצים עכשיו להפוך את המכשירים האלה למשהו שהוא עושה דברים טובים, כמו האופה.

אורי מקלב: ברשותך רק, מילה אחת אם אתה יכול להגיד, אנחנו מאוד מעריכים שאתם, בעקבות האסון שקרה עם הנכד שלך אתה עוזר למשפחות ומחזק אותם באסון כזה וגם באסונות אחרים, אתה לא מחפש אשמים, כפי שלא האשמתם את הנהג, אלא הפוך, אתם חיזקתם אותו וליוויתם אותו והעדתם עבורו עדות אופי, הכול במסר שאם יש אהבה ואם חושבים על השני ואם יש - - -

<ישראל לייכטר: אנחנו מגיעים לשבועות, לקבלת התורה, ויחן ישראל נגד ההר - - -

אורי מקלב: כאיש אחד, בלב אחד.

<ישראל לייכטר: אומר רש"י, כאיש אחד בלב אחד, עם אחדות זה עוצמה.

<ישראל לייכטר: עם אחדות אנחנו יכולים גם - - - אבל כשיש פירוד - - -

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אתה הוספת נופך בזכות זה שאתה באמת הצעת למשפחת ויינגוט להגיע לכאן.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מודים, אנחנו מתנצלים על זה שאנחנו לא יכולים את הכול.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שגם אחרי ארבע השנים לשכול בן, לשכול נכד, עדיין צריך להתחזק וצריך לקבל תנחומים.

אורי מקלב: אנחנו באמת מעריכים ומוקירים מאוד את הפעילות שאתם עושים בזה.

אורי מקלב: ברשותכם, בסדר?

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: עצם ההופעה שלך והדברים שנאמרו מכל הלב באמת משפיעים.

אורי מקלב: ברשותכם, אני אעבור לד"ר משה בקר, לאחר מכן למרדכי אודרבורג.

<משה בקר: תודה על הזכות לומר דברים בוועדה.

<משה בקר: ראשית אני רוצה בהחלט להביע את השתתפותי בצער המשפחה, כי אני יודע שאנחנו עוסקים בתופעה שלאף אחד אין עניין להיות אשם והשאלה היא איך אנחנו מתמודדים עם הבעיה בתכל'ס, בתכלית.

אורי מקלב: רק התפקיד שלך, בעבר ובהווה.

<משה בקר: אני הייתי יועץ בוועדת הכלכלה 30 שנה, הייתי מעורב בהרבה מאוד ועדות והצעות חוק בנושא בטיחות בדרכים, גם בנושא הזה קיימנו לפני שלוש שנים דיון בוועדת המדע והטכנולוגיה ולצערי אחת הבעיות, ואני אומר את זה לך, כבוד היושב ראש, שהעלאת ההצעות כפי שישנן, היא מאוד מכובדת ומאוד חשובה, אבל לדעתי לא הוועדה תחליט איזה אמצעי יותר יעיל, כן או לא.

<משה בקר: לזה צריכה להיות ועדה מקצועית טכנולוגית שבפניה יביאו את כל הדברים.

<משה בקר: למעשה כמות החומר שיש לי על עשר טכנולוגיות שונות שבאות להתמודד עם הבעיה הזאת וצריך גורם מקצועי.

<משה בקר: לדעתי החלוקה צריכה להיות רכב פרטי מצד אחד ורכב מסיע נוסעים מן הצד השני ולהתאים את הטכנולוגיה.

<משה בקר: כמובן לרכב מסיע נוסעים אפשר ליישם טכנולוגיה יותר יקרה, אבל לרכב פרטי זה צריך להיות משהו מיידי וזול.

אורי מקלב: בנוסף לכל הדברים האלה, ד"ר בקר, גם תהיה תקינה, גם לרכב פרטי יהיה מדובר כנראה רק לרכבים חדשים, יש גם - - -

<משה בקר: לא, אני חושב - - -

אורי מקלב: אנחנו מעלים את הכול ובאמת חלק מהאמירות שיש לך אנחנו מוסיפים עליהם.

<משה בקר: כבודו, אני חושב שהוועדה הזאת, חברי הכנסת, צריכים להיות בתחושה של דחיפות.

<משה בקר: אם נאמר ערב חודש סיוון, עכשיו, לפני ראש החודש, זה מזווית הראייה מקום לתפילה, אני הייתי אומר שאנחנו עכשיו נכנסנו לתקופת סוף האביב ותחילת הקיץ והתחלנו את הקיץ כבר בשבועיים-שלושה הקודמים.

<משה בקר: המטרה היא איך אנחנו יכולים כוועדה למנוע את התאונה שעלולה להתרחש מחר.

<משה בקר: לעניין הזה ודאי שכל ההצעות הטכנולוגיות וההתקנה שלהם וחקיקה שמחייבת כך או אחרת והבקרה וכל זה, אלה דברים שייעשו, אבל הטווח שלהם יהיה בעוד חודש, חודשיים, במקרה הטוב.

<משה בקר: אני מדבר על דברים שצריך לעשות אותם מהיום ואילך.

<משה בקר: אני לא רוצה שאנחנו נסגור את עצמנו בעצם העובדה שזאת ועדת מדע וטכנולוגיה.

<משה בקר: כבוד היושב ראש, אני מעריך שמה שעורר בך את הצורך לקיים את הדיון זה הקדושה של חיי אדם.

<משה בקר: לעניין הזה אני חושב שמכאן צריכה לצאת קריאה בתכנית מסוימת שצריך כבר מחר לשבת על המדוכה ולהציג אותה בפני הגורמים האחראיים, אם זה משרד התחבורה, שהוא אחראי בכלל על הנושא של רכב ובטיחות, אם זה משרד האוצר, כדי כבר לקיים הליכים שימנעו מצד אחד מיסוי על שום אביזר, שום אביזר שצריך להתקין אותו, בוועדה טכנולוגית מקצועית שתקבל בתוך חודש ימים וכבר תקבע מה היא הטכנולוגיה המתחייבת ליישום.

<משה בקר: במקביל לכל אלה לדעתי אחת הבעיות הגדולות זה שאין לנו מספיק הסברה והדרכה שמהווה תזכורת יומיומית.

<משה בקר: עכשיו הרשות הלאומית התחילה לפרסם, אם שמעתם כבר את העניין הזה של לא לשכוח את הילדים, אבל לדעתי חברות הביטוח מפרסמות את עצמן כדי למכור ביטוח, כמה הן עושות כדי למנוע את התאונות שאחר כך משלמים פיצויים על הביטוח.

<משה בקר: לדעתי צריך לקבוע שצריך להיות 1% על העלות של הביטוח שהולך לקרן מיוחדת שמפעילים אותה בצורה מיידית, דרך הטלוויזיה, דרך הרדיו, כל הזמן, עכשיו בתקופת הקיץ במיוחד, שיהיו תזכורות להורים שיש להם ילדים, לנהגים שמסיעים, לעשות שטיפת מוח לציבור ותזכורת לציבור על הבעיה הזאת.

<משה בקר: המקיים נפש בישראל כאילו קיים עולם מלא.

<משה בקר: לדעתי זאת הקריאה שצריכה לצאת מהוועדה לתכנית פעולה ממחר, שהדבר הראשון, עד שניישם את כל האמצעים של רכישה והתקנה ברכב, שתהיה בתקשורת נוכחות שמסבירה גם על הנושא הזה של השארת ילדים ויש עוד כמה נושאים שהייתי אומר שצריך להיות תכניות קבועות יומיומיות שמעלות את המודעות של הציבור ותזכורת לציבור שמדובר בחיי אדם.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אנחנו מקבלים את מה שאתה אומר, גם אמרתי את זה בתחילת דבריי, שמשרד התחבורה והגופים המקצועיים הם אלה שבסופו של דבר צריכים - - -

<משה בקר: אבל להקים ועדה מקצועית שתשמע את כל אלה לחוד, ולא כאן, שהיא תקבל החלטה איזה אמצעי יותר יעיל או פחות יעיל.

אורי מקלב: ועדה מקצועית ודאי, וגם יש דברים, אנחנו לא נמליץ על משהו שהוא בלי תקינה או בלי משהו שהוא מומלץ.

אורי מקלב: גם מי שמפתח משהו, הוא עדיין צריך - - - אנחנו מדברים על הרעיון ועל היישום ויש כאלה שאולי יציגו בפנינו, כאלה שיש להם איזה משהו מוסמך.

אורי מקלב: אם התעשייה האווירית עושה משהו - - -

<משה בקר: עוד הערה אחת.

<משה בקר: יש הרבה מאוד חומר על מדינות שקיבלו כבר חוקים ותקנות ומיישמים ואני אשמח להעביר חלק ניכר מהחומר ליושב ראש הוועדה.

אורי מקלב: אנחנו מודים לך.

אורי מקלב: מרדכי אודרברג.

<איילת לביא: אני אחות של אבישי.

<איילת לביא: אני רק רוצה להוסיף כמה מילים.

אורי מקלב: אני לא רוצה לעצור אותך בדיבור, אבל אם זה ממש מספר מילים זה בסדר.

<איילת לביא: אחי התחיל את הפרויקט בזמן שאני ילדתי את הילדה הראשונה שלי וכמובן הייתי אמא טרייה ואני מאוד מאוד מבינה את המשמעות ואת החשיבות של העניין הזה.

<איילת לביא: אני חושבת שאחי מאוד התרגש והיתרון המאוד גדול של הפרויקט שלו, חוץ מזה שהוא בא לתת איזה שהיא - - -

אורי מקלב: ההתרגשות לא גרעה מההצגה של הדברים, אנחנו מאוד הבנו את הדברים.

אורי מקלב: כשאתה מציג משהו בהתרגשות, זה דבר שרק מוסיף.

<איילת לביא: אז חוץ מזה שהפרויקט נותן איזה שהיא הערה בנוגע לזה שנשכח ילד ברכב הוא גם נותן איזה שהוא פתרון, זאת אומרת החלונות נפתחים, גם במידה שנשכח ילד ברכב יש משהו עד שמגיעים כוחות הצלה או איזה שהוא כוח ראשוני וזה משהו שהיה מאוד חשוב לי להדגיש.

<איילת לביא: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה לכם.

אורי מקלב: באמת כל המשפחה ביחד בעניין הזה, זה גם אותנו מרגש.

<ישראל לייכטר: ברשות היושב ראש, עיקר הדברים, מה שרציתי בהתחלה לומר.

אורי מקלב: נראה עוד מעט, אבל אמרת דברים שיוצאים מן הלב.

אורי מקלב: יולי דוברובינסקי וניקול זרחין, תלמידות בית ספר נתיבות יורם מבאר שבע שפיתחו מערכת אוורור סולרית לרכב.

אורי מקלב: מבט חדש לכל העניין.

אורי מקלב: זה יפה מאוד.

אורי מקלב: זה אנרגיה מתחדשת.

אורי מקלב: תלמידות כיתות ז'?

אורי מקלב: אתן תציגו את עצמכם.

<קריאה: כיתה ו'.

אורי מקלב: מדעניות העתיד.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: מי מדברת?

אורי מקלב: יולי או ניקול?

<יולי דוברובינסקי: שתינו נדבר.

אורי מקלב: מי זאת יולי?

אורי מקלב: נתחיל בשם שלך, האות הראשונה קודמת, י'.

אורי מקלב: בבקשה, ספרו על עצמכם.

<יולי דוברובינסקי: אני יולי וזאת חברה שלי ניקול והמצאנו מערכת אוורור סולרית לרכב כשהוא לא מונע.

<יולי דוברובינסקי: במסגרת שיעורי החקר ופתרון בעיות בבית הספר העלינו בעיות.

<יולי דוברובינסקי: אנחנו חיפשנו בעיות שאנחנו נתקלים בהן בחיי היום יום ושהן באמת יעזרו לנו לפתח משהו.

<יולי דוברובינסקי: רצינו להתמקד בעונת הקיץ והדרישה שלנו מהמוצר זה שזה יציל חיים כי אנחנו מודעים לכל המקרים שקרו פה.

<יולי דוברובינסקי: אז העלינו את הבעיה הזאת וחשבנו שאנחנו כן רוצים להתמקד בה ולהמשיך לתכנן אותה.

אורי מקלב: את סיפרת על הרקע, עכשיו תספר מה פיתחתם.

אורי מקלב: יפה מאוד, חלוקת העבודה ביניהם מפליאה.

<ניקול זרחין: פיתחנו מערכת שמחוברת למערכת האוורור של הרכב, היא עובדת על ידי פלטה סולרית שממירה את האנרגיה הסולרית לאנרגיית חשמל, מטעינה את המצבר וכך זה מטעין את מערכת האוורור ברכב.

אורי מקלב: לא המיזוג, רק מערכת האוורור.

אורי מקלב: זאת אומרת גם אם הרכב סגור וגם אם היא לא מופעלת, גם אם המפתח בחוץ ואף אחד לא נמצא היא מפעילה באופן אוטומטי - - -

<ניקול זרחין: היא ממשיכה לעבוד.

אורי מקלב: באופן תמידי.

אורי מקלב: זה גם מקרר את הרכב מבפנים גם כשאף אחד לא נמצא.

אורי מקלב: אני חושב שגם שהרכב לא חם, כשנכנסים לרכב אחר כך.

אורי מקלב: הבנתי אתכם נכון?

<ניקול זרחין: כן.

אורי מקלב: זאת אומרת באופן תמידי, גם אם ילד לא נמצא, ברגע שיוצאים מהרכב זה מיד מפעיל אותו.

<יולי דוברובינסקי: גם בשביל נוחות.

<יולי דוברובינסקי: גם ברכב יש רעלים שכשאנחנו יושבים, אז גם את זה רצינו למנוע.

<יולי דוברובינסקי: אבל הכי הרבה רצינו להציל את החיים של הילד.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: מחיאות כפיים.

אורי מקלב: באתם מבאר שבע?

<ניקול זרחין: כן.

<קריאה: חם שם.

אורי מקלב: נכון מאוד.

אורי מקלב: עכשיו מכאן ואילך כבר יהיה קר במכוניות.

אורי מקלב: הבנתי נכון?

אורי מקלב: שהרכב עצמו, כשנכנסים אליו, גם בלי אדים, כשיש לו מאוורר בפנים זה מפרק את הרעלים.

אורי מקלב: מי תומך בכן, לפתח את הדבר הזה?

אורי מקלב: זה בתוך פרויקט של משרד המדע או משרד החינוך, באיזה פרויקט אתן?

<יולי דוברובינסקי: זה פרויקט של בית הספר, שהשתתפנו בו.

<יולי דוברובינסקי: זאת הייתה מין תחרות כזאת, אני חושבת שזה גם של משרד החינוך.

<יולי דוברובינסקי: מי שעזרה לנו בתהליך זאת המורה שלנו, יהודית הליפקס, ובעלה שהוא הנדסאי מוסמך, שהוא עזר לנו להרכיב את המוצר ברכב.

אורי מקלב: אז זה כבר עבד ויש כבר ניסיון?

<ניקול זרחין: כן, יש סוג של - - -

<יולי דוברובינסקי: כמובן שצריך לעשות חזרות, זה רק השלב הראשוני.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: באמת חידשתם לנו דברים.

אורי מקלב: שי, שעל פי רוב הוא אדיש לנאמר, אבל במקרה הזה הוא גם מחייך ומרוצה.

אורי מקלב: אנחנו מודים לכן מאוד.

אורי מקלב: גם כושר הביטוי שלכן הוא טוב, לא רק כושר ההמצאה.

אורי מקלב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: אני אגיד כמה דברים.

יעל כהן-פארן: קודם כל אני אפתח בזה שאני גם משתתפת בצערכם, משפחת ויינגוט, ממש נכמר הלב.

יעל כהן-פארן: שתי הבנות המקסימות שהציגו עכשיו מאוד מרגשות.

יעל כהן-פארן: בתי הגדולה בגילכן וממש ריגשתן אותי, הגעתן עם רעיון והצגתן אותו כאן מאוד יפה, כל הכבוד, ממש ממש כל הכבוד.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר שעוד לפני שידעתי על קיומו של הדיון פניתי לחבר הכנסת מקלב, ליושב הראש, ואמרתי 'בוא נקיים את הדיון', הוא אמר 'הנה כבר יש'.

אורי מקלב: טלפנת במיוחד.

יעל כהן-פארן: כן, הבחנתי חצי שעה מאוחר מדי.

יעל כהן-פארן: אני גם שומעת את הפרסומות ברדיו והנושא של מודעות הוא הולך ועולה, אבל עדיין אנחנו לא מצליחים להתמודד עם התופעה.

יעל כהן-פארן: אין ספק שיש מקום להרחיב את הפרסום בטלוויזיה, ברדיו, בכל אמצעי, אבל נשאלת השאלה למה בכל זאת העניין הזה קורה.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים כאן על מדע וטכנולוגיה ואמר כאן לפני כן ישראל לייכטר, באמת אנחנו לפעמים שוכחים שהטכנולוגיה קצת משתלטת על חיינו.

יעל כהן-פארן: לא סתם אמרתי קודם, אולי בבדיחות, אולי נמציא את האפליקציה שתכבה את הטלפון ברכב, אבל באמת אנחנו כל כך נשאבים לעניינים אחרים כשאנחנו ברכב שזה מסיח את דעתו והרבה הסחות דעת, לא רק בגלל הטכנולוגיה, ברור, גם בגלל תלאות החיים והישרדות יומיומית שמביאים אותנו לא להיות עד הסוף מפוקסים על מה שקורה ומה שיושב מאחורה ברכב.

יעל כהן-פארן: אולי זה משהו שגם אנחנו צריכים לשים כאן לנגד עינינו, את השחיקה המתמדת הזאת של החיים, האינטנסיביות הזאת שלפעמים משכיחה מאיתנו את הדברים המאוד מאוד חשובים, הכי חשובים.

יעל כהן-פארן: כשפניתי לחבר הכנסת מקלב ואמרתי 'בוא נגיש הצעת חוק' ואני שמחה מאוד, אני ממש רוצה להצטרף להצעה.

יעל כהן-פארן: בוא נניח אותה בפטור מחובת הנחה כדי שהיא כבר אולי תקרה, אם יש מצב, בקיץ הנוכחי, לא רק בכנסת הנוכחית.

יעל כהן-פארן: כי כשרוצים להעביר כאן מהר אפשר להעביר מהר מאוד חוקים.

יעל כהן-פארן: ראיתי חוקים שעברו בשבוע - - -

<קריאה: 24 שעות.

יעל כהן-פארן: זה אני עוד לא ראיתי, אני רק חצי שנה פה.

יעל כהן-פארן: אבל אני חושבת שזה ממש, אם יש - - - תראו, הייתה הרבה ביקורת על האפוד הזוהר ברכב, אבל בסופו של דבר אם יש דרך להכניס משהו לכל רכב, שעולה כמה עשרות ואפילו כמה מאות שקלים בודדות וזה מחייב.

יעל כהן-פארן: פשוט לחייב שבכל רכב תהיה מערכת כלשהי שתוגדר בקריטריונים על ידי תקנות של משרד התחבורה ובסופו של דבר זה יהיה משהו מחייב.

יעל כהן-פארן: בעיניי זה הצלת חיים לגמרי, זה משהו מינימלי שאנחנו חייבים לעשות בשביל לשמור על הילדים שלנו.

יעל כהן-פארן: והלוואי הלוואי, ושלא יהיה עוד מקרה כזה, לא הקיץ הזה, לא החודש הזה, לא אף פעם.

יעל כהן-פארן: ואם אנחנו יכולים לצעוד קדימה ולמנוע את זה, אז כמה שיותר מהר.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה על הדברים.

אורי מקלב: הצעת החוק, כפי שאת אומרת, זה רק טיוטה כזאת, אנחנו צריכים לחייב התקנה.

אורי מקלב: מה, הגורמים המקצועיים כבר יחליטו, אבל עצם הרעיון שחייבים להתקין משהו והגורמים המקצועיים זה לקדם אותו לקראת פתרון כזה או אחר שייתן את המענה הכוללני.

אורי מקלב: גם בתוך הדברים, גם אחרי שהבנות דיברו, הדברים האלה גם מדברים אל הילדים, דהיינו הפחד על האחים שלהם.

אורי מקלב: אנחנו רואים את הנוער.

אורי מקלב: הדבר הזה שיכול לקרות וכמעט אין שליטה, זה מטריד את האנשים.

אורי מקלב: אני חושב שהיום החלק של המודעות קיים.

אורי מקלב: פעם חשבנו שכל הבעיה היא המודעות, אני חושבת שהחלק של המודעות קיים וגם מונע הרבה, אבל עדיין אנחנו צריכים עוד תוספת לדברים האלה, בגלל שכל אחד מדמיין לעצמו מה עוברים כדי - - - החוסר, שאין מה לעשות, שנמצאים בלי שאף אחד יכול להושיע, זה מה שגורם לכך שאנחנו צריכים וזה מחייב אותנו לעשות איזה פעולה.

אורי מקלב: מרדכי אודרברג או מאיר גינזבורג, בבקשה.

<מרדכי אודרברג: שלום, צהריים טובים.

<מרדכי אודרברג: שמי מוטי אודרברג, מנכ"ל מוזס תקשורת ומחשבים.

<מרדכי אודרברג: תודה לחברי הוועדה שהזמינו אותנו והשתתפותנו המלאה בצערן של המשפחות שחוו וחוות את הנורא מכול.

<מרדכי אודרברג: הפתרון שלנו מלכתחילה מהווה פתרון משלים לאין ספור פתרונות טכנולוגיים שקיימים היום להתקנה ברכב.

<מרדכי אודרברג: אנחנו מנסים לתקוף את הבעיה מכיוון אחר היות שחלק גדול מהמקרים שקרו לצערנו קורים בזמן שהילד בדרכו למוסד החינוך.

<מרדכי אודרברג: הפתרון שלנו מתמקד במוסד החינוך.

<מרדכי אודרברג: כפי שיראה לכם מאיר, הפתרון שלנו הוא זמין, קיים, עובד, מה שהוא עושה זה, כפי שהזכירו מכובדיי קודם, זה נושא הסחת הדעת של הנהג לצערנו לא נראה שהולך להיות יותר טוב, אלא רק יותר גרוע במהלך השנים הקרובות.

<מרדכי אודרברג: עם הזמן נוספים עוד ועוד דברים שמסיחים את הדעת ולכן הפתרון שאנחנו חושבים עליו הוא נטרול הגורם של הסחת הדעת על ידי מערכת בקרה של אדם נוסף שיתריע ולא ירפה עד שיקבל תגובה אנושית.

<מרדכי אודרברג: לא מספיק לשלוח מסרון אם אנחנו לא יודעים אם המסרון התקבל ולא מספיק לשים צפצוף או תזכורת אם אנחנו לא יודעים שהבן אדם קלט את המסר והפנים אותו וביצע את מה שצריך לעשות.

<מרדכי אודרברג: כפי שהזכיר חבר הכנסת מקלב, אם אני לא טועה, מצפצפים עליו אז הוא ממשיך.

<מרדכי אודרברג: הפתרון שלנו מבוסס על אפליקציה שנמצאת במוסד החינוך, אם על המכשיר של המורה, הגננת, מנהלת הפעוטון.

<מרדכי אודרברג: כל בוקר בזמן נתון, לפי החלטה מראש, היא צריכה לעבור על רשימת התלמידים ופשוט לסמן, כפי שתראו בתהליך פשוט, מי הגיע ומי לא הגיע לגן.

<מרדכי אודרברג: באותה שנייה שהיא מסיימת את מערך הדיווח ילד שלא הגיע לגן, המערכת מתחילה להתקשר באופן סדרתי לאנשים שהוגדרו כמספרי הקשר ועד שהאדם לא מגיב שהוא קיבל את המסר והוא יודע שהילד לא הגיע לגן בגלל א' ב' ג' היא לא תפסיק.

<מרדכי אודרברג: מוגדר האמא ואחריה אבא ואחריה סבא ואחריה מוקד החירום, ככל שיוגדר.

<מרדכי אודרברג: רק לאחר קבלת האישור, 'קיבלתי את ההודעה', אז המערכת תירגע.

<מרדכי אודרברג: המערכת הזו גם נותנת פתרון למשהו שהוזכר פה קודם, לקבוצות גדולות מאוד באוכלוסייה שהן בעצם מודרות טכנולוגית, אין להן את הסמרטפון ואין להן את היכולת להגיב לא באפליקציה ולא במסרון.

<מרדכי אודרברג: לכן הם יקבלו טלפון קולי ועד שהם לא יקישו אישור 'קיבלתי את ההודעה ואני מודע לזה שהבן שלי לא נמצא' זה לא יפסיק.

<מרדכי אודרברג: אני אתן למאיר להציג במצגת קצרה מאוד את המוצר, איך הוא עובד

<מאיר גינזבורג: שלום.

<מאיר גינזבורג: ראשית, שוב תודות להנהלת הוועדה שהזמינו אותנו להציג את הפתרון.

<מאיר גינזבורג: אני רוצה גם לשלוח תנחומים למשפ' ויינגוט, אני מכיר אותם באופן אישי, שניפגש רק בשמחות.

<מאיר גינזבורג: זה המוצר המדובר.

<מאיר גינזבורג: זה מוצר, כמו שמוטי, מנכ"ל החברה, הסביר, הוא מוצר קיים ועובד.

<מאיר גינזבורג: האפליקציה נמצאת בתוך טאבלט שהטאבלט הזה נמצא בתוך מתקן מוגן שיכול להיות או מקובע על שולחן או על הקיר.

יעל כהן-פארן: האם זה לא יכול להיות בתוך הטלפון של הגננת?

<מאיר גינזבורג: יכול להיות גם.

<מאיר גינזבורג: עוד מעט נזכיר את זה, מה היתרונות של מוצר שנמצא קבוע במקום אחד, לעומת טלפון סלולרי שיש לו כל מיני חסרונות, למשל שלא תמיד הוא טעון, אם יש גננת מחליפה, לא בטוח שיש לה את האפליקציה, זה לא נמצא במקום מסוים.

<מאיר גינזבורג: בקיצור, זה משהו כזה שהוא נע ונד, זה מוצר שמיועד להיות במקום מסוים קבוע על הקיר ובפנים מותקנת האפליקציה.

<מאיר גינזבורג: אני אראה לכם, ברשותכם,

אורי מקלב: אם אפשר בקצרה ממש.

אורי מקלב: העיקרון מובן, זאת אומרת זה מצריך התערבות של הגננת.

<מאיר גינזבורג: פה, מה שמוטי הזכיר קודם - - -

אורי מקלב: אחת מהצעות החוק של אורלי לוי ויפעת שאשא ביטון, שהחוק מחייב את הגננת לעשות פעולה, מעקב אחרי הילדים.

<מאיר גינזבורג: מה שקיים בבתי ספר, שעדיין לא קיים בגנים.

אורי מקלב: אבל זה לא חוק, זה תקנה, זה נוהל.

אורי מקלב: אני לא בטוח שזה חוק, לא על בסיס כזה, על בסיס אחר.

<מאיר גינזבורג: אז ממש בקצרה, נקודה אחת, הרעיון פה, דובר הרבה על הסח הדעת של הנהג, אנחנו פה הולכים למקום אחר, אנחנו מוציאים את הנהג מהמשוואה ובעצם גננת אחת - - -

אורי מקלב: אתם עושים את כל הממשקים, גם הממשק של לאן הוא צריך להגיע.

<מאיר גינזבורג: המערכת נקראת 'שומר הטף', האפליקציה מותקנת על גבי המכשיר הייעודי והיא מאפשרת דיווח נוכחות בגן.

<מאיר גינזבורג: המערכת מסונכרנת עם מערכת טלפוניה מתקדמת, המערכת מתזכרת את בעל התפקיד לבצע דיווח נוכחות בשעה מוגדרת מראש ומתריעה במגוון של התרעות עד להשלמת הדיווח.

<מאיר גינזבורג: זאת אומרת אם הגננת לא עשתה אז המערכת תצפצף לה, תשלח לה הודעה לטלפון, הודעה קולית, למנהל שלה, או למוקד חירום, מה שלא יהיה.

<מאיר גינזבורג: מיד עם השלמת הדיווח המערכת מתקשרת להורים שבנם או בתם לא הגיעו לבית הספר, ההתראה מתבצעת ממספר קבוע ומזוהה כך שההורים יוכלו לראות עלה צג 'מערכת שומר הטף', יידעו שזה שיחת חירום שחייבים לענות.

<מאיר גינזבורג: קהל היעד זה פעוטונים, משפחתונים, דיברו פה על כל מיני מסגרות, הפתרון הזה הוא טוב ויעיל מיידי גם למסגרות עם חמישה ושישה ילדים.

אורי מקלב: זה כבר מוצר מדף?

<מאיר גינזבורג: מוצר מדף והעלות שלו מאוד נמוכה.

<מאיר גינזבורג: סדר גודל של 150 שקלים בחודש, על זה מדובר.

אורי מקלב: לחודש?

<מאיר גינזבורג: היתרונות, העברת הבקרה, כמו שאמרתי, לגורם חיצוני תוך נטרול הסחת הדעת של הגורם האנושי.

<מאיר גינזבורג: בעל תפקיד אחד מוציא בעצם 35 ילדים ברגע נתון מקבוצת הסיכון.

<מאיר גינזבורג: עכשיו אנחנו מדברים על מיליון - - -

אורי מקלב: אין ספק, אם זה מגיע לכיוון של הגננת או של מי שאחראי, מנהל המעון יודע מי הילדים שלו, הוא לא עסוק בהעברת הילדים, הוא באמת כל כולו מרוכז בילד עצמו וכל ילד שלא נמצא הוא בוודאי יודע.

<מאיר גינזבורג: המערכת הזאת עוקבת אחרי ההודעה עד שהיא מגיעה לגורם אנושי.

אורי מקלב: במידה שלא מגיע שום מענה אז - - -

<מאיר גינזבורג: אז זה עובר להורה הבא, לטלפון של הבית, לסבא, לאבא, עד שזה מגיע למוקד חירום שמקבל את ההודעה.

אורי מקלב: לפי התכנון שההורים נותנים.

<מאיר גינזבורג: כן.

<מאיר גינזבורג: המערכת מבוססת על טאבלט, כמו שהראיתי, התהליך של זה הוא ממש שניות בודדות עד שמסיימים את התהליך.

<מאיר גינזבורג: המערכת מחוברת באופן קבוע לחשמל, אין פה עניינים של כמו טלפון סלולרי ששאלה - - -

אורי מקלב: הרעיון הוא, מה שהיה חשוב לנו, אני מבין שהשלמתם אותו ונראה שעשיתם אותו בצורה מסודרת, לא רק את הרעיון, אלא הרבה יותר מכך.

אורי מקלב: אתה רוצה להגיד מילה לסיום?

אורי מקלב: ברשותך, אני בלחץ של זמן.

<מאיר גינזבורג: המערכת עובדת, ניתנת ליישום מיידי בכל מוסד.

אורי מקלב: באמת כל פעם זה מפעים לראות פיתוחים מכל מיני זוויות שתוקפים את העניין או רוצים לעזור לעניין.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: תומר אהרון, בבקשה.

<תומר אהרון: ברשות היושב ראש, אני רוצה תחילה להשתתף בצער המשפחה היקרה וכבוד הרב, שלא תדעו צער.

<תומר אהרון: קודם כל לפני הכול.

<תומר אהרון: שמי תומר אהרון, אני נציג מטעם היבואן למערכת צ'יילד מיינדר, מערכת בטיחות לילדים ותינוקות ברכב.

<תומר אהרון: למעשה מערכת שמתריעה מפני שכחת ילד או תינוק.

<תומר אהרון: אני יושב פה ומקשיב, כל מערכת כזו או אחרת או כל יוזמה כזו או אחרת שמוצגת פה, הכול כמובן מבורך, יש לי פה על השולחן מערכת שהיא למעשה מערכת שנותנת חד משמעית פתרון לכל התופעה המזעזעת הזאת.

אורי מקלב: אנחנו כבר במתח, תגיד לנו מה.

<תומר אהרון: כן, אני לא מדבר על פיתוח, אני לא מדבר על משהו שהוא בגדר של ניסיוני, אני לא מדבר על משהו שהוא בגדר של - - -

אורי מקלב: תכל'ס, מהו?

<תומר אהרון: תכל'ס אני מדבר על קליפס, בנוי מתפס איי ותפס בי ושלט.

<תומר אהרון: אפליקציות, כל אותם הדברים האלה, נכון, זה נחמד וטוב ויפה, זו טכנולוגיה.

אורי מקלב: איך זה עובד?

אורי מקלב: הציבור גם מאבד את הסבלנות שלו באיזה שהוא שלב.

<תומר אהרון: ככה.

<תומר אהרון: תפס איי מתחבר אל כתפיית בטיחות אחת של כיסא הבטיחות, תפס בי מתחבר לכתפייה השנייה, מתאים לכל כיסא בטיחות שקיים - - -

יעל כהן-פארן: מה עם בוסטרים שזה לא כתפיות?

יעל כהן-פארן: ילד בן 3.5 לפעמים שמים בבוסטר.

<תומר אהרון: אם זה רק בוסטר, יש לנו מערכת נוספת שמקנה אלמנט לאותם הבוסטרים.

<תומר אהרון: אני כרגע מדבר על המערכת הזו, מערכת הקליפס.

<תומר אהרון: התקנה פשוטה, לא מצריכה התקנה, לא קשור לחשמל לרכב, לא לשום דבר.

אורי מקלב: מה זה עושה לאחר מכן?

<תומר אהרון: ברגע שאני מגיע לרכב, אני מושיב את הילד על כיסא הבטיחות, סוגר אותו עם האבזם ולמעשה סוגר אותו ביחד עם הקליפס שמעניק אלמנט נוסף.

אורי מקלב: ואז מה קורה אז?

אורי מקלב: יצאת מהרכב.

<תומר אהרון: שלט שיושב בצרור המפתחות של הרכב, לחיצה אחת.

<תומר אהרון: יצאתי מהרכב, ברגע שהתרחקתי מהרכב 15 מטר השלט מתחיל לצפצף ולהתריע, גם כרטט.

אורי מקלב: ככל שהוא מתרחק ממה שהוא מקרין ככה הוא מתחיל לצפצף.

<תומר אהרון: נכון, ללא הפסקה, עד שאני חוזר בחזרה לרכב ולמעשה משחרר - - -

אורי מקלב: בקיצור אתה צריך לעשות שני דברים, קודם כל להקליק את זה וגם להחזיר את השלט הזה בתוך הצרור.

<תומר אהרון: בצרור המפתחות.

אורי מקלב: ואז אתה יודע שברגע שהתרחקת אתה צריך לחזור לרכב.

<תומר אהרון: נכון, ברגע שהתרחקת מהרכב השלט יתריע.

אורי מקלב: זה כבר מוצר מדף?

<תומר אהרון: זה מוצר מדף.

<תומר אהרון: זה פיתוח אמריקאי - - -

אורי מקלב: לא צריך להתקין משהו בחשמל של הרכב?

<תומר אהרון: לא קשור לשום דבר.

<תומר אהרון: התקנה עצמית.

אורי מקלב: מה המחיר שלו?

<תומר אהרון: ברשותך, חיכיתי לרגע שלי.

אורי מקלב: סימן שאתה רוצה אולי לשווק את זה.

אורי מקלב: אנחנו לא תכנית שיווקית עכשיו.

<תומר אהרון: לא, אין לי ספק, רק חשוב לי שתדעו.

<תומר אהרון: המוצר הוא למעשה משווק משנת 2007 בארצות הברית כבר.

<תומר אהרון: אני כשלוש שנים כבר משווק אותו בארץ, המוצר עבר את כל מה שהתקן הישראלי דורש, שלחנו לאמריקאים תרגום של התקן הישראלי, שלחו לנו מערכת שתואמת בדיוק לתקן.

אורי מקלב: יש לכם תקן?

<תומר אהרון: כן, תקן ישראלי קיים.

אורי מקלב: אז מה עכשיו?

אורי מקלב: יש מודעות לזה?

אורי מקלב: כמה מכרתם כאלה?

<תומר אהרון: בשלוש השנים האלה אני עבדתי גם עם יבואני רכב כמו קרסו, מוטורס, יבואני ניסן ורנו שמעניקים לכל רוכש רכב אצלם בִּילד אִין את המערכת.

אורי מקלב: איפה אפשר להשיג את זה?

<תומר אהרון: קודם כל באתר שלנו.

אורי מקלב: מה העלות שלו?

<תומר אהרון: עלות רשמית של 800 שקל, אבל אנחנו מבצעים הרבה מאוד מבצעים, המחיר מגיע גם לאזור 550-600 שקל לצרכן.

אורי מקלב: זה באמת לא כל כך זול, אבל יכול להיות שאם תהיה מודעות יותר, זו החלטה אישית בעניין הזה, אני מניח שהפתרון הכולל - - - אבל כפי שאמרנו, גם צריך למצוא פתרון לבוסטרים ולדברים אחרים.

אורי מקלב: אבל יש גם פתרונות אחרים גם כשאין חגורה.

<תומר אהרון: נכון.

<קריאה: זה מקרין אנרגיה?

<תומר אהרון: לא, לא מקרין אנרגיה, המערכת עובדת על תדר רדיו, על RF, למעשה תדר סגור משל עצמה, זה האלמנט של הדריכה, זאת אומרת שהמערכת לא יכולה להתקשר לתדרים אחרים בחוץ ואז למעשה לא תעבוד.

<קריאה: מבחינת התינוק אני מדבר.

<תומר אהרון: לא, שום דבר.

<תומר אהרון: אני מחבר את שני התפסים הראשונים והמערכת מתחילה לצפצף באופן אוטומטי.

אורי מקלב: הבנו, זה משהו לכיסא הבטיחות, לא בהגה, אלא גם בשלט.

<תומר אהרון: ברגע שדרכתי את המערכת, מרגע זה כל התרחקות שלי מהרכב השלט יתריע, גם צפצוף, גם רטט וגם תאורה כמובן.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תומר, תודה.

אורי מקלב: אני אתן לעוד אחד או שניים לפני שאנחנו עוברים למשרד התחבורה, המשרד לבטחון פנים וגם לרשות לבטיחות בדרכים והמשרדים הממשלתיים הרלוונטיים.

אורי מקלב: דוד אביטל.

<דוד אביטל: שלום.

<דוד אביטל: אני אעשה את זה בקצרה ומאוד מהיר.

<דוד אביטל: אני היום בכלל עושה משהו, זה משהו שפיתחנו לפני שנתיים.

<דוד אביטל: בדקנו את השוק הזה, חקרנו את זה עם פרופ' דיוויד דיימון בארצות הברית למה זה קורה ויש לי פה מסקנה מאוד מאוד פשוטה להגיד לכולם.

<דוד אביטל: את המוצרים האלה אף אחד לא יקנה, אף אחד לא קונה מוצרים שנותנים פחד.

<דוד אביטל: אנחנו עשינו גיוס המונים, תיכף אני אדבר על הפתרון הפשוט והקל שיש לנו, אבל אנשים לא קונים כי הם מפחדים מזה.

<דוד אביטל: זה לא מוצר שתשים אותו בחנות ובן אדם יקנה ובדרך כלל המוצרים לא מצליחים.

<דוד אביטל: רק על ידי חקיקה.

אורי מקלב: אם הוא חייב.

<דוד אביטל: בלי רגולציה זה לא יעבוד.

<דוד אביטל: אנשים לא קונים גלאי עשן בבית.

אורי מקלב: רגולציה יכולה להעביר, אבל השאלה אם הרגולציה על האדם, על הרכב.

אורי מקלב: זה יכול להיות כמה סוגי רגולציות.

<קריאה: אתה זוכר את הסטיקרים על האוטו 'לי זה לא יקרה'?

אורי מקלב: זה נכון, אבל גם הרגולציה צריכה לחבר.

אורי מקלב: יש רגולציה שאומרת בהתקנה לרכב, ליצרן, יש רגולציה שאומרת כמו שמי שמסיע ילד ללא כיסא בטיחות אז הוא צפוי לקנס, או לא חגור, באותה מידה הוא צריך להיות גם עם התקן כזה.

אורי מקלב: זה גם סוג של רגולציה, גם בזה אנחנו צריכים לדעת איזה כיוון הולכים.

אורי מקלב: גם להטמיע את הנושא של החגורות לקח הרבה זמן, נושא של כיסאות הבטיחות גם לקח הרבה זמן.

אורי מקלב: לא לדבר בטלפון, שלא הצלחנו להטמיע עם רגולציה.

אורי מקלב: לא אומר כולם.

אורי מקלב: ולא לסמס בדרך עוד יותר לא הצלחנו.

<קריאה: אנחנו עובדים גם על מערכות שלא תוכל לסמס בדרך.

אורי מקלב: זה יכול להיות ביחד, יש מערכות שהן ביחד.

<דוד אביטל: זו מסקנה ברורה, זה מוצר שהשקענו בו לא מעט והפתרון שלו אומר, בדרך כלל על ידי המחקר של פרופסור, שאומר בקונספט מאוד פשוט, שזה פשוט מזכיר לי, בדיוק בעיית הזיכרון הזאת, עם הסטרס שיש לנו ואנחנו צריכים לזכור את המשכנתא וצריכים לזכור להתקשר לבוס ופתאום הבעיה, זה כמו זיכרון מחשב, עד שלא עושים לו ריבוט אין לנו דרך לזכור את זה.

<דוד אביטל: אז פיתחנו מכשיר שנקרא בייביפ שהוא עצמאי.

<דוד אביטל: רוב הפתרונות שתראו פה, שצריך לשים להם בטרייה, או שצריך לחבר אותם לאפליקציה, כלומר פתרונות פסיביים, אקטיביים, אבל תמיד צריך לזכור לעשות משהו, פה זה מוצר שפעם אחת שמים אותו במצת וכל פעם שמכבים את הרכב יש פה 100 צלילים שונים, כל פעם צליל 'אבא, תיקח אותי', 'אבא, תזכיר לי', צלילים שונים כדי לשנות את השגרה ופשוט להסתכל אחורה.

אורי מקלב: אבל במצת הזה, הוא לא מדליק סיגריה, אבל הוא שם את המטען?

<דוד אביטל: זה גם מטען, כמובן, זה גם מטען יו אס בי, זה לא תופס לו פה את המטען, זו בעיה די ברורה.

<דוד אביטל: צריך להבין פה כמה דברים.

<דוד אביטל: בדקנו את זה בארצות הברית, שם זה בערך במספרים של בערך כל 9 ימים מת שם תינוק והרגולציות שם מפחידות.

<דוד אביטל: שם, שלא נדע באמת, אנחנו משתתפים בצערכם, שם כשבן אדם זה קורה לו, זה בבית משפט לא פשוט, כלומר זה מאוד מפחיד שם.

<דוד אביטל: בעצם זה פלאג אנד פליי, אתה מחבר אותו, יש לו חשמל, לא צריך בטרייה, אין פה קרינה, אין פה שום דבר.

אורי מקלב: למה זה צריך להיות למצת?

אורי מקלב: זה לא צריך להיות קבוע, לחבר אותו באופן - - -

<דוד אביטל: כי זה צריך חשמל כל הזמן.

<דוד אביטל: כל פעם שאתה מכבה את הרכב, יש לך פה טכנולוגיה שמודדת את הוויברציות ברכב - - -

אורי מקלב: זה התקנה עצמית, אבל באותה מידה אפשר לעשות את זה גם בהתקנה תמידית.

<דוד אביטל: איפה תשים אותו?

<דוד אביטל: אתה צריך חשמל.

אורי מקלב: חשמלאי של הרכב, כמו כל דבר.

<דוד אביטל: כן, אבל הבעיה הגדולה היא שאנשים לא אוהבים שמתערבים להם ברכב.

<דוד אביטל: יש פה פתרונות יפים מאוד - - -

אורי מקלב: אני אומר, במקביל, אותו פתרון ידני שהוא יכול לשים אותו, בזמן שהוא לוקח, או בהתקנה עצמית, כמו שאתה אומר, הוא יכול באותה מידה - - -

<דוד אביטל: אבל פה זה פלאג ופליי, אתה מחבר וזהו.

<דוד אביטל: אתה שכחת מזה, אתה לא צריך לזכור לעשות, זה יפתיע אותך, הצליל כשאתה מכבה את הרכב, אתה פשוט תסתכל אחורה.

אורי מקלב: ולא מתרגלים לזה שכל סגירה הוא אומר לך - - -

<דוד אביטל: צלילים שונים, כל פעם זה נשמע משהו אחר.

אורי מקלב: אם זה כל פעם, בכל סגירת רכב הוא אומר לך 'לא שכחת את הילד', נניח, או צליל מסוים, אתה לא מתרגל אליו ואתה כבר לא - - -

<דוד אביטל: זה צלילים שונים, ודבר שני, בגרסה הבאה - - -

אורי מקלב: אתה יכול לנסוע 80 פעם, אתה סוגר את הרכב ואין לך ילד ורק פעם אחת הילד שלך נמצא.

<דוד אביטל: כן, אבל בגרסה הבאה יהיה לך פה כפתור שאומר לך 'תגיד אם הילד נמצא או לא'.

<דוד אביטל: אז יש לנו כמה גרסאות.

אורי מקלב: אהה, זה כבר אקטיבי.

<דוד אביטל: אני יכול להגיד לך בסיכום שהתאכזבנו מזה שאנשים לא קונים מוצר כזה, עשינו מה שנקרא גיוס המוני באינדיגוגו , אנשים מאוד מאוד לא - - -

אורי מקלב: לא קונים?

<דוד אביטל: מאוד פרווה לזה.

<דוד אביטל: ובאמת על ידי רגולציה, אנחנו נמצאים כבר במשא ומתן עם כמה חברות בארצות הברית, מאוד גדולות, שלקחו את המוצר הזה, אפשר להגיע למחיר של 99 שקל, מוצר שהוא יכול להיות זול מאוד וזה ממש שונה מכל הדברים.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: לפני שאנחנו עוברים למכון התקנים ולמשרדים שאמרתי, יש עוד מישהו שיש לו פיתוח בדקה שיכול להיות שלא דיבר עוד?

<גיל דותן: כן.

<גיל דותן: שמי גיל דותן, אני מנכ"ל של גרדיאן, חברת סטרט אפ.

<גיל דותן: אנחנו מצאנו פתרון לבעיה הזאת, פיתחנו חיישן אופטי שיודע לזהות כל תנועה ברמת המיקרון, אלפית המילימטר בתוך הרכב, הוא יודע לזהות נוכחות של תינוקות על ידי פעימות הלב שלהם, גם אם הם לא בקו ראייה ישיר לסנסור שלנו.

<גיל דותן: חוץ מהיישום הזה אנחנו משרתים גם יישומים אחרים ועבור היישומים האלה אנחנו עובדים עם יצרניות רכב ברחבי העולם ואנחנו עובדים על להטמיע את הפתרון הזה, ועל הדרך אנחנו פותרים גם את הבעיה הזאת.

<גיל דותן: אני יכול להראות מספר סרטונים, לא היום, של ניסויים שעשינו עבור היישום הספציפי הזה של שכחת תינוקות ברכבים, שבהם רואים איך המערכת פותרת את זה ללא בעיה.

אורי מקלב: הוא מתריע, מה הוא עושה בסופו של דבר?

<גיל דותן: דרך אגב, דוח שמשרד התחבורה של ארצות הברית הוציא ב-2012 אמר שכל פתרון שנקנה על ידי ה-care giver, הנהג או הנוסע, הוא לא מספיק טוב, בין השאר גם 50% ממקרי המוות זה תינוקות שנשכחו ברכב, 30% זה ילדים שננעלו ברכב ועוד 20% על ידי הורים שבכוונה השאירו את הילדים שלהם ברכב, כי הם לא הבינו את הסכנה שיש בזה.

<גיל דותן: אני רואה פה הרבה מאוד פתרונות ואף אחד מהם לא תקף לכל הדברים.

<גיל דותן: אנחנו פותרים את זה כי זה בִּילד אִין בתוך הרכב, אין את נקודת הכשל של למכור את זה לצרכן הסופי, זה יגיע בתוך הרכב, זה ישרת עוד הרבה יישומים חוץ מהיישום הזה וזה יהיה חינם עבור יצרניות הרכב שיבחרו בזה.

<קריאה: מה עם רכב ישן?

אורי מקלב: טוב שלא נכנסת לפרטים, אני מודה לך.

<שמריהו ארביסמן: שלום.

<שמריהו ארביסמן: אני יושב ראש איגוד חברות ההסעה בישראל ואני לא באתי להציג פתרון לבעיה, אלא באתי לקנות פתרון לבעיה.

<שמריהו ארביסמן: ידעתי שזימנתם היום ויהיו כאן אנשים שיציגו את הממצאים שהם עשו.

<שמריהו ארביסמן: העיקרון שלנו והדבר שאנחנו יכולים לעמוד ולעשות את זה זו הבטיחות שלנו.

<שמריהו ארביסמן: ברגע שאנחנו לא נוכל לשווק את הבטיחות אנחנו לא נהיה קיימים.

<שמריהו ארביסמן: אנחנו מסיעים מיליון ילדים ביום, עם כמות של 23,000-24,000 כלי רכב, מאוטובוסים עד מוניות, כולל נכים עם עגלות נכים.

<שמריהו ארביסמן: אנחנו חייבים למצוא פתרונות בסכומים שאנחנו נוכל לעמוד בהם.

<שמריהו ארביסמן: באיזה שהוא מקום אנחנו נקבל את ההנחתה הזאת ממשרד התחבורה, איזה יום יבוא וזה יגיע ואנחנו חייבים להיות מוכנים וערוכים לזה שנוכל לעמוד בזה, מכיוון שההוצאות שיש עלינו הן גבוהות מדי וקשה לנו להתמודד עם זה.

<שמריהו ארביסמן: לכן אני פה פונה לאנשים שמיישמים והעלו כל מיני רעיונות, כל מיני פתרונות לבעיות של שכחה של ילדים, האתר של חברות ההסעה בישראל נמצא בגוגל, להקיש בעברית 'ארגון חברות ההסעה', ישנו כאן שוקי שדה, שהוא המנכ"ל, המקום מתופעל שישה ימים בשבוע, בשעות עבודה סבירות, אפשר לפנות אלינו, להציע לנו את הפתרונות ואנחנו מאוד נשמח.

<שמריהו ארביסמן: תודה רבה.

אורי מקלב: יפה מאוד, זה מראה את האחריות שיש לכם, אתה בעצם מציף שזה גם מעסיק אתכם לא פחות מאשר מעסיק את ההורים.

אורי מקלב: במסגרות אחרות, בדיוני הוועדה העליתם כאן גם את הנושא של צילום בתוך הרכב, שהיום חברות הסעת תלמידים, אתם בלא מעט רשויות ומועצות עובדים גם הרבה עם מצלמות כדי לראות מה נעשה ברכב ובקרה על הנהג.

אורי מקלב: זו לא הטכנולוגיה היחידה שאתם מנסים היום להטמיע בתחבורה הציבורית כדי לשפר את הבטיחות, כדי להגביר את הבטיחות, כדי באמת לשמור על שלום הנוסע ובטיחות הנוסעים והילדים.

<שמריהו ארביסמן: יש לנו שליטה מלאה והמנכ"ל שלנו, שוקי שדה, הוא בעברו היה איש משרד התחבורה.

אורי מקלב: אז הוא יודע את זה משני הכיוונים.

אורי מקלב: תודה רבה.

<דרור הראל: אמנם כמעט בסוף, למרות שאין לי מצגת, כי אנחנו לקראת הסוף.

<דרור הראל: אני אומר דבר כזה, שמענו הרבה פתרונות וזה אחלה, באמת אחלה פתרונות, אחלה יישומים, אחלה רעיונות.

<דרור הראל: אני התבקשתי מבטרם להגיע לפה ולהציג את ה - - - זה אפילו לא אפליקציה, כתפיסה איך אפשר לפתור את הבעיה.

<דרור הראל: לא המצאתי אפליקציה, לא המצאתי שום דבר, אני באתי לפני בערך חמש שנים, חשבתי אחרי כל המקרים, כמו כולכם ששמעתם וראיתם ואמרתי שחייבים לעשות משהו.

<דרור הראל: חשבתי מה אפשר לעשות, איך אפשר לשנות את התפיסה, חשבתי על הרעיון, ניגשתי עם זה גם למשרד החינוך, בזמנו הייתה המנכ"לית שם דלית שטראובר, עם היועצים שלה, עם הקב"סים שלה, עם העיריות, ובאתי עם רעיון.

<דרור הראל: אמרתי חבר'ה, אנחנו את הכול תולים על מה ברכב, איך ברכב, למה ברכב וזה נכון, זה בסדר, אבל בואו נחשוב על פתרון פשוט.

<דרור הראל: לא אפליקציה של אף אחד, לא בעל הבית של אף אחד, בואו נעשה משהו שבכל מקום עבודה יש.

<דרור הראל: בכל מקום עבודה אנחנו מגיעים לעבודה, מעבירים כרטיס, גמרנו.

<דרור הראל: נעשה את הדבר, נשים שעון, לא צריך אפליקציה מיוחדת, לא צריך שעון מיוחד, השעון הכי פשוט, הדבר הכי זול, נשים שעון בכל גן, נעביר צ'יפ כמו במכון כושר ואת ההתראה איך שאנחנו רוצים.

<דרור הראל: אחד הדברים שהחבר'ה פה הציגו, לגבי הגננת שצריכה לדווח, משרד החינוך בא ואמר 'אחלה פתרון, איך לא חשבנו עליו?

<דרור הראל: פתרון פשוט, בוא ניישם אותו, רק תן לנו לבדוק מה משרד המשפטים אומר על העניין, כי יש פה אחריות, אנחנו לא רוצים שהגננת תהיה אחראית'.

<דרור הראל: במשרד החינוך באו ואמרו, אני מדבר על 2012, יש פה גם כתובים, אימיילים, על העניין, אחלה רעיון, מאוד פשוט, גם מאוד זול.

אורי מקלב: זה אפיק אחד, אבל בסופו של דבר לא הכול נעשה בגן ילדים, לפעמים זה יכול להיות גם בדרך חזור מגן הילדים ובדרך לקניות.

<דרור הראל: יפה, אז החשיבה הזאת - - -

אורי מקלב: אם אנחנו עושים סטטיסטיקה, כמה פתרונות לכל - - -

<דרור הראל: ברור שאין פתרון לכול, אבל הסטטיסטיקה, בדרך כלל מה שקורה לילדים, כשאנחנו מביאים אותם לגן, אבות, הורים, סבא, סבתא - - -

אורי מקלב: חוק מרפי אומר שאם עד עכשיו זה חס וחלילה קרה בדרך לגן ואנחנו נפתור את הגן, אז יקרו עכשיו מקרים בדרך מהגן.

<דרור הראל: אז התשובה לעניין, דרך אגב, הם התלהבו מהעניין, 'יופי, עכשיו יהיה לנו דוח נוכחות של הגן' - - -

אורי מקלב: אבל מי יעשה את זה?

אורי מקלב: ההורה יעשה את זה בגן?

אורי מקלב: ההורה הרי לא יורד, הוא מוריד את הילד מהרכב, ילד בן 5, הוא יורד לבד והוא נכנס, האבא לא מכניס אותו לתוך ה - - - השומר פותח ו - - -

<דרור הראל: בוא נחליט, אני חושב שהאחריות היא של ההורים.

אורי מקלב: אני מבין, זו אפליקציה של גני הילדים זה משהו יותר פשוט וזה יכול להשתלב בדברים.

אורי מקלב: יש עוד משהו?

<דרור הראל: לא.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: זק"א, חיים וינגרטן.

<חיים וינגרטן: שלום, שמי חיים וינגרטן, ראש אגף מבצעים בזק"א.

<חיים וינגרטן: אני שמעתי פה רעיונות נפלאים, אני רק רוצה להגיד דבר אחד, מתנדבי זק"א לא יכולים לקחת את הילדים האלה, לא מסוגלים לטפל במקרים האלה.

<חיים וינגרטן: חלקם ללא רוח חיים, חלקם במצב קשה, זה דבר בלתי נסבל.

<חיים וינגרטן: עד שייצאו כל הרעיונות האלה מתברר שיש בעיה של הסח הדעת, אנחנו רוצים לפנות יותר לציבור שעוברים בכביש, הילד היה כמה שעות ברכב, אנשים עברו ולא שמו לב.

<חיים וינגרטן: אין ברירה כרגע, גם בפרסום לציבור הכללי, אתם הולכים ברחוב, תסתכלו, אין ברירה.

אורי מקלב: אתה מבקש את עזרת הציבור עד הפתרונות כדי למנוע את הדברים האלה, ואנחנו גם בהזדמנות הזאת מעריכים את עבודת הקודש שאתם עושים ופועלים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שזה לא קל, בסופו של דבר, לטפל, בכל המקרים וגם במקרים האלה, וכל פטירה של ילד מכל סוג שהוא, ואתם עושים את זה במסירות הראויה להערכה.

אורי מקלב: תודה, חיים.

<עמית לוזון: אני עמית מחברת איתוראן.

<עמית לוזון: אנחנו הוצאנו פתרון שעובד כבר יותר משנתיים.

<עמית לוזון: דיברו פה על פתרונות דומים, אבל הוא בעצם הפתרון היחיד שעבר תקינה, על בסיסו בנו את תקן 6400, מיוחד לחברות ההסעה.

<עמית לוזון: הוא מחייב את הנהג, שהוא החיישן הטוב ביותר, לבצע סריקה אחורה.

<עמית לוזון: ברגע שהוא מכבה את המנוע, יש לו תזכורת, הוא הולך אחורה, מבצע סריקה, מוודא שבאמת אין אף ילד ברכב.

<עמית לוזון: בעזרת מפתח אישי, חד ערכי, הוא חייב לנטרל את המערכת.

<עמית לוזון: אם תוך דקה או שתי דקות הוא לא ביצע את זה גם המערכת מצפצפת - - -

אורי מקלב: בכמה מקומות זה מותקן היום?

<עמית לוזון: בסביבות 5,000 אוטובוסים.

אורי מקלב: יש גם אלטרנטיבה לחברה שלכם, או שיש עוד חברות?

<עמית לוזון: יש גם אלטרנטיבות, כן.

אורי מקלב: שהן גם פועלות?

<עמית לוזון: גם פועלות בתחום הזה.

אורי מקלב: ברכב הפרטי, אנחנו לא יודעים עוד איך זה מיושם.

<עמית לוזון: ברכב הפרטי זה קצת יותר מורכב.

<קריאה: ברגע שתהיה רגולציה כמו בהיסעים זה יקרה.

<אילן גולדשטיין: שמי אילן, אני מנכ"ל פוינטר ישראל.

<אילן גולדשטיין: אנחנו בתחום הזה כבר חמש שנים, התחלנו עם ד"ר אביקם, הגענו להרבה מאוד פתרונות עם רגשים במכוניות.

<אילן גולדשטיין: אני אסרתי על שיווק מוצר שלא הגיע ל-100% אמינות.

<אילן גולדשטיין: אי אפשר לשחק פה במוצרים שהם 95%, 98% אמינות.

<אילן גולדשטיין: ל-100% לא הגענו עם כל מיני רגשים שקיימים בארץ עד שפגשנו את גיל.

<אילן גולדשטיין: אני מקווה שממנו תצא הבשורה.

<אילן גולדשטיין: הבעיה שכרגע אם מתעסקים רק עם ה - - - ולא עם האפטר מרקט, אבל במידה שיהיה להם מוצר לאפטר מרקט לדעתי אנחנו נשמח להתקין אותו.

<אילן גולדשטיין: כמובן שאנחנו גם מספקים מוקד 24/7 שיודע לתת גיבוי לכל ההתראות שהתקבלו מהרכב ולא תולים את זה רק בהורים עצמם.

<אילן גולדשטיין: יניב היום מקדם אצלי פרויקט עם ביקון, ששמים משהו פשוט ברכב, אפליקציה, ההורה מתרחק מהרכב והוא יקבל את ההתראות.

<אילן גולדשטיין: מה שאני בא להגיד, פתרונות קיימים, רגולציה צריכה להיות על מנת שלחברות תהיה אפשרות - - - אנחנו ניסינו לשווק פעם מוצר דרך חברת שילב וכמובן שזוג צעיר שבא לקנות ציוד לתינוק הקטן, המוכרת לא תדבר איתו על שכחת ילד ברכב.

<אילן גולדשטיין: זה לא הולך ביחד.

אורי מקלב: אתה יודע שאני מנסה לקדם כבר הרבה זמן הצעת חוק, שי מכיר את זה כבר כמה שנים, עוד בכובע הקודם שלו, שמדבר על התקנה של חיישני רוורס.

אורי מקלב: כפי שידוע, 15 ילדים בשנה, בשנה שעברה הייתה הפחתה ברוך ה', במיוחד במגזר הערבי, אבל זה קיים בכל המגזרים, רק לאחרונה היה עוד מקרה שאבא דרס את הילד שלו בנסיעה לאחור.

אורי מקלב: דיברנו על חיישני רוורס ולא הצלחנו לשווק את זה כמוצר מדף, אנשים לא התקינו את זה.

אורי מקלב: על אף שיש מקומות, יש אוכלוסיות, ששם זה מאוד אקוטי.

אורי מקלב: אנשים עם רכבי שטח כאלה או אחרים, נמצאים בתוך בתים וחצרות פתוחות וילדים מסתובבים בתוך החצר, בתוך מגרש החניה, זה קורה, לא הצלחנו לשווק את זה.

אורי מקלב: דבר ראשון שעשו, כשהנחתי את החוק, בדקו אם יש לי קשר לחברות שמתקינות את המוצר הזה.

אורי מקלב: יש עיתונאי אחד שעושה תחקיר איזה קשר יש לי עם חברה, בסופו של דבר הוא לא מצא, אז הוא אמר שאולי הוא יתחקר אותי וימצא ממני איזה קשר, אמרתי לו 'אדוני, בסדר גמור, אני מאוד מעריך את העבודה שלך כעיתונאי, אבל אני מדבר על רכבים חדשים'.

אורי מקלב: הצעת החוק שלי מדברת על התקנת חיישנים כאלה ברכבים שהיצרן מייצר אותם.

אורי מקלב: דרך אגב, החקיקה לא מתקדמת בגלל שלא מצאנו עדיין תקינה.

אורי מקלב: תיכף נגיע למכון התקנים, עוד לא מצאו תקינה לרכב הזה.

אורי מקלב: אז שאלתי, אז עדיף שזה לא יהיה תקין 100% בתקינה מושלמת, אבל בינתיים בכל שנה יש לנו אסונות גדולים מאוד בעניין הזה, 'לא, אבל אם אנחנו נעשה מכשיר כזה ונחייב אותו ברגולציה כזו או אחרת אז האחריות תהיה עלינו, מישהו יתבע אותנו שהוא לא ראה, זה היה בזווית והוא לא ראה ואולי המכשיר לא נותן את ה-100% מענה'.

אורי מקלב: ככה זה עובד פה.

אורי מקלב: עם כל הכבוד, כשזה מגיע לרגולציה עם שיקול דעת אז כל אחד מסתכל מהמבט שלו ומהמחויבות שלו ומצמצמים את העניין.

<אילן גולדשטיין: אני אתן עוד דוגמה קטנה להצלת חיי אדם, מה שאירופה הולכת.

<אילן גולדשטיין: אירופה הולכת ל-e-call, e-callזה משדר גם גלאי תאונה בזמן אמת, בניסויים שלהם זה מקטין את זמן התגובה ב-50% של כוחות ההצלה, מחוץ לעיר זה מקטין 60% מהזמן, בתוך העיר בסביבות 40%.

<אילן גולדשטיין: זה הולך להיכנס כתקנה מחייבת באירופה, כל אוטו יהיה עם משדר, עם גלאי תאוצה, שברגע שתהיה תאונה או ייכנס בעץ, בקיר, מיד מוקד יקבל התראה.

<אילן גולדשטיין: רגולציה.

<אילן גולדשטיין: ברגע שתהיה רגולציה כל אוטו באירופה ייסע עם המערכת, יקטינו ב-50% את זמן ההגעה לכלי הרכב.

אורי מקלב: בארץ אין בעיה של גלאי, יש מגן דוד.

אורי מקלב: ברוך ה' בזה אנחנו - - -

<אילן גולדשטיין: כל עוד זה לא יהיה חוק.

<אילן גולדשטיין: אז יש יבואן אחד שעשה את זה כג'סטה ללקוחות שלו והיום הם מתקינים את זה באופן גורף בכל כלי הרכב של יבואן מסוים.

אורי מקלב: תודה רבה.

<זיוה שלו: אגב התקינה, רציתי להגיד שהכנו שתי קבוצות תקנים, שתיהן במימון ובהזמנה של משרד התחבורה, אחת לרכב הסעות, קבוצה אחת של שלושה תקנים בנוגע למערכות התראה של השארת ילדים ברכב הסעות.

<זיוה שלו: אלה מערכות שמופעלות לפי התקנות של משרד התחבורה שאומרות שהנהג חייב לסרוק את כל הרכב, להגיע לקצה אזור הנוסעים וללחוץ על כפתור, אחרת מופעלות התראות כאשר כל ההתראות מופעלות רק ברכב, כי תקן זה דרישות מינימום.

אורי מקלב: והוא צריך גם להסתכל אם הילד לא נרדם, החליק למטה ומתחבא לו שם וחשוך בלילה והוא לא רואה כל כך טוב.

אורי מקלב: זה עוד משהו, אבל זה עדיין לא נותן פתרון מלא לפי מקרים שהיו.

אורי מקלב: אני זוכר באופקים, חזרו מחתונה מאוחר בלילה וילד אחד נרדם, השתחל בזווית כזו שלא ראו שהוא שם.

<זיוה שלו: התקן דורש שיחצו את כל - - -

אורי מקלב: הוא יחצה.

אורי מקלב: הוא חצה והוא לא ראה אותו.

<זיוה שלו: זו כבר אחריות של הנהג.

<זיוה שלו: חוץ מזה עשינו גם תקן ל - - -

אורי מקלב: הוא יכול לחצות ולהסתכל בהודעות שהוא קיבל, להגיע לשם, ללחוץ וללכת.

אורי מקלב: זה גם יכול לקרות.

אורי מקלב: אם נהג יכול תוך כדי נסיעה - - -

<קריאה: זה חייב להיות מקודד, כדי שלא יגיד לילד מאחורה שילחץ בשבילו.

אורי מקלב: אוה, על זה לא חשבתי.

אורי מקלב: זה עוד משהו.

אורי מקלב: יהיה לו מסטיק לחלק למי שעושה לו את זה.

אורי מקלב: היו הרבה מוצרים שבאו אליכם כדי לקבל תקינה?

אורי מקלב: לא לרכב ציבורי.

<זיוה שלו: לרכב פרטי הכנו תקן.

<זיוה שלו: ראינו המון המון המון מוצרים, המון מוצרים טובים, העניין הוא שתקן הוא מוגבל ובמסגרת המגבלות עשינו רק - - - כלומר התקן דן רק במערכות שמותקנות בתוך הרכב או על כיסא הבטיחות או מותקנות על מושבי הרכב.

אורי מקלב: אבל איך אתם יודעים היום לתת תקינה אם אתם לא יודעים מה הדרישה.

אורי מקלב: רכב ציבורי, זה משהו נפרד ועל זה הם צריכים לתת תקינה, אבל דברים של - - - את החלק הזה צריך להשלים במכון התקנים.

אורי מקלב: בסדר, אתם החלק הסופי של המוצר, של הפיתוח, שאתם תיתנו על זה את החותמת שלכם.

אורי מקלב: אבל אנחנו עדיין אוחזים בשלב, חוץ מהרכבים הציבוריים, שאנחנו לא יודעים מה המפרט שאנחנו מבקשים, אם זה יהיה במה שקשור לרגולציה, אבל אני שואל על דברים שלא קשורים לרגולציה.

אורי מקלב: יש מפתחים שביקשו מכם תקינה על מוצרי מדף שלהם?

<זיוה שלו: לפי דעתי ניגשו למעבדה אצלנו, כלומר אנחנו הכנו תקן בסיס שמטפל רק בחלק מהמערכות, כי יש כל כך הרבה מערכות שאנחנו רק בשלב שמטפל בחלק ו - - -

אורי מקלב: אני חושב שהורים שיראו שיש הסמכה של מכון התקנים, בדברים האלה שקשורים לחיי אדם אני אמרתי שאם אני פעם אוסיף, אני כבר מוציא, אני בוודאי ארצה משהו שיש לו תקינה.

אורי מקלב: לא שאחד שאני לא מכיר, גם אם הוא מפרסם, גם אם יש לו אתר, כך אני חושב, שהדבר הזה חשוב מאוד.

אורי מקלב: ברשותכם, המועצה לשלום הילד, גב' ורד וידמן, המנכ"לית החדשה.

אורי מקלב: קודם כל אני מאחל לך בהצלחה.

<ורד וינדמן: תודה, אדוני.

<ורד וינדמן: אני רוצה ברשותך להרחיב טיפה את היריעה.

<ורד וינדמן: אני יודעת שאנחנו ועדת המדע ומדברים על פתרונות טכנולוגיים, אני חושבת שהפתרונות הטכנולוגיים יכולים להועיל, אבל הם לא חזות הכול.

<ורד וינדמן: אני רוצה להגיד שני דברים משמעותיים.

<ורד וינדמן: דיברת, אדוני יושב הראש, על כך שאתה חושב שיש מודעות.

<ורד וינדמן: הנתונים מלמדים על היעדר מודעות.

<ורד וינדמן: כשמסתכלים על הנתונים של השארת ילדים ברכב, אני לא מדברת רק על שכחה, על השארת ילדים ברכב - - -

אורי מקלב: את מדברת על קפיצה ולהשאיר את הילד למספר דקות.

<ורד וינדמן: קודם כל לא חלה ירידה בהיקף התופעה.

<ורד וינדמן: מבחינת הנתונים יש ילדים, כפי שאמרת, אדוני, שמושארים ברכב.

<ורד וינדמן: כן, אומרים, 'אני אשאיר את המזגן דולק, אני אפתח את החלון טיפה, אני אשאיר אותו לרגע' ולעניין הזה ללא ספק אין מספיק מודעות ולכן כשקמפיינים תקשורתיים, והם מועילים מאוד, הקמפיינים, אבל כשהם יתייחסו גם לנושא של השארת ילדים.

<ורד וינדמן: רבים לא יודעים, וזו הזדמנות גם להזכיר את זה פה, שמדובר בעבירה פלילית.

<ורד וינדמן: זו עבירה שלמועצה לשלום הילד היה חלק משמעותי בקידום של העבירה הזו כדי ליצור נורמה מחייבת.

<ורד וינדמן: למרבה הצער, ולו במקרים של השארה מכוונת ברכב, אין העמדות לדין בכלל, או כמעט בכלל, בשנים האחרונות וזו הזדמנות להעלות את הנושא הזה למודעות.

<ורד וינדמן: מבחינת מה ניתן לעשות.

<ורד וינדמן: יש דחיפות, בכל קיץ יש מקרים שמסתיימים באסון טרגי.

<ורד וינדמן: בעניין הזה אני קוראת למשרד התחבורה לכל הפחות ליצור איזה שהם תמריצים כדי שבאמת ישתמשו בפתרונות הטכנולוגיים האלה ובינתיים לציבור, שכל אחד יודע, ונדמה לי שאדוני אמר את זה, כל אחד יש משהו שיכול לעזור לו להיזכר, אם זה להשאיר סלולרי במושב האחורי, או תיק במושב האחורי, כל דבר שעשוי לעזור לאדם הספציפי ולא לומר 'לי זה לא יקרה', אלא להיעזר בפתרונות נגישים.

אורי מקלב: זה בשלב הביניים.

<ורד וינדמן: וכמובן לציבור.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: אנחנו גם מאחלים לך הצלחה, אבל אני דווקא הייתי מכוון אתכם, כמועצה שמאוד מכבדים אותה ומחשיבים אותה בכנסת ובמשרדים ממשלתיים, דווקא בחלק הזה של גני הילדים, המעונות, בחלק של האפליקציות, אתם יכולים - - - גם אם אנחנו נעשה תקינה, אבל כל דבר שמוסיף על זה וסוגר את זה אני חושב שזה חשוב.

אורי מקלב: אני חושב שאתם באמת יכולים להיות הזרז של קידום משרד החינוך בפתרונות מעבר למה שמשרד התחבורה עושה.

<ורד וינדמן: זאת המלצה שבהחלט קראנו לה בזמן האחרון, לגננות ולמטפלות, לגלות יוזמה וליצור קשר עם הורים כשהילד לא מגיע לגן.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: הרשות לבטיחות בדרכים, לא שכחתי אתכם.

<מרב רפאלי: אני אגיד בקצרה וזה מתחבר בסך הכול לדברים שנאמרו פה עכשיו.

<מרב רפאלי: קודם כל הרשות בדקה אם ניתן למצוא איזה שהם מאפיינים שמגדילים את הסיכוי לאירוע כזה של שכחה.

<מרב רפאלי: בקצרה, זה בעצם יכול לקרות.

<מרב רפאלי: זאת אומרת אנחנו מדברים על מאפיינים ברורים ובצירוף נסיבות שגרתיות באמת יש מצב.

<מרב רפאלי: יש לנו כמה המלצות, שזה באמת לאכוף את האיסור של השארת ילדים במכונית, לנעול את המכונית ולוודא שאין אנשים.

<מרב רפאלי: אנחנו נמשיך בפעולות ההסברה שאנחנו בכל קיץ מעלים וכמובן הפתרונות הטכנולוגיים, רק לזכור שעדיין הטכנולוגיות לא מפותחות, הן עדיין - - -

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: זו הזדמנות להעריך את כל מה שאתם עושים בכל הנושא של מניעת תאונות דרכים, אנחנו פוגשים אתכם בעוד ועדות.

אורי מקלב: אני מנסה, בזהירות, כשאתם בחלק הזה, פעם ניסיתם לפתח תקינה בעניין הזה בנפרד?

אורי מקלב: לא על החלק המקצועי אני מדבר, כפי שהיינו בחיישני רוורס, שאתם ניסיתם לעשות משהו שיעמוד בתקינה.

אורי מקלב: בגלל הנתונים, גם אם אין מאפיין, אבל משהו שהוא איזה המלצה שלכם, מתוך כל הדברים שהעלו פה, מה הייתם חושבים שזה בדרגה ראשונה, אני רוצה להגיע לכך שהמסקנה של החלק המקצועי, מכיוון ששמענו כאן מגוון של פתרונות, בסופו של דבר יהיו שניים, שלושה, אבל משהו שכן יאפיין, לאו דווקא שכחה, כפי שנאמר על ההשארה של הילדים, שגם ייתן מענה שאני רואה כבעיה עתידית, ההשארה של הילד ולא בשכחה של הילד.

אורי מקלב: וגם משהו, אם אתם תאפיינו את זה, שיוכל לתת גם בתקינה, שייתן גם פתרון.

אורי מקלב: נניח נהג משאיר את הרכב ויוצא מהרכב וגם בכיסא הבטיחות יש נוסעים, זה יכול לתת איזה התראה מסוימת, צפצוף, שיהיה בפני אדם משהו שיתריע בפניו.

אורי מקלב: אתם אחד או ביחד?

אורי מקלב: אתם ביחד, אז אחד מכם ידבר, ויש לנו את המשרד לבטחון פנים ועם משרד התחבורה אנחנו מסיימים.

<ניצן כהן: נעים מאוד.

<ניצן כהן: אני ניצן כהן וזה אבישי שמחוני, אנחנו מאיי פייז פרויקטים.

<ניצן כהן: ראשית באמת אנחנו מצטרפים לכולם ומשתתפים בצער המשפחות פה.

<ניצן כהן: אנחנו פיתחנו מערכת שגדלה למעשה עם הבן שלי.

<ניצן כהן: הבן שלי היום בן 4 כמעט, אבל מהמקרה הראשון או השני שראיתי בטלוויזיה אמרתי לעצמי איך אפשר למנוע את זה, למה שלי זה לא יקרה?

<ניצן כהן: אז נפגשנו, ישבנו, דיברנו ופיתחנו מערכת הכי בסיסית שיכולה להיות, בלי כל הטכנולוגיות המפוארות, בלי אפליקציות, בלי סוללות שצריך להחליף, לא על שלט, כן על שלט, שום דבר.

<ניצן כהן: המערכת עובדת בצורה נורא פשוטה.

<ניצן כהן: ברגע שחגרת את הילד המערכת קודם כל מצפצפת.

<ניצן כהן: זו בקרה שהמערכת עובדת.

<ניצן כהן: נכנסת לאוטו, פתחת את הסוויץ' המערכת נרגעת ומתחילה להטעין את עצמה.

<ניצן כהן: עשית את הנסיעה שלך, הגעת לאן שהגעת, ברגע שעצרת אתה צריך לכבות את האוטו, ברגע שנסגר הסוויץ' ישר היא מצפצפת.

אורי מקלב: זה יכול להיות מצפצף בגלל שהשארת אורות, בגלל שלא שמת על פרקינג.

<ניצן כהן: לא, צפצוף ספציפי של המערכת.

אורי מקלב: היום המערכת שלי מצפצפת על כך שהשארתי בדרייב, במקרה שלי שאין מפתח זו לחיצה.

<ניצן כהן: יש מגוון צפצופים, אנחנו כרגע - - -

אורי מקלב: מי היום יודע לזהות על מה הוא מתריע, אם על האור שהשארתי, על החגורה?

<ניצן כהן: לא, אני אסביר.

<ניצן כהן: זה צפצוף שיזכיר לך משהו, באותה מידה - - -

אורי מקלב: אבל אתה נוסע ברכב חדיש, כבר אתה תראה - - -

<ניצן כהן: באותה מידה זה גם יכול לדבר אליך, 'אבא, אני מאחורה'.

אורי מקלב: וההתקנה?

אורי מקלב: היא דורשת התקנה של מישהו מקצועי?

<ניצן כהן: לא, ממש לא.

<ניצן כהן: היא מתחברת לשקע המצת, זה מגיע עם מפצל, יש לך את כל סוגי המחברים שקיימים היום לשקע.

אורי מקלב: איך הסוויץ' של הרכב מזהה שהכנסת למצת?

<ניצן כהן: יש מעגל באוטו.

<ניצן כהן: ברגע שאתה פותח מעגל, שקע הטעינה מקבל מתח, ברגע שהוא מקבל מתח - - -

אורי מקלב: זה במסגרת רעיון או שזה כבר - - -

<ניצן כהן: זו מערכת שגדלה עם הבן שלי, היא התחילה בסל קל, היום היא כבר בכיסא הבטיחות ועוד מעט היא תעבור לבוסטר.

<ניצן כהן: כל זה מחבר, שאתה פשוט מחליף את המחבר, הערכה מגיעה עם כל שלושת המצבים.

אורי מקלב: פיתחת רק אב מודל אחד?

<ניצן כהן: יש לי ילד אחד.

<ניצן כהן: אנחנו יוצאים לייצור, אבל חיכינו המון זמן להזדמנות לדבר, וזה יכול לדבר לכולם.

אורי מקלב: אז הנה.

אורי מקלב: לצערי, זה בעקבות מקרה, אני בטוח שייתנו לכם הזדמנות להציג את זה בצורה רחבה יותר.

אורי מקלב: המשרד לבטחון פנים ירצה להוסיף משהו בעניין הזה?

אורי מקלב: אלעזר היה כאן, ראיתי קודם.

אורי מקלב: אורנה?

אורי מקלב: אז אנחנו מגיעים עכשיו למשרד התחבורה.

אורי מקלב: ראיתי שרשמת לעצמך דברים, בוודאי יש לך מה להוסיף בעניין.

אורי מקלב: שי סופר, המדען של משרד התחבורה.

<שי סופר: קודם כל, אדוני היושב ראש, אני מברך על עצם קיום הדיון.

<שי סופר: אני משתתף בצער המשפחות.

<שי סופר: אני חושב שזה אחד הנושאים הכאובים ביותר שאני טיפלתי בהם, הטעונים והבעייתיים ביותר.

<שי סופר: אנחנו חשבנו למעשה איך אנחנו יכולים כמשרד, כרגולטור, לטפל בבעיה באמת המאוד מאוד כאובה הזאת.

<שי סופר: למעשה שהייה של ילד ברכב סגור במשך שעות אחדות ביום חם יוצרת איזה שהוא אפקט מאוד מאוד חזק של חום, הטמפרטורות מגיעות ל-50 מעלות ואפילו יותר וגורמות לילד להתייבשות ולמכת חום.

<שי סופר: כשחשבנו איך לעשות את הדברים בצורה הכי נכונה והכי מסודרת, החלטנו באמת לפנות למכון התקנים.

<שי סופר: פנינו למכון התקנים, נוסד תקן ישראלי, 6400, כשהתקן הזה מכיל שני חלקים שהם מאוד מאוד חשובים, אחד זה רכב הסעות, שגם שם, לצערי, ראינו שהיו קורבנות, ורכב פרטי, שכמובן לצערנו ראינו בעיות בהיבט הזה.

<שי סופר: במקרה של רכב הסעות, והציגו את זה החבר'ה מהחברות הטכנולוגיות, מדובר על מערכת שמונעת הסחה קוגניטיבית, מונעת הסחת דעת של הנהג, מחייבת אותו לסריקה מקיפה ומחייבת אותו כמובן להגיע לירכתי האוטובוס.

<שי סופר: במקרה הזה אם הנהג לא ביצע סריקה תוך זמן מוגדר מכיבוי הרכב המערכת מפעילה התרעה וזה תואר בצורה יפה על ידי מנכ"ל פוינטר.

אורי מקלב: זה מהחודשיים האחרונים.

אורי מקלב: זה נכנס לתוקף בתקנות מה-1.3?

<שי סופר: התקנה הזאת עוד לא נכנסה לתוקף.

<שי סופר: זאת התקנה, תקנה 83א.

<שי סופר: אנחנו מבקשים ממשרד המשפטים להוסיף את סעיף קטן א(2), 'לא ינהג אדם ברכב להסעת תלמידים אלא אם כן הותקנה בו מערכת התרעה על השארת ילדים ברכב שעומדת בדרישות התקן הישראלי 6400 חלקים 1 ו-2'.

<שי סופר: לגבי התחולה, התחולה התארכה, היא לא תהיה מ-1.1 משום שהתאריך עבר, אנחנו תלויים במשרד המשפטים בנושא הזה.

<שי סופר: אני מקווה שזה באמת יעבור כמה שיותר מהר.

<שי סופר: מדובר בדיני נפשות.

אורי מקלב: זה צריך לעבור בכנסת - - -

<שי סופר: ברור, בוועדת הכלכלה.

<שי סופר: אני מעריך שזה גם יעבור, אני חושב שכולם תמימי דעים סביב הנושא הזה.

אורי מקלב: מכוונים לתקינה אחת, למפרט אחד?

<שי סופר: מכון התקנים ישב על המדוכה, ישב צוות מומחים, ועדה טכנית.

אורי מקלב: ויש פה רק דבר אחד?

<שי סופר: לא, היא פתוחה, עובדה שיש מספר חברות שעומדות בתקן.

אורי מקלב: כל מי שעשה את זה עד עכשיו עשה את זה במסגרת וולונטרית של עצמו, כל החברות שכן התקינו, איתוראן אומר ש - - -

<שי סופר: אבל הוא עומד בתקן, איתוראן ופוינטר עומדים בתקן.

<שי סופר: זאת אומרת אין חברה אחת שזו תכליתה, אלא יש מספר חברות שעומדות בתקן והתקנה 83א', שהיא תקנת תעבורה, מפנה לתקן.

<שי סופר: בהיבט הזה אני מעריך שאנחנו חולטים בצורה טובה את ההיבט של כלי רכב שמשמשים להסעת ילדים ואני מקווה מאוד שבהיבט הזה לא יהיו לנו יותר קורבנות.

אורי מקלב: ל-24,000 רכבים כאלה - - -

<שי סופר: כן, כבר היום זה מעודכן ב-5,000, מדובר על עוד 19,000.

<שי סופר: המערכת עצמה לא יקרה, סדר גודל של 1,000 שקלים, מדובר על רכב הסעות שעולה סביב ה-700,000 או מיליון ₪, אי אפשר להגיד שמדובר בסכום גבוה ומדובר פה בהצלת חיים, נקודה.

אורי מקלב: הסבסוד של משרד התחבורה על רכבים ציבוריים ואוטובוסים הוא גם על אביזרים?

<שי סופר: הוא יכלול את המערכת הזאת.

<שי סופר: מבחינתנו זה כסף קטן, אם בקרן הצטיידות אני מממן אוטובוס שעולה מיליון ₪, להוסיף עוד 1,000 ₪ זה לא סיפור כזה גדול, מה שנקרא, והמערכת מצילה חיים.

<שי סופר: זאת אומרת אנחנו ראינו ולפחות מהניסיון שלנו - - -

אורי מקלב: מי שהתקין לא קרה - - -

<שי סופר: ברוך ה' לא קרה ולא היו לנו בעיות, לא היה מצב שנהג שכח ילד.

<קריאה: היה מצב לפני שנה בחברת היסעים של פוינטר, ילדה נשכחה באוטובוס ובזכות המערכת הזאת החזירו את הנהג לאוטובוס והוא מצא אותה.

<קריאה: הוא פשוט לא הלך לסוף האוטובוס.

<קריאה: הוא מצא את הילדה, היא נרדמה על הכיסא.

<שי סופר: זו דוגמה מצוינת למצב שבו המערכת פעלה והצילה חיים.

<קריאה: כן, אסור לנו לפרסם כי זה לקוח שלנו, אבל מקרה אמיתי מלפני כמה חודשים.

<שי סופר: אני כרגולטור הרבה יותר קל לי עם כלי רכב שמפוקחים, כמו כלי רכב להסעות, וכאן הפתרון היה מהיר ומיידי ונתנו את המענה.

אורי מקלב: אני מטפל בחקיקה בדבר הזה, חקיקה פרטית שידרשו ממשרד התחבורה.

אורי מקלב: קשה לי להאמין שמשרד התחבורה יעשה את החוק לדרישה ברכבים פרטיים.

<שי סופר: אז בוא ניגע בכלי רכב פרטיים.

<שי סופר: כמו שזיוה, נציגת מכון התקנים, אמרה, אנחנו כן התעקשנו על תקינה לרכב פרטי.

<שי סופר: היה לנו חשוב שלציבור יהיו מערכות שהן מערכות עמידות טכנולוגית, זאת אומרת אדם שיקנה מערכת, שיידע שהיא עברה את בדיקת מכון התקנים.

<שי סופר: אבל כאן נשאלת השאלה הגדולה, יש לנו משהו כמו 3.5 מיליון כלי רכב, האם לחייב בכולם, את מי לחייב ובמה לחייב.

<שי סופר: שמענו כאן סביב השולחן ערב רב של רעיונות וערב רב של טכנולוגיות, מהטכנולוגיות הפשוטות ביותר כמו שרוך ועד טכנולוגיות שמחייבות מערכות RFID ומערכות חישה כאלה ואחרות.

<שי סופר: כאן נשאלת השאלה, ואני חושב שזה יגיע בסופו של יום לפתחה של הכנסת, אני חושב שבעיקר לפתחה של ועדת הכלכלה, האם להפוך את זה חובה מיידית לכל בעל רכב, לכל הורה, או שנעשה את זה כפי שזה היום, וולונטרי בצירוף של תמריצים.

<שי סופר: הייתה גם בעבר הצעה לתת איזה שהוא תמריץ למערכת כזאת לכל מי שעוזב את חדר יולדות.

<שי סופר: זאת אומרת כל מי שעוזב עם סל קל או כיסא בטיחות מקבל גם מערכת כזאת.

<שי סופר: צריך לחשוב על הדברים.

<שי סופר: יכול להיות שזו תהיה גזרה קשה מדי לחייב את כל בעלי הרכב.

אורי מקלב: לא כל בעל רכב, אבל מי שמסיע ילד בגיל מסוים, נניח בהצמדה לנושא של מחויבות לכיסא בטיחות הוא גם יחויב ב - - - כמו שאתה הבנת שבכיסא בטיחות מחייבים את כולם אז גם אותם חיישנים, אותה מערכת עזר, יהיה צמוד או לא צמוד, או בצורה אחרת, למי שרוצה להסיע ילדים.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אני כן מקבל את זה, אני מדבר על עצמי ואני אומר את זה בגילוי נאות, ואני בטוח שגם אחרים, מחכים שמשהו יחייב אותם.

אורי מקלב: אדם, עד שלא מחייבים אותו לא עושה את זה ואנחנו לפעמים מחכים - - - אחת ההרצאות הראשונות ששמעתי כשהייתי חבר בעיריית ירושלים, הייתה לנו הרצאה על בני נוער ודיבר שם פסיכולוג שנראה מאוד פתוח, איך הוא הגדיר את עצמו?

אורי מקלב: יש לו ילד בן 16, צעיר, שהוא חבר שלו, מתירני מאוד, והוא אומר, בסופו של דבר המסקנה שכולם, גם בני הנוער, כאילו המתמרדים, מחפשים גבולות, מחפשים שיחייבו אותנו.

אורי מקלב: אנחנו נשארים כולנו בני נוער וכולנו מחפשים שיכריחו אותנו, שיחייבו אותנו, 500 שקל, 400 שקל, עד שלא מחייבים אותנו, עד שאין איזה רגולציה שאומרת לך שצריך לעשות את זה לא עושים את זה.

אורי מקלב: שי, מאוד חשוב לי מה שאתה אמרת עכשיו, הכנסת תיצור איזה חוק בעניין הזה.

אורי מקלב: התקינה שלכם, ההמלצה שלכם בעניין הזה, יושב כאן, כמו שאמרת, המקצועיים, יש כאן מגוון של דברים, אולי שילוב של הדברים.

אורי מקלב: איפה השולחן העגול המקצועי שייקח את גם את החלק של המאפיינים בהתנהגות שלנו מול התשובות הטכנולוגיות או הפתרונות היישומיים שיש לנו - - -

<שי סופר: אז מה שאני מציע, אדוני היושב ראש, קודם כל לגבי כלי רכב שמשמשים להסעות הנושא חלוט.

<שי סופר: לגבי כלי רכב פרטיים, המשרד ומכון התקנים ערוכים, יש לנו את תקן 6400 חלק 2, הוא עוסק בכלי רכב פרטיים.

<שי סופר: כל הצעה שתבוא למכון התקנים, ואני מדבר גם עם מנכ"ל המכון, כל הצעה שתגיע למכון התקנים תיבחן על ידם, יש ועדת מומחים שלהם.

<שי סופר: אם תבוא הכנסת, ועדת הכלכלה או הצעה פרטית, ותחייב את המשרד לתקן תקנה כזאת, בוא נגיד ככה, המשרד ערוך.

<שי סופר: המשרד ערוך מבחינה רגולטורית ו - - -

אורי מקלב: רגולטורית וגם מקצועית.

<שי סופר: נכון, מקצועית לגמרי.

אורי מקלב: לפחות המקצועית לגמרי, אתם יודעים גם לתכלל מקצועית.

אורי מקלב: שי, אנחנו מאוד מודים לך בעניין הזה.

אורי מקלב: בדברי הסיכום שלי במילה אחת אני אגיד את המסקנה בעניין הזה, גם חקיקה ועד החקיקה.

<אלכס שפרלינג: אני אלכס שפרלינג ממשרד החינוך, רציתי להרחיב על מה ששי דיבר, בקשר לרכבי הסעות תלמידים.

<אלכס שפרלינג: החל מהשנה הקרובה, שנת הלימודים 2017, תשע"ז, היא הופכת להיות דרישת סף, חובה לכל קבלני ההסעות שניגשים למכרזים.

אורי מקלב: זו אמירה חשובה מאוד, שתגדיל את צי הרכבים, שאם תעדכן את זה לצי גדול מאוד.

<שי סופר: וכמובן שעומדים בתקן 6400.

<אלכס שפרלינג: כן, התקן הופך להיות חובה.

אורי מקלב: אמרת שאתה מברך אותנו, לפני שאני מסיים.

<יצחק ויינגוט: אפשר להגיד משהו?

אורי מקלב: כן, אבל אני אתן קודם לרב לייכטר.

<ישראל לייכטר: אני באתי בשבילו.

<יצחק ויינגוט: אני ישבתי שבעה וקיבלתי הרבה ניחומים, אני רוצה להגיד לכם שזה בשבילי היה הניחום הכי גדול.

<יצחק ויינגוט: ממש תודה רבה לכולם.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מעריכים את זה, אתה באמת מחזק אותנו בעניין הזה.

אורי מקלב: נותנים לאנשים להתמודד כנראה לאלה שיכולים להתמודד ואתם מגלים תעצומות נפש, ישבתם פה כמה שעות לאחר שקמתם משבעה אתמול, זה באמת מחייב אותנו בעניין הזה, אתם המחוללים של הדיון הזה.

אורי מקלב: זה מצער לשמוע, אבל לפעמים יש אנשים שתפקידם לתקן אחרים.

אורי מקלב: דרככם, אני מאוד מקווה, בסיכום של הדברים, שתצא תקנה ולא תצא תקלה, עד שאנחנו נאמר די, שלא יהיו יותר צרות כאלה, לאסונות כאלה די, שמענו גם את הרב לייכטר, אלה כמה דברים שנעשו, שעוררו את הציבור, אתה רואה הורים שמעצמם מהאסונות האלה התקינו משהו לבד, מהלבד הם עושים מזה המצאה.

אורי מקלב: חלק מאנשים באו מתוך מודעות, מתוך אחריות שיש.

אורי מקלב: יש היום נכונות של כל המשרדים.

אורי מקלב: כמובן שהכול צריך להיות מקצועי, בסופו של דבר.

אורי מקלב: אני מסכם את הדברים.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מקווים שאנחנו נקדם חקיקה בעניין הזה, וגם את המינוסים בחקיקה אנחנו יודעים, אבל זו חשיבה שלי, אני כנבחר ציבור חושב שצריך להכריח.

אורי מקלב: אם הציבור בסוף יראה שאני גוזר עליו גזרות קשות אז הוא לא יבחר בי יותר, אבל אני, אני וחבריי, כפי שאמרתי, חברת הכנסת אורלי לוי, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, יעל כהן, בן צור, ויש עוד רבים שנמצאים בתוך העניין הזה, אנחנו רוצים ואנחנו עומדים למבחן שגם אם לא כל האנשים יאהבו את זה, אבל זה מה שאנחנו יודעים שחייבים לעשות.

אורי מקלב: יחד עם זאת אנחנו נפנה כוועדה, כסיכום של הוועדה, גם למשרד התחבורה, לשר התחבורה, להקים את השולחן המקצועי הזה והציבורי הזה, עם הגופים הציבוריים, שכשאנחנו נבחן חקיקה שנדע על מה אנחנו הולכים, לפי ההמלצות שלכם.

אורי מקלב: אנחנו לא ממליצים על משהו שאנחנו לא יודעים, יש כאן גופים רבים ואתם, כמשרד שמתכלל, שיודע גם לקחת את זה, גם טכנולוגית, גם מקצועית, גם ציבורית, גם חינוכית ויודע לתכלל את כל העמדות האלה, כדי להגיע למשהו שבאמת נוכל להמליץ עליו או לתקן עליו להפעיל את הרגולציה.

אורי מקלב: יחד עם זאת אתה המלצת, ואני מקבל את זה, חברות היום שחושבות שיש להם את המוצר הטוב, מכון התקנים נותן שלב אחד, מדרגה, ביעילות של המערכת, בתקינות של המערכת.

אורי מקלב: אנחנו נראה, גם בעקבות הדיון הזה, גם בעוד דברים ציבוריים שנעשים, המודעות לעשות משהו אקטיבי תעלה בעקבות כך.

אורי מקלב: הקדוש ברוך הוא, אנחנו כולנו כעם ישראל, שנדע להתגבר ושלא נדע יותר מצער ומשום אסונות וחלק מהעשייה שלנו הוא זה שגם מוסיף לעניין הזה.

אורי מקלב: תודה רבה לכולם.

אורי מקלב: הארכנו בישיבה, אבל בגלל החשיבות של הנושא.