ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 285, 2016-07-13 08:30

דב חנין: חברות וחברים, בוקר טוב לכולם, אני מיד אעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אבו עראר, אבל ברשותכם אני רוצה להגיד כמה מילים בפתח הדיון הזה.

דב חנין: הסוגיה של הכפרים הלא-מוכרים היא סוגיה מאד גדולה ורצינית וברור שהמצב הטוב ביותר היה שאנחנו לא נהיה בכלל במציאות שבה יש כפרים לא-מוכרים.

דב חנין: זה דבר די לא טבעי, לא הגיוני, לא אנושי שאנשים חיים במקומות והם לא מוכרים.

דב חנין: והיישובים שלהם לא מוכרים.

דב חנין: זו מציאות מאד מאד בעייתית שאי אפשר להשלים אתה ואי אפשר להסכים אתה.

דב חנין: ואני חושב שאנחנו, בוודאי חברי הכנסת שנמצאים פה בחדר – חבר הכנסת עבו עראר בוודאי, חבר הכנסת מסעוד גנאים, אני וחברי כנסת נוספים ורבים מסיעות שונות, אנחנו פועלים כדי לטפל בבעיה הזאת וכדי להסדיר את הסוגיה הזאת.

דב חנין: כולכם מכירים, האנשים שנמצאים פה מסביב לשולחן – ברוכים הבאים לכולם, בוקר טוב – מכירים את הסוגיה הזאת מקרוב ואני לא חושב שאני אחדש לכם משהו.

דב חנין: אני אומר באופן ריאלי, ואני אומר את זה בצער גדול, שאני לא רואה שבשנה הקרובה, חבר הכנסת אבו עראר, אנחנו נגיע לאיזושהי פריצת דרך שתהיה בה הכרה והסדרה כוללת של סוגיית הכפרים הלא-מוכרים.

דב חנין: אני אומר את זה בהרבה כאב כי אני חושב שזה מה שהיה צריך לעשות.

דב חנין: זה לא פותר אותנו מאחריות להתקדם עם פתרון בעיות.

דב חנין: אני מסתכל פה על כותרת הדיון הזה, חבר הכנסת אבו עראר – אתה בוודאי תפרט – אנחנו מדברים על מחיר גבוה של חיי ילדים.

דב חנין: בלי קשר לוויכוח כן הכרה, לא הכרה, באיזו צורה כן ובאיזו צורה לא, אנחנו לא יכולים להמשיך להשלים עם מציאות שבה ילדים נפגעים.

דב חנין: גם מבוגרים נפגעים בגלל בעיות של העדר כבישים וכדומה.

דב חנין: זה כיוון הדיון שלנו בישיבה הזו.

דב חנין: אנחנו לא נוכל בישיבה הזו לנהל דיון כללי על סוגיית הכפרים הלא-מוכרים.

דב חנין: אנחנו ננסה להתמקד בשאלה איך בתוך המציאות הבלתי אפשרית והבלתי הגיונית, שעדיין קיימים בה כפרים לא-מוכרים, איך בתוך המציאות הזאת אנחנו יכולים לקדם פתרונות מעשיים של כבישים כדי שבני-אדם יוכלו לחיות ולא להיהרג ולא להיפצע, בוודאי לא ילדים.

דב חנין: חבר הכנסת אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי, דב חנין, יושב-ראש הוועדה ואני מודה גם לחבר הכנסת מסעוד גנאים שהגיע לכאן ולכל הנוכחים.

טלב אבו עראר: כפי שציין חברי, חבר הכנסת דב חנין, ידוע לכולנו שהמדינה מזניחה 80,000 תושבים מאזרחיה ביישובים הבלתי מוכרים, מפקירה אותם ללא רווחה, ללא בריאות, ללא מים, ללא חשמל.

טלב אבו עראר: וכל זה כדי להביא אותם למצב שהם יסכימו לעבור למקום שהמדינה רוצה.

טלב אבו עראר: לרכז אותם, לנשל כמה שיותר מהקרקעות.

טלב אבו עראר: זו הכוונה ולכולנו היא ידועה.

טלב אבו עראר: לכל העולם ידוע הדבר הזה.

טלב אבו עראר: אבל הדבר החמור הוא שאין כניסות ליישובים הללו.

טלב אבו עראר: אין גישות לבתי הספר.

טלב אבו עראר: הרי כל ילד בישראל זכאי לחינוך, לבריאות ולרווחה וזה לא קשור אם יש בעיית קרקעות או אין בעיה.

טלב אבו עראר: כל אדם, כל אזרח, כל תלמיד באשר הוא, זכאי לשירותים הבסיסיים המינימליים האלה.

טלב אבו עראר: המצב הוא שאין כניסות ליישובים, אין כבישים ביישובים הבלתי מוכרים, דבר שמסכן חיי אדם ובמיוחד תלמידים.

טלב אבו עראר: בשנים האחרונות נהרגו כמה ילדים כתוצאה מהעדר כבישים ודרכי גישה.

טלב אבו עראר: גם העדר אמצעי בטיחות.

טלב אבו עראר: ילד שהיה בדרכו לבית-הספר באוטובוס, הוציא את הראש שלו מהחלון.

טלב אבו עראר: בא אוטובוס אחר, חלף על פני האוטובוס הזה וממש מחץ אותו והרג אותו.

טלב אבו עראר: נהרג במקום.

טלב אבו עראר: ילדה בת שבע, רק לפני פחות מחודש בחזרתה מבית הספר נדרסה על-ידי אוטובוס בשביל עפר שם.

טלב אבו עראר: הרבה תאונות דרכים היו גם כתוצאה מהתחברות פיראטית לכביש הראשי, לציר הראשי.

טלב אבו עראר: אין שם לא שלטים ולא צומת ולא רמזור.

דב חנין: בוקר טוב, חבר הכנסת סעדי.

טלב אבו עראר: היישובים האלה גם נחסמים בימי גשם, בימי החורף כי יש שם ואדי שחוסם את הכביש.

טלב אבו עראר: ואז כל תושביו, כל תושבי היישוב הזה מתנתקים מהעולם.

טלב אבו עראר: אדם שזקוק לטיפול, זקוק לעזרה – אמבולנס לא יכול להיכנס לשם, לא יכול להגיע לשם כי אין גישה.

טלב אבו עראר: היישוב כולו חסום.

טלב אבו עראר: גם התלמידים, בימי הגשם לא הולכים לבית הספר.

טלב אבו עראר: לא לומדים.

טלב אבו עראר: הם לא לומדים.

טלב אבו עראר: זה לוקח לעתים יום, יומיים, שבוע או שבועיים שהם לא מגיעים לבית הספר ומפסידים.

טלב אבו עראר: גם האוטובוסים לא נכנסים לתוך היישובים כדי להסיע את התלמידים אלא ממתינים בכביש הראשי.

טלב אבו עראר: התלמידים מחכים בצדי הכביש, דבר שחושף אותם לסכנת חיים מכלי הרכב שעוברים שם.

טלב אבו עראר: זה מצב קטסטרופלי.

אוסאמה סעדי: אין שם תחבורה ציבורית?

טלב אבו עראר: איזה תחבורה ציבורית?

טלב אבו עראר: איפה יש?

אוסאמה סעדי: לא באוטובוסים.

טלב אבו עראר: לא באוטובוסים, אולי על חמורים.

טלב אבו עראר: חברים, עד שנגיע לפתרון לגבי הקרקע, אם נגיע, הרי זה תלוי במדינת ישראל אם היא מתכוונת לנהל משא ומתן ענייני עם האוכלוסייה הבדואית בנגב.

טלב אבו עראר: כולנו רוצים ושואפים לחיות חיים מכובדים וגם שהילדים שלנו ירגישו את זה ויחיו חיים טובים.

טלב אבו עראר: אבל מה?

טלב אבו עראר: לא על חשבוננו, על חשבון היישובים שלנו.

טלב אבו עראר: הרי מה זאת אומרת שמדינת ישראל עוקרת יישוב ערבי ומקימה שם יישוב יהודי?

טלב אבו עראר: זה רק העובדה שאנחנו ערבים, שאנחנו בדואים, מתכוונת מדינת ישראל לגרש אותנו משם וליישב שם יהודים.

טלב אבו עראר: זאת הכוונה.

טלב אבו עראר: אפשר לדעת מהמדיניות של הממשלה ומהתכניות של הממשלה בנגב, אפשר לגלות ולהסיק את המסקנות הנכונות.

טלב אבו עראר: הבדואים לא פולשים, הבדואים היו שם לפני קום המדינה וכל הזמן מציירים אותנו כפולשים, כשודדי קרקעות.

טלב אבו עראר: אנחנו, הקרקע שלנו.

טלב אבו עראר: מה אנחנו מבקשים?

טלב אבו עראר: מבקשים להכיר בנו.

טלב אבו עראר: אם מדינת ישראל מכירה בחוות בודדים, אם מדינת ישראל מעודדת יהודים לעבור לנגב, אין לי בעיה עם היהודים.

טלב אבו עראר: שיגורו שם, אבל שנחיה ביחד.

טלב אבו עראר: אם תושבי אום אל חיראם ביקשו אפילו שכונה ביישוב חיראם, המדינה סירבה.

טלב אבו עראר: זה אומר שיש כאן גזענות, יש כאן הפליה.

טלב אבו עראר: ולכן אנחנו מבקשים לתקן את המצב הקיים ולפחות לשמור על חיי ילדינו בכך שהמדינה לפחות תתחיל בכניסות ליישובים או בגישה עד לבתי הספר.

טלב אבו עראר: שילדינו ירגישו בבטחה וזה מה שאנחנו מבקשים.

טלב אבו עראר: אני מאפשר לשאר החברים שידברו.

טלב אבו עראר: נמצא אתנו עטייה אלאעסם, יושב-ראש מועצת הכפרים הבלתי מוכרים וגם ד"ר ת'אבת אבו ראס.

טלב אבו עראר: גם שמוליק כאן.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: ברוכים הבאים לכל האורחים שלנו מהנגב.

דב חנין: אני מברך אתכם במיוחד על היכולת שלכם להגיע למרות המחסור בכבישים בשעה כל-כך מוקדמת.

דב חנין: אולי דווקא השעה המוקדמת מסייעת להגעה בכניסה לירושלים.

דב חנין: מר עטייה אלאעסם, ברוך הבא, יושב-ראש המועצה של הכפרים הלא-מוכרים בנגב.

דב חנין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: בואו ננסה כולנו להיות מאד ממוקדים.

דב חנין: אנחנו מכירים את הבעיה הגדולה, אבל אנחנו ננסה להיות מאד ממוקדים כרגע בהיבט של כבישים ודרכי גישה, כמו שחבר הכנסת אבו עראר הציג, כדי להיות גם מעשיים.

<עטייה אלאעסם: בוקר טוב לכולם, תודה לך, היושב-ראש, תודה לחברי הכנסת, בקשר לכבישים למרכזי השירותים ביישובים הלא-מוכרים, נעשה שינוי בחוק בשנת 2007, שמאפשר את זה.

<עטייה אלאעסם: ב-2009 הקציבו לזה תקציב, לעשות דרכי כניסה לכל בתי הספר ומרכזי השירותים, אבל יש לנו בעיה.

<עטייה אלאעסם: יש החלטות אבל אין ביצוע.

<עטייה אלאעסם: הפער בין החלטה לביצוע הוא גדול.

<עטייה אלאעסם: יש החלטות לעשות דרכי כניסה לכל בתי הספר בכפרים הבדואים ויש תקציבים לזה, אבל לא מבצעים את זה.

<עטייה אלאעסם: הם מקריבים את הילדים שלנו, הילדים של הבדואים, בגלל התקציב או בגלל מבט פוליטי ומדיני, שהמדינה לא רוצה לתת לנו.

<עטייה אלאעסם: המדינה רוצה שהעונש על הילדים הבדואים ימשיך עד שיתקפלו מהמקום שלהם ויעברו לאן שהמדינה והרשות רוצות.

<עטייה אלאעסם: אני חושב שהרשות היא מחסום בפתירת הבעיה של הכבישים וגישות לבתי ספר ולמרכזי שירותים.

<עטייה אלאעסם: הכבישים האלה, כמו שאמר חבר הכנסת טלב אל עראר, גבו מחיר כבד מאד.

<עטייה אלאעסם: ילדים נהרגו בגלל הכבישים והדרכים.

<עטייה אלאעסם: אלה לא דרכים ואני לא רוצה להרחיב בזה.

<עטייה אלאעסם: אני חושב שעם כל ההחמרה והתנאים לאוטובוסים חדשים ונמוכים, הם לא יוכלו בכלל להיכנס בעוד כמה שנים לכפרים הלא-מוכרים.

<עטייה אלאעסם: אז הילדים שלנו לא יוכלו לנסוע בכלל באוטובוסים לבתי הספר כי אוטובוס נמוך אין לו שם כביש, אין לו דרך מסודרת.

<עטייה אלאעסם: החברה לא תשלח את האוטובוסים שלה.

<עטייה אלאעסם: אם אנחנו, התושבים, הולכים ומתקנים את הדרכים האלו, אם אנחנו עושים גשר מרצפת בטון שאוטובוס יכול לעבור עליו, הרשות ומשרד הפנים באים עם צו הריסה ומזיזים אותו מהדרך.

<עטייה אלאעסם: הם עוד מקשים על הילדים יותר ויותר.

<עטייה אלאעסם: ההצעה שלי, אנחנו יודעים שלא יכולים לעשות אספלט לכל הכבישים ביישובים הלא-מוכרים, אבל יש דרכים ראשיות שהם יכולים לעשות את זה.

<עטייה אלאעסם: ויש החלטות.

<עטייה אלאעסם: אפשר לסלול דרכי גישה, ליישר אותן לפחות.

<עטייה אלאעסם: לעשות אותן מחומרים שהם לא אספלט כדי שזה יקל על הילדים ויקל גם על האוטובוסים שנכנסים ומסיעים את הילדים לבתי הספר.

<עטייה אלאעסם: אנחנו יודעים שעשרות אלפי תלמידים מוסעים בכל יום בדרכים המסוכנות האלה.

<עטייה אלאעסם: המדינה והרשות יודעים על הסכנה הטמונה הזאת, אבל לצערי הרב, ילדים בדואים לא כל-כך חשובים להם כשנהרג אחד כל כמה חודשים.

<עטייה אלאעסם: זה לא כל-כך חשוב.

<עטייה אלאעסם: המצב הקשה והאבסורדי הזה נמשך וזה לא יכול להימשך כי אנחנו באמת חושבים בעתיד – יש לנו כבר התארגנות – שאם המדינה לא תסדר את הכבישים האלה, אנחנו לא נשלח את הילדים לבתי הספר.

<עטייה אלאעסם: אנחנו פשוט שולחים אותם לסכנת חיים שם בדרך.

דב חנין: מר אלאעסם, יש לכם נתונים שאומרים כמה בתי ספר קיימים היום שאין אליהם דרכי גישה מסודרות ותקינות?

<עטייה אלאעסם: כן.

<עטייה אלאעסם: רוב בתי הספר, אין אליהם דרכי גישה.

דב חנין: בעצם אנחנו מדברים על בתי ספר שהמדינה מפעילה אליהם הסעות תלמידים מכל מיני מקומות, אבל ההסעות האלה נוסעות על דרך שהיא לא דרך גישה מסודרת.

דב חנין: דרך-לא-דרך.

<עטייה אלאעסם: נכון.

<עטייה אלאעסם: אפילו ביישובים שקיבלו הכרה אין כבישים סלולים לאוטובוסים.

<עטייה אלאעסם: אם זה אבו תלול, אם זה מכחול, מה שנקרא מרעית.

<עטייה אלאעסם: יש בית ספר אלאמל, שהיה אמור לקבל כביש לפני כמה שנים, יש תקציב והכול.

<עטייה אלאעסם: יש לנו בית ספר ביר אל בשאש.

דב חנין: מתוך השמות שאדוני אומר, חלק מהמקומות הם של כפרים שכבר מוכרים.

דב חנין: אני אבקש ממך, אדוני, אם אתם יכולים לשלוח אלינו לוועדה שלוש רשימות.

דב חנין: רשימה אחת של בתי ספר ביישובים שהם כפרים מוכרים, שאין להם דרכי גישה מסודרות.

דב חנין: זאת פשוט שערורייה.

דב חנין: אם הכפר כבר מוכר, בכלל אין שום סיבה ואפילו לא תירוץ למנוע כביש גישה.

דב חנין: רשימה שנייה של בתי ספר שנמצאים ביישובים לא מוכרים ואליהם אין דרכי גישה מסודרות.

דב חנין: ורשימה שלישית, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת אבו עראר בפתיחת הדיון, רשימה של יישובים, גם מוכרים וגם לא-מוכרים, שההתחברות שלהם אל הכביש הראשי איננה מוסדרת.

דב חנין: מבחינתי, זה לא משנה אם הם מוכרים או לא מוכרים כי ברגע שמתחברים לכביש ראשי, זאת בעיה של כולם.

דב חנין: נקודת ההתחברות חייבת להיות מסודרת, ולא משנה מי מתחבר.

דב חנין: מי שמתחבר לכביש ראשי צריך להתחבר בצורה מסודרת.

דב חנין: על זה לא יכול להיות ויכוח ואין אפילו טיעון למה לא לעשות את זה בצורה מסודרת.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: ד"ר תאבת' אבו ראס, מנכ"ל שותף של יוזמות קרן אברהם.

דב חנין: זאת הזדמנות, אדוני, להביע הערכה לפעילות שלכם ושלך באופן אישי.

דב חנין: אתה מלווה את הנושא הזה הרבה שנים אז אנחנו שמחים שאתה בא לסייע גם קצת לוועדת הכלכלה.

טלב אבו עראר: דרך אגב, הוא בדואי.

דב חנין: כל הכבוד.

דב חנין: כן, כן, אנחנו מכירים כבר בערך שבוע.

<ת'אבת אבו ראס: בימים אלה אנחנו מציינים שנתיים למלחמה בעזה.

<ת'אבת אבו ראס: אני מזכיר לכם שהמרחב הזה בין באר-שבע, דימונה וערד מוגדר כשטח פתוח.

<ת'אבת אבו ראס: כאן מתחילה הבעיה.

<ת'אבת אבו ראס: שטח פתוח עם מעל ל-70,000 תושבים.

<ת'אבת אבו ראס: אין אח ורע במדינה למקרה כזה של שטח פתוח עם עשרות אלפי תושבים.

<ת'אבת אבו ראס: כאן מתחילה הבעיה.

<ת'אבת אבו ראס: בעיה שנייה, שדוח מבקר המדינה דיבר על היישובים שהוכרו, שאינם מפותחים ולמה הם לא מפותחים.

<ת'אבת אבו ראס: הוועדה סיירה בכפרים לפני שבועיים כך שהבעיה היא לא רק בכפרים הלא-מוכרים אלא בכפרים שגם הוכרו, שחלקם בלי תשתיות.

<ת'אבת אבו ראס: כאן הוזכר אבו תלול, שהוא כפר כן מוכר אבל אין כביש גישה.

<ת'אבת אבו ראס: אני רוצה לאחל לצוות החדש שמטפל בעניין הצלחה, אבל, חברים, אי אפשר להגיד כל פעם – אתם יודעים מה?

<ת'אבת אבו ראס: יש כסף.

<ת'אבת אבו ראס: המדינה מקצה כסף.

<ת'אבת אבו ראס: הכסף הזה מוחזר, לצערי הרב, כאשר הכסף הזה היה צריך להיות מושקע בכבישים ובמקומות אחרים.

<ת'אבת אבו ראס: אני לא אחזור ואדגיש שחינוך זה זכות.

<ת'אבת אבו ראס: הבעיה היא לא רק תלמידים, ילדים שהם הנפגעים הראשונים.

<ת'אבת אבו ראס: הבעיה היא של התושבים ואיכות החיים ביישובים האלה.

<ת'אבת אבו ראס: אי אפשר להמשיך ולטעון שהכפרים האלה לא מפותחים ולא נפתרה הבעיה.

<ת'אבת אבו ראס: עד שתיפתר הבעיה חייב להיות פתרון לאנשים האלה שם.

<ת'אבת אבו ראס: יש שם מלכוד 22.

<ת'אבת אבו ראס: אי אפשר לתאר את המצב.

<ת'אבת אבו ראס: דרך אגב, כ-25,000 תלמידים מוסעים במרחב הזה.

<ת'אבת אבו ראס: 25,000 תלמידים.

<ת'אבת אבו ראס: המדינה הייתה יכולה להקים כל שנה חמישה בתי ספר בכסף הזה ואז היא הייתה פותרת את בעיית כל ההסעות האלה.

<ת'אבת אבו ראס: נניח שזכיין מקבל קו מסוים ומסיע אלף או אלפיים תלמידים.

<ת'אבת אבו ראס: אתם חושבים שהוא ישלח לשם אוטובוסים מודל 2016 לכבישים האלה?

<ת'אבת אבו ראס: בטח, במכרז הוא יעמוד בקריטריונים ויום למחרת הוא ישלח אוטובוסים רעועים שיכולים להביא אסונות והביאו אסונות בסופו של דבר.

<ת'אבת אבו ראס: אני חושב שהוועדה תעקוב אחרי הדבר הזה.

<ת'אבת אבו ראס: הוועדה גם תסייר שם ותעקוב אחרי מה שקורה.

<ת'אבת אבו ראס: יש לא רק בית ספר אחד או שניים.

<ת'אבת אבו ראס: יש הרבה בתי ספר.

<ת'אבת אבו ראס: שומעים: תנו לנו הזדמנות.

<ת'אבת אבו ראס: אני בעד לתת הזדמנות שהדבר הזה יתוקן, אבל אי אפשר להמשיך שנים על גבי שנים בלי לפתור את הבעיה הזאת.

<ת'אבת אבו ראס: תודה רבה.

דב חנין: תודה רבה לך.

אוסאמה סעדי: יש לי בתשע ועדת כנסת, אז אבקש לדבר.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: בבקשה, חבר הכנסת סעדי, בקצרה.

אוסאמה סעדי: בוקר טוב חברים, חברי, ד"ר טיבי, תמיד היה נוהג לומר, וזאת כבר אמרה שטבועה בשמו, שבחברה הערבית הכול זפת חוץ מהכבישים שלא מזופתים.

אוסאמה סעדי: את זה הוא אמר על טייבה ועל יישובים ערביים בגליל, במשולש, אבל כנראה אנחנו צריכים להעביר את אדון רשרש שיהיה תושב קבע ולתת לו צו ריתוק.

אוסאמה סעדי: אני אדבר עם שר התחבורה, אדוני היושב-ראש, להעביר אותו ולרתק אותו בנגב, בכפרים הבלתי מוכרים, עד שישלים את העבודה, יזפת את כל הכבישים ויסלול את כל הכבישים.

אוסאמה סעדי: אדוני, שמענו מספרים זוועתיים על תאונות חצר.

אוסאמה סעדי: בתאונות חצר ילדים נדרסים למוות וזה כמעט מאה אחוז בחברה הערבית, במיוחד ביישובים בנגב וביישובים הלא-מוכרים.

אוסאמה סעדי: ביקרנו בחלק מהכפרים האלה וגם היה סיור שארגן חברי, טלב אבו עראר, שהוא באמת תמיד יוזם בדברים האלה.

אוסאמה סעדי: אני מודה לו.

אוסאמה סעדי: גם היינו באבו תלול וראינו שהיה צריך לרדת מהכביש הראשי דרך תלולית וגבעות, ממש סכנת נפשות.

אוסאמה סעדי: אנחנו בעצמנו בקושי הצלחנו להגיע לכפר הזה, שהוא כפר מוכר.

אוסאמה סעדי: היינו באום אל חיראם ובאמת צריך אולי משאית או בולדוזר על מנת להגיע ליישוב הזה.

אוסאמה סעדי: עכשיו קיבלנו הודעה שכוחות ההרס מתכוננים, כנראה, לבצע הריסות באום אל חיראם.

אוסאמה סעדי: זאת הזדמנות לקרוא לחזור מהכוונה של עקירת יישוב שלם.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על חיים ורק שלשום היה דיון בוועדת הפנים, שהשתתפנו בו כולנו, וקראנו על החלטת הממשלה להקים יישובים חדשים.

אוסאמה סעדי: כולנו תמכנו והייתה המלצה והחלטה של ועדת הפנים.

אוסאמה סעדי: גם ראשי ערים יהודיים, דימונה וערד, שבמקום להזרים 400-300 מיליון שקל לבניית יישובים חדשים, צריך לתת את כל הכסף הזה או את כל התקציבים לפיתוח הכפרים המוכרים והלא-מוכרים הקיימים.

אוסאמה סעדי: במקום לבנות חדשים, בואו ניתן תקציב.

אוסאמה סעדי: לכן אני חושב שצריך לצאת למסע והנתונים שביקשת חשובים מאד.

אוסאמה סעדי: מדובר בעשרות אלפי תלמידים, שאנחנו יודעים שהם צריכים לפעמים ללכת ברגל מספר קילומטרים על מנת להגיע לבתי הספר שלהם.

אוסאמה סעדי: מצב כזה הוא בושה למדינת ישראל במאה העשרים ואחת.

אוסאמה סעדי: תודה.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על קיום הדיון החשוב הזה.

מסעוד גנאים: ברוכים הבאים לכל הנוכחים.

מסעוד גנאים: זאת לא פעם ראשונה שנדרשנו לסוגיה הזאת, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: כבר שנים אנחנו פועלים בהתכתבויות עם השרים ועם המשרדים.

מסעוד גנאים: הייתי פעם בוואדי אל נעם, ביקרתי שם בבתי ספר לפני ארבע-חמש שנים.

מסעוד גנאים: ראיתי את הכבישים הרעועים, שהם לא כבישים בכלל.

דב חנין: אגב, גם יישוב שנמצא בתהליך הכרה.

מסעוד גנאים: נכון, בתהליך הכרה.

מסעוד גנאים: שלחתי לשר החינוך בשעתו, גדעון סער, את השאלה הבאה.

מסעוד גנאים: בסוף, אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על סוגיה שהיא מאד עקרונית ושאלה עקרונית.

מסעוד גנאים: השאלה היא: אם אתה לא מכיר במקום, זה אומר שאתה לא מכיר בזכויות יסוד של האדם שחי שם?

מסעוד גנאים: האם אתה לא מפריד בין זה שאתה לא מכיר מוניציפלית, מנהלית, פוליטית וכן הלאה בכפר, זה גורם לך לא להכיר בצרכי החיים הבסיסיים שלו?

מסעוד גנאים: אני חושב שזו השאלה.

מסעוד גנאים: אתה צריך לתת לאנשים מים, כבישים וחינוך.

מסעוד גנאים: אלה זכויות בסיסיות בין אם אתה מכיר במקום או לא מכיר במקום.

מסעוד גנאים: אדם שחי שם, מגיעות לו הזכויות האלה ואתה, כמשרד, אתה כאחראי, כמדינה חייב לספק לו את הזכויות הבסיסיות האלה כדי לחיות את החיים שלו.

מסעוד גנאים: אלה זכויות אדם.

מסעוד גנאים: זכות למים, זכות לחינוך, זכות לנגישות.

מסעוד גנאים: את כל שאר הדברים אמרנו הרבה פעמים בעבר בקשר לכבישים, בקשר לגישות.

מסעוד גנאים: אני רק מציע שנתמקד בסוגיה הזאת משום שכאשר אנחנו פותחים עם העניין של כבישי גישה, נפתחת כל הסוגיה של הנגב והקשר עם המדינה.

מסעוד גנאים: אני מציע שנתמקד בזה כולנו, אם זה בכנסת ואם זה בדרג המקצועי.

מסעוד גנאים: נתמקד בסוגיה הזו – כבישי גישה לבתי ספר וליישובים, ונלך בה עד הסוף.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אני רוצה לתת את רשות הדיבור למעגל אלהאשלה.

דב חנין: ברוך הבא, אדוני.

דב חנין: אמרתי את השם נכון?

<מעיגל אלהאשלה: כן.

<מעיגל אלהאשלה: בוקר טוב לכולם, אני מאד שמח לבוא לכאן ושבאמת אנשים עם מצפון ישמעו אותנו.

<מעיגל אלהאשלה: יושב לידי מוחמד אבוגודה, שהוא קרוב משפחה של אותה ילדה שנהרגה לפני כשלושה שבועות.

<מעיגל אלהאשלה: אחד הדברים שאני באמת רוצה לדבר עליהם זה הקמת הגנים בכפרים הבלתי מוכרים.

<מעיגל אלהאשלה: לא יעלה על הדעת שילד בן שלוש וחצי וילד בן חמש – גן טרום חובה וגן חובה – ייסעו באוטובוס בדרך עם טלטולים, יחד עם ילדים שהם בחטיבת ביניים או בתיכון.

<מעיגל אלהאשלה: כל הילדים האלה נכנסים לאוטובוס אחד כמו סרדינים ומוסעים.

<מעיגל אלהאשלה: המדינה יכולה להקים בכל יישוב בית ספר באישור חריג.

<מעיגל אלהאשלה: והיו דברים כאלה.

<מעיגל אלהאשלה: בהתחלה היו 13 בתי ספר וכולם בכפרים בלתי מוכרים.

<מעיגל אלהאשלה: כולם קיבלו אישורים חריגים ממשרד הפנים.

<מעיגל אלהאשלה: היום בצומת שוקת בדרך לכאן ראינו את הכוחות נכנסים ללקיה וחלק מהכוחות נכנסים לחורה להרוס בתים.

<מעיגל אלהאשלה: אנחנו לא יודעים למי הרסו, אבל הרסו משפחות, לא הרסו בתים.

<מעיגל אלהאשלה: למען האמת, העלות של ההסעות – כל יום יוצאות אלף הסעות.

<מעיגל אלהאשלה: אני רוצה להזמין כל אדם שיש לו מצפון לבוא יום אחד לבית הספר ולראות שם מלחמה, לא בית ספר.

<מעיגל אלהאשלה: אתה רואה אוטובוסים נוסעים במהירות כדי לאסוף עוד ולהביא עוד ילדים לבית הספר.

<מעיגל אלהאשלה: אתה רואה עשרות אוטובוסים.

<מעיגל אלהאשלה: יש בוואדי אל נעאם 2,000 תלמידים.

<מעיגל אלהאשלה: 90% מהם מוסעים ב-35-30 אוטובוסים בדרכי עפר.

<מעיגל אלהאשלה: זאת סכנה לילדים.

<מעיגל אלהאשלה: אני חושב שאנחנו הבדואים נכשלנו.

<מעיגל אלהאשלה: נכשלנו להגיע ליהודים שבאמת רוצים לעזור לנו, ויש אנשים כאלה.

<מעיגל אלהאשלה: מי שעומד בפנינו זה התקשורת.

<מעיגל אלהאשלה: אנחנו יודעים שיש אנשים טובים במדינה ויודעים שיש אנשים עם מצפון במדינה והם באמת רוצים לעזור.

<מעיגל אלהאשלה: והם רבים, לא מעטים.

<מעיגל אלהאשלה: אתמול היה סקר ומאד שמחתי לשמוע אותו.

<מעיגל אלהאשלה: גם מהימין במדינת ישראל, כשאמרו להם שהבדואים מבקשים 3% מהקרקע שלהם, לא 40%, לא 25% אלא 3% מהקרקע שלהם, אנשים שינו את דעתם.

<מעיגל אלהאשלה: אז יש תקווה.

<מעיגל אלהאשלה: אני באמת רוצה שאנשים יגיעו ויראו את הבעיה במו עיניהם.

<מעיגל אלהאשלה: זה יותר טוב מאשר לדבר כל היום.

<מעיגל אלהאשלה: תודה לכם.

דב חנין: תודה, תודה אדוני.

דב חנין: מיד נעבור גם לנציגים נוספים.

דב חנין: שמוליק דוד, בקצרה, בבקשה.

<שמואל דוד: אני רוצה להזכיר לאדוני כי השופט חשין היה ידוע בפסקי דין מאד מליציים, אבל יש לו פסק דין אחד מאד קצר ומאד חשוב בעניין אל פורעה.

<שמואל דוד: בעניין הזה הוא התבקש לפסוק לגבי הכביש לבית הספר.

<שמואל דוד: הוא כתב משפט מאד חשוב.

<שמואל דוד: הוא אמר שאותה מדינה שמקימה בית ספר, שומה עליה להקים כביש לבית הספר, וזה מובן מאליו.

<שמואל דוד: הוא לא נזקק למילים יפות ולמשפטים מורכבים כדי להסביר את הסוגיה הפשוטה הזאת.

<שמואל דוד: מאז היה פסק דין נוסף.

<שמואל דוד: הייתה תביעה מפורטת בעניין שבעה בתי ספר.

<שמואל דוד: התביעה הזאת הגיעה להחלטת ממשלה שפירטה תקציבים לכל אחד מבתי הספר האלה ופירטה היכן צריך להקים בתי ספר.

<שמואל דוד: זה היה ב-2009 ומאז חלפו שבע שנים והדבר הזה עוד לא נסגר.

<שמואל דוד: הדבר המאד פשוט הזה, שהמדינה התחייבה בפני בג"ץ.

דב חנין: אותם שבעה בתי ספר עדיין לא - - -

<שמואל דוד: אני מציע שאנשי משרד התחבורה ואנשי הרשות להתיישבות ייתנו כאן תשובות לגבי כל אחד מבתי הספר שבהם מדובר, עד כמה המלאכה הזאת הושלמה.

<שמואל דוד: ובראש ובראשונה כפרים מוכרים שצריך לתת לגביהם תשובות.

<שמואל דוד: הכביש לוואדי אל נעם זה סאגה שמתמשכת וכל פעם מספרים לנו: כן, פיזרנו על השטח מצעים.

<שמואל דוד: אבל ברגע שמגיע הגשם הראשון, המצעים האלה נעלמים מהשטח ונשארים האבנים והבורות.

<שמואל דוד: הוואדיות בנגב מתמלאים במים ופתאום התלמידים לא מגיעים לבית הספר ימים שלמים כי אי אפשר להגיע לבית הספר.

<שמואל דוד: פעם אחר פעם אנחנו רואים את התמונה הזאת והתשובות הן מצחיקות, לא רציניות, לא מכובדות ולא ענייניות.

<שמואל דוד: אני חושב שהדבר הראשון הוא פשוט לדווח על מה שהתבצע בעקבות החלטת הממשלה.

<שמואל דוד: הוצגו בפנינו בכל מיני שלבים כל מיני תכניות.

<שמואל דוד: חלק מהדרכים אכן נסללו וחלקן עדיין, עד היום הזה, לא.

<שמואל דוד: אנחנו מצפים לתשובות ענייניות האם שבע שנים לא מספיקות כדי לפתור בעיה כזאת.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: אנחנו נתחיל בסבב של התייחסויות גם של נציגי הממשלה ונשלב גם ארגונים נוספים.

דב חנין: מי מכם רוצה לפתוח?

דב חנין: קודם כל אני רוצה לשמוע קצת נתונים מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<אבי אזולאי: בוקר טוב, אני מנהל מרחב דרום ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים ואני אתן קצת נתונים.

<אבי אזולאי: המעורבות של המגזר הבדואי בדרום בתאונות דרכים, אם אנחנו לוקחים נתונים מ-2011 עד היום, מדובר בקרוב ל-200 תאונות קטלניות.

דב חנין: 200 תאונות קטלניות.

<אבי אזולאי: 200 תאונות קטלניות עם מעורבות של נהגים בדואים בדרום.

<אבי אזולאי: מתוכן, 140 תושבים בדואים נהרגו בתאונות האלה, אבל נהרגו גם תושבים שהם לא בדואים.

<אבי אזולאי: אנחנו מדברים על תאונות של ילדים, מגיל אפס עד 14 – היו 32 ילדים הרוגים מהמגזר הבדואי בתקופה הנדונה.

<אבי אזולאי: מתוכם 20 ילדים הם בגילאי אפס עד 4, בתאונות חצר.

<אבי אזולאי: אלה הנתונים.

<אבי אזולאי: תאונות חצר לא קשורות בהכרח לנושא כבישי גישה לבתי הספר.

<אבי אזולאי: גילאי אפס עד 4 לא מגיעים לבית הספר והם נהרגים בחצר הבית.

<אבי אזולאי: אנחנו מטפלים בזה ויש תכנית הסברה.

<קריאה: גילאי אפס עד 4 אמורים להגיע לגן והם לא מגיעים לגן.

<קריאה: זה הסיפור.

<אבי אזולאי: אני מדבר אתך על כך שרובם בני שנה, חצי שנה ושנה וחצי.

<קריאה: ואני מדבר אתך על ילדים בני שלוש-ארבע שכלולים היום בחוק חינוך חובה ו-5,200 מתוכם לא מגיעים לגנים כי לא נבנים גנים בשכונות, כי לא נבנים גנים גם ביישובים שהוכרו לפני שנים.

דב חנין: אדוני, אתה מעלה נקודה מאד חשובה אבל היא לא במנדט שלנו כרגע בדיון הזה.

דב חנין: חבר הכנסת אבו עראר וגם אני וחברי כנסת נוספים נפנה לקיים דיון בוועדת החינוך בנושא הגנים, כי זו מציאות שצריך לטפל בה, אבל כרגע בואו ננסה להתמקד בנושא הכבישים.

<אבי אזולאי: אלו הנתונים.

<אבי אזולאי: נכון שלפני שלושה שבועות נהרגה ילדה בתאונה.

<אבי אזולאי: היא ירדה מההסעה של בית הספר במקום שאין בו כביש, אין בו סלילה ואין בו כלום.

<אבי אזולאי: כל נושא ההסעות גם של אל-קסום וגם נווה מדבר – אנחנו עובדים מול המועצות האזוריות המוכרות כי מול זה אנחנו יודעים לעבוד – יש לנו מערך הסברה שלם לנושא הסעות תלמידים.

<אבי אזולאי: מערך הסברה שלם כולל עם רכזי בתי ספר.

<אבי אזולאי: אבל יש בעיה של תשתית.

<אבי אזולאי: מגיעים אוטובוסים לבתי ספר שאין איפה להוריד את הילדים.

<אבי אזולאי: אין טרמינלים גם בגלל העניין של סטטוטוריקה לא מאושרת.

<אבי אזולאי: אם מהוועדה הזו תצא קריאה שאומרת שהיכן שמוקם בית ספר, גם אם הוא חריג וגם אם הוא תקני וגם אם הוא בשטח גלילי, שיהיה גם אישור לסלול אליו כביש.

<אבי אזולאי: כשאנחנו אומרים שזאת סכנת נפשות, אומרים לנו שאין סטטוטוריקה.

<אבי אזולאי: אנחנו גוף ממשלתי ואני לא יכול לעשות דברים נגד החוק.

<אבי אזולאי: גם אם יש כסף, אם העסק לא סטטוטורי, אנחנו עובדים מול המהנדסים גם של אל קסום ונווה מדבר.

<אבי אזולאי: הבעיות הסטטוטוריות הן בעיות קשות.

<אבי אזולאי: אנחנו יכולים לדבר פה ולהגיד למה לוקח כל כך הרבה שנים, אבל כביש 31 שהיה כביש דמים ואושר ב-1.2 מיליארד שקל לסלול אותו, הקטע הראשון מצומת שוקת עד מולדה היה תקוע ארבע שנים על סטטוטוריקה.

<אבי אזולאי: על תביעות, על תביעות בעלות ועל פינויים.

<אבי אזולאי: ארבע שנים היו תקועים שם.

<אבי אזולאי: עכשיו גומרים לסלול אותו.

דב חנין: מה המצב של הקטע הזה?

<אבי אזולאי: הוא בעבודות, הוא יסתיים.

<אבי אזולאי: כבר הסתדרו הדברים, אבל זה לקח שנים.

דב חנין: מתי כביש 31 יהיה לכול אורך הרצף גמור?

<אבי אזולאי: אני מאמין שבסוף 2017, כולל הרצף של החיבור עם כביש 6.

<אבי אזולאי: יהיה שם בסוף כביש מעולה, אבל חבל שזה לוקח כל כך הרבה זמן.

<אבי אזולאי: בתקופה הזאת שבה התעכבנו בגלל כל הדברים האלה היו לנו תאונות קטלניות בקטע הכביש הזה.

<אבי אזולאי: אני רוצה לחזור לכפרים.

<אבי אזולאי: רוב הכפרים מוכרים וברוב בתי הספר יש תשתית, יש הגעה ויש גישה.

<אבי אזולאי: יש בתי ספר שיש אתם בעיות סטטוטוריות והבעיה היא לאו דווקא כסף.

<אבי אזולאי: כשאני בא כרשות הלאומית לבטיחות בדרכים למשרד התחבורה, אומרים לי שיש תקציב.

<אבי אזולאי: קרן טרנר שמונתה כמנכ"לית, הייתה בתפקידה הקודם אחראית על כל נושא התשתיות.

<אבי אזולאי: היא אמרה שהיכן שנסדר את זה ואפשר יהיה לשים, כסף לא יעצור את העניין.

דב חנין: הכדור של הסטטוטוריקה, אצל מי הוא נמצא?

דב חנין: את הגב' טרנר אני מכיר היטב ואני יודע שהיא אשת ביצוע ממדרגה ראשונה.

דב חנין: היא יודעת לפלס דרכים גם במקום שאין כביש.

<אבי אזולאי: נכון.

<אבי אזולאי: ביורוקרטיה, ביורוקרטיה.

דב חנין: אבל איפה?

דב חנין: מי?

<אבי אזולאי: אני אגיד לך.

<אבי אזולאי: אם אני בא למקום ורוצה לעשות כביש ואומרים לי שהוא לא מאושר בתב"ע, אסור לי לסלול שם כביש.

<שמואל דוד: כן, אבל המדינה התחייבה לבג"ץ.

<שמואל דוד: לא אנחנו אלא המדינה התחייבה לבג"ץ לסלול כביש לבתי הספר בוואדי אל נעם.

<שמואל דוד: התחייבה לפני שבע שנים.

<שמואל דוד: נכון שאין שם פתרונות סטטוטוריים, אבל על מה יושבת ההתחייבות של הממשלה?

<שמואל דוד: זו התחייבות ריקה לבג"ץ?

<שמואל דוד: זאת החלטת ממשלה ריקה עם תקצוב ריק?

<יוסי מימון: לגבי ואדי אל נעם, שם הייתה החלטה להעתיק את בתי הספר של ואדי אל נעם מטווח הסיכון של רמת חובב ורמת בקע לאזור החדש של שגב שלום.

<יוסי מימון: סוללים כביש חיבור בעלות של 130 מיליון שקל מכביש 40 לוואדי אל נעם.

<יוסי מימון: היום ישנה התנגדות מוחלטת של תושבי ואדי אל נעם למעבר בתי הספר.

<יוסי מימון: ואין שם תביעות בעלות ואין שם שום עניין אחר.

<יוסי מימון: אני אתן דוגמה אחרת, את הכביש למולדה.

דב חנין: רגע, כרגע יש בתי ספר בוואדי אל נעם.

<יוסי מימון: כרגע פועלים על העתקת בתי הספר למבנים קבועים – בית ספר תיכון, שני בתי ספר יסודיים ו-20 וכמה כיתות גן.

<יוסי מימון: קריאה אתם עושים את זה כדי להעתיק את האנשים כולם משם.

<יוסי מימון: רגע, חבר'ה, אי אפשר להיכנס כל פעם להיבט הפוליטי של העניין הזה.

<יוסי מימון: הנושא של העתקת ואדי אל נעם, במקום שאין בו תביעות בעלות, באדמת מדינה לחלוטין, היה כתוצאה מפניית התושבים בגלל הסיכון של רמת חובב.

טלב אבו עראר: אבל את זה כבר עברנו, מכובדי.

טלב אבו עראר: הולכים להקים יישוב על זה וצריך להעביר את בתי הספר.

טלב אבו עראר: אוטוטו מכירים ביישוב ואדי אל נעם.

<יוסי מימון: הלוואי שיסכימו התושבים לעבור ליישוב חדש, מוכר וסטטוטורי.

<יוסי מימון: אני אומר לאדוני היושב-ראש שגם אחרי שהיישוב הזה יוקם והמגרשים יהיו בנויים, מוכרים ומסודרים, אני לא בטוח שהתושבים יעברו.

<יוסי מימון: אני אתן דוגמה נוספת שהיום נפתרת במולדה.

<יוסי מימון: מחברים כביש גישה לבית ספר במולדה, 50 מטר כביש ויש שם תביעת בעלות.

<יוסי מימון: תובע בעלות לא מוכן שיעברו לו על הקרקע.

דב חנין: אבל יש כלים למדינה.

דב חנין: באמת.

דב חנין: תביעת בעלות?

דב חנין: אני לא צריך ללמד אותך.

<יוסי מימון: הבעיה הגדולה היא שרוב הקבלנים שעובדים שם הם קבלנים בדואים.

<יוסי מימון: כשקבלן בדואי מקבל איום, הוא פשוט קם והולך.

<יוסי מימון: היום יש מנכ"ל חדש לרשות עם גישה אחרת.

<יוסי מימון: כשמגיעים לעבודות ויש הפרעה של תובע בעלות כלשהו, מגיעה משטרה, וזה מה שנעשה היום במולדה.

<יוסי מימון: כביש הגישה הזה לבית הספר והחיבור לחשמל יהיה ב-1 בספטמבר השנה.

<יוסי מימון: לא יהיו יותר מצבים שהיו בארבע-חמש השנים האחרונות.

טלב אבו עראר: תובעי בעלות מתנגדים גם להריסת בתים והורסים בתים, נכון?

<יוסי מימון: זה לא קשור.

דב חנין: חבר הכנסת אבו עראר אומר, אדוני, שכאשר אתם רוצים, אתם עושים דברים גם אם התושבים הבדואים מתנגדים.

דב חנין: אני רוצה לחדד את השאלה, ברשותך.

דב חנין: אני אחדד את השאלה ואדוני ישיב.

דב חנין: כשאתם מחליטים לעשות משהו, אתם עושים אותו גם אם התושב מתנגד ואפילו אם זה דבר מאד מאד משמעותי כמו הריסת בית של בן-אדם.

דב חנין: פה אתה אומר לי שבגלל שאדם מתנגד, אני לא יכול לקדם כביש כי זאת אדמה שלו והוא תובע בעלות.

דב חנין: אני אומר שיש פה איזשהו פער בין ההתנהלות של אותה מערכת כשמדובר בהריסת בית לבין סלילת כביש.

טלב אבו עראר: הם מחפשים סיבות.

<יוסי מימון: אתם לא מבחינים בין הגופים השונים של המדינה.

<יוסי מימון: הרשות לפיתוח והסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב, התפקיד שלה הוא פיתוח והסדרת התיישבות הבדואים בנגב.

<יוסי מימון: הרשות לא מתעסקת באכיפה.

<שמואל דוד: זה לא נכון וגם מבקר המדינה אומר שזה לא נכון.

<שמואל דוד: מבקר המדינה, בדוח האחרון שלו אומר - - -

<יוסי מימון: תצטט לי בבקשה את מבקר המדינה.

<שמואל דוד: אני אשמח לצטט לך את מבקר המדינה ולומר שהמבקר קובע שלפני כל פעולה של הסדרה אתם מתאמים ויש לכם ישיבות בעניין האכיפה.

<שמואל דוד: תקרא את דוח מבקר המדינה, אדוני.

דב חנין: חברים, הדיון הזה מאד חשוב אבל אנחנו בכל זאת נתמקד כרגע בכבישים.

דב חנין: יש לי בקשה, אני מבין את ההסבר של אדוני אבל אנחנו חייבים להיות מאד מאד קונקרטיים.

דב חנין: בסופו של דבר, אנחנו ועדה של הכנסת ואנחנו לא רוצים לבזבז לא את זמנכם ולא את זמננו.

דב חנין: יש רשימה שאנחנו רוצים להתייחס אליה באופן נקודתי.

דב חנין: במסגרת הזמן הקצר שנותר לדיון, בוודאי לא תוכל לעשות את זה, אדוני.

דב חנין: אנחנו רוצים מכם התייחסות נקודתית לכל אחד מבתי הספר ביישובים מוכרים, ביישובים לא-מוכרים, מה הבעיה כרגע בחיבור תשתיתי מסודר ותקין, כמו שראוי במאה העשרים-ואחת.

דב חנין: אם יש קושי, היכן הקושי ומה לוחות הזמנים המתוכננים מבחינתכם.

דב חנין: אתם מסדירים, זה חלק מההסדרה.

<יוסי מימון: את אותו דוח שהעברתי שלשום לוועדה לביקורת המדינה נעביר לאדוני.

דב חנין: אני לא רוצה את הדוח שהעברת.

דב חנין: אני רוצה תשובה לשאלה שלי.

<יוסי מימון: התייחסות לבתי הספר ודרכי הגישה לבתי הספר.

דב חנין: מצוין.

<יוסי מימון: אני יכול לתת התייחסות לבתי הספר ביישובים המוכרים.

<יוסי מימון: אין לנו היכולות, מבחינה סטטוטורית, לסלול כבישים ביישובים לא-מוכרים.

דב חנין: אדוני, נאמרו פה הדברים בצורה מאד ברורה.

דב חנין: אני לא צריך ללמד את אדוני שגם הרשות להסדרת ענייני הבדואים כפופה לבית המשפט העליון.

דב חנין: העיקרון שנקבע בפסיקה של בית המשפט העליון שהמדינה שמקימה בית ספר צריכה לייצר כביש גישה לאותו בית ספר, חל על כל הגורמים של מדינת ישראל.

דב חנין: אין מדינה נפרדת שנקראת "הרשות להסדרת ענייני הבדואים", שלא כפופה לפסקי דין.

<יוסי מימון: אבל יש תפקידים של דרכי גישה למוסדות חינוך על-פי החלטות הממשלה וועדת הפנים של הכנסת.

דב חנין: אבל אתם הרשות להסדרת הבדואים אז תסדירו.

<יוסי מימון: זה של משרד התחבורה.

דב חנין: זאת לא תשובה מספקת, אדוני, עם כל הכבוד.

דב חנין: אם אתם הרשות להסדרת התיישבות הבדואים, תסדירו.

דב חנין: מה זה הסדרה?

דב חנין: זה לא כבישי גישה?

<יוסי מימון: הסדרה זה הסדרת התיישבות.

דב חנין: התיישבות כוללת בתי ספר מסודרים עם כבישי גישה.

<יוסי מימון: לו היו באים לרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב לפני הקמת בתי הספר ואומרים להם: רבותי, אנחנו רוצים להקים בית ספר - - -

דב חנין: אדוני, אתם תפתרו את הבעיות והוויכוחים שלכם עם משרד החינוך ועם כל משרד אחר.

דב חנין: התפקיד שלך זה לבוא, לדפוק על השולחן ולהגיד לאנשים: אתם לא תהפכו אותי לעבריין.

דב חנין: אתם הופכים אותי לעבריין.

דב חנין: התפקיד שלך להגיד את זה.

דב חנין: אתה מסדיר את ענייני הבדואים?

דב חנין: תסדיר אותם.

דב חנין: התפקיד שלך הוא לגרום לכך שפסק הדין של בית המשפט העליון שאומר יש בית ספר – יש כביש, שזה יתבצע.

דב חנין: אם הבעיה היא עם משרד החינוך, תבוא לשר החינוך, תדפוק לו על השולחן.

<יוסי מימון: אתה שוכח דבר אחד מאד מאד פשוט, אדוני, שאנחנו לא רשות מקומית.

דב חנין: אתם הרשות להסדרת ההתיישבות.

דב חנין: אם אדוני אומר לי שאתם לא יודעים להסדיר את ענייני הבדואים, אז תגיד לי את זה.

דב חנין: אני מבין את התפקיד של הרשות לענייני הבדואים כסוג של גורם מתכלל.

דב חנין: כשאני כל פעם שואל למה צריך רשות להסדרת ענייני הבדואים ולא צריך רשות להסדרת תושבי תל-אביב, אומרים לי שזה גורם מתכלל.

דב חנין: אז אם אתם גורם מתכלל – תתכללו.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: אני רוצה לעבור למשרד התחבורה.

דב חנין: מר רשרש, ברוך הבא.

דב חנין: קודם כל, הערכה על העבודה שאתה עושה.

דב חנין: אני יודע שלא כל הכדורים נמצאים במגרשך אבל אני אומר לך שוב, שאנחנו מדברים פה באמת באמת על חיי אדם, חיי ילדים.

דב חנין: פשוט כואב הלב לשמוע את הסיפורים.

דב חנין: אני יודע שיש בעיות של סטטוטוריקה אבל אתם מתמודדים עם המורכבויות האלה בכל הארץ.

דב חנין: מה התחזית?

דב חנין: מה הפרספקטיבה?

<אמר רשרש: בוקר טוב לכולם, אנחנו פועלים לגבי דרכי הגישה למוסדות חינוך ולמרכזי שירותים ביישובי הבדואים בדרום, בעיקר ביישובים הלא-מוכרים וזה מכוח החלטת ממשלה 724, שזה עניינה: הסדרת דרכי גישה למרכזי שירותים ומוסדות החינוך ביישובי הפזורה הבדואית בדרום.

<אמר רשרש: התקציב וההחלטה מדברים על בתי ספר ספציפיים שאני יכול להגיד ממש מה הסטטוס של כל בית ספר ובית ספר וגם מה נעשה ולא נעשה בכל דרך גישה.

<אמר רשרש: מעבר לזה, אם יש בתי ספר אחרים שהוקמו או שהם קיימים ולא מופיעים בהחלטה, כמו שאמר ידידי, מאחר ואין סטטוטוריקה, אין לנו סמכות.

<אמר רשרש: לא נוכל לבצע שם כביש אם אין החלטת ממשלה.

<אמר רשרש: אנחנו עובדים מכוח החלטת הממשלה.

<אמר רשרש: ברשותכם, אני יכול להגיד לכם על כל בית ספר ובית ספר שמוגדר בהחלטה, מה סטטוס הביצוע שלו.

<אמר רשרש: היכן שקיבלנו היתר ויכולנו לעבוד עבדנו וסללנו כביש.

<אמר רשרש: היכן שעוד לא קיבלנו היתר סלילה, לא יכולנו לסלול כביש הגם שיש לנו תקציב לזה ותכננו.

דב חנין: מי נותן את ההיתר באזורים האלה?

<אמר רשרש: מאחר ומדובר בשטח גלילי, שלא שייך לרשות מוניציפלית, זה ועדת תכנון מחוזי.

דב חנין: בעקבות הדיון הזה נוציא מכתב ליושב-ראש הוועדה המחוזית במחוז הדרום.

דב חנין: אנחנו נעמיד אותו על אחריותו לחיי האנשים שחיים ביישובים הערבים.

דב חנין: אנחנו מדברים על החלטה משנת 2009.

דב חנין: אנחנו נעמיד אותו על חומרת העובדה שעדיין ישנם כבישים שהוועדה המחוזית לא אישרה אותם.

דב חנין: אני מתקשה להבין את הדבר הנורא הזה.

דב חנין: באמת.

<לאה ורון: אני לא הבנתי למה הכוונה במילים "מחוז דרום".

<לאה ורון: על איזו ועדה מחוזית מדובר?

<קריאה: מחוז דרום.

<לאה ורון: ככה זה נקרא, מחוז דרום?

דב חנין: אנחנו נפנה אליו ובמידת הצורך אנחנו נזמן אותו לדיון כאן בוועדה.

דב חנין: זה פשוט לא ייתכן שמשנת 2009 אין אישור ובאמת יש גבול לכל אבסורד.

<קריאה: הייתי מבקש, אם כבר מזמנים, אדוני, כדי שנוכל לפתור את הבעיה גם ביישובים המוכרים, להזמין את יושב-ראש הוועדה המרחבית.

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: תודה לאדוני על ההערה.

דב חנין: יש שתי ועדות תכנוניות – הוועדה המרחבית והוועדה המחוזית.

דב חנין: בעקבות הדיון הזה אנחנו נוציא מכתב מוועדת הכלכלה ואנחנו נעמיד את האנשים האלה על אחריותם, כולל אחריותם האישית, לחייהם של בני-אדם.

דב חנין: זה לא פחות מזה.

דב חנין: לאחר שהממשלה קיבלה החלטה ואדוני אומר לי שיש תקציב, זה פשוט דבר שמעורר תחושה מאד מאד קשה של התנהלות לא ראויה.

דב חנין: לא ראויה.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: אני אשמח שאדוני, בעקבות הדיון הזה, אם אתם יכולים במשרד התחבורה להעביר לנו בצורה מסודרת – לא יהיה לנו זמן בדיון הזה לעבור נקודה-נקודה – אם אפשר בתוך שבועיים-שלושה הקרובים להעביר אלינו לוועדה בצורה מסודרת מסמך שמתאר כל אחד מבתי הספר ואיפה הוא תקוע.

דב חנין: מר דוד, רצית להוסיף משפט?

<שמואל דוד: כן.

<שמואל דוד: ברשותך, הטיעונים האלה שנשמעים כאן שיש משא ומתן להעברה והיישוב בתהליך הכרה – אלה טיעונים שנשמעים כבר עשרים שנה כי עשרים שנה היישוב ואדי אל נעם נמצא בתהליך של משא ומתן.

<שמואל דוד: אני מלווה את הסיפור 18 שנה, אבל אני לא מעורב בו מספיק כדי לדעת את כל פרטי הפרטים.

<שמואל דוד: היו שם תהליכים מאד מאד ארוכים ופעם אחר פעם הם הודיעו שייסללו, יפתרו, מצעים, כל מיני פתרונות אחרים.

<שמואל דוד: ופעם אחר פעם אנחנו שומעים שם על אירועים ועל תאונות קשות.

<שמואל דוד: הבעיה צריכה להיבחן, אדוני, בהקשר הרחב שבו עסק דוח מבקר המדינה האחרון לעייפה.

<שמואל דוד: מכיוון שוועדת הכלכלה אחראית על משרד החקלאות, אחראית על הרשות להתיישבות הבדואים, דוח המבקר מגלה קודם כל הישגים.

<שמואל דוד: הוא מגלה שהרשות להתיישבות הבדואים מצליחה לקבל לבכיריה 15.7 מיליון שקלים לשכר ומנצלת את התקציב ב-104%, אבל את תקציב הפיתוח והתכנון שהוא 136 מיליון שקל, אם אינני טועה, היא מנצלת רק ב-42%, כלומר נשארים לה עשרות אלפי שקלים.

דב חנין: אדוני מעלה נקודה מאד חשובה, באמת מאד מאד חשובה.

דב חנין: דווקא מכיוון שהנקודה חשובה היא ראויה לדיון בפני עצמו.

דב חנין: אני אציע ליושב-ראש הקבוע של ועדת הכלכלה לקיים דיון בוועדת הכלכלה על הרשות, על התקציב שלה, על ההתנהלות שלה.

<שמואל דוד: אני רוצה לתת לך רק דוגמה.

דב חנין: לא, אדוני.

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: אין לנו זמן לזה כרגע.

דב חנין: להפך, בגלל שהדברים של אדוני הם כל-כך חשובים הם באמת ראויים לדיון נפרד ולא להערת ביניים בסוף הדיון.

דב חנין: גברתי, בבקשה.

<כרמית פולק כהן: דיברו פה הרבה על מספרים.

<כרמית פולק כהן: בשנת 2000 פנתה אלינו שופטת תעבורה, רובין לביא, שתיארה לנו שבפרק זמן מאד קצר, שבעה מקרים של ילדים שנפגעו בתאונות דרכים.

<כרמית פולק כהן: היא מתארת את זה כתופעה קשה וכואבת שאסור לחברה מתוקנת להשלים אתה.

<כרמית פולק כהן: אנחנו מדברים על 16 שנה אחורה וכמובן, הוצאנו מכתב לשר התחבורה, שבזמנו היה מר אמנון ליפקין שחק.

<כרמית פולק כהן: די מזמן.

<כרמית פולק כהן: זה נשמע אפילו אבסורד שאנחנו בכלל מדברים על זה.

<כרמית פולק כהן: כשמצאתי את המכתבים האלה לקראת הדיון זה נראה לי כל-כך מגוחך וסוריאליסטי, שזה לא יעלה על הדעת.

<כרמית פולק כהן: בהמשך גם פנינו למשרד החינוך.

<כרמית פולק כהן: אני חושבת שצריכה להיות גם חשיבה מעמיקה של משרד החינוך.

<כרמית פולק כהן: בסך הכול, הילדים האלה מגיעים לבתי הספר.

<כרמית פולק כהן: איפה משרד החינוך שדואג לילדים האלה?

<כרמית פולק כהן: מבחינתי צריכים להיות פה כוחות שלובים ומשולבים גם של משרד החינוך בהסברה גם לילדים על הכבישים, על הדרכים, על זהירות בדרכים.

<כרמית פולק כהן: אני באמת מאמינה שכוחות שלובים ומשולבים צריכים לעבוד פה יחד.

<כרמית פולק כהן: חבל לי שזה הפך להיות דיון של העניין הסטטוטורי ואם אפשר או אי אפשר לסלול את הכביש, אבל בסוף אנחנו צריכים גם לחשוב איך אנחנו מסבירים לילדים שלנו ומנגישים להם את הזהירות בדרכים ואיך הם יכולים ללכת.

<כרמית פולק כהן: בעיניי יש חשיבות גם לנוכחות של משרד החינוך בדיון כזה.

<כרמית פולק כהן: דבר שני, נתונים.

<כרמית פולק כהן: קודם כל, מאד שמחתי לשמוע שיש נתונים, פחות שמחתי לשמוע את התוכן שלהם.

<כרמית פולק כהן: נזרקו פה כל מיני אמירות ושאלת את אדוני אם יש לו נתונים.

<כרמית פולק כהן: בתחילת הדיון פתחת ואמרת שמתו כמה ילדים.

<כרמית פולק כהן: לפני הדיון הזה עשיתי בדיקה – יש לנו שנתון סטטיסטי.

<כרמית פולק כהן: בדרך כלל השנתון הסטטיסטי שלנו מפלח את זה בהתאם למגזרים, אם זאת האוכלוסייה הכללית ואם זאת האוכלוסייה הערבית וכו'.

<כרמית פולק כהן: רציתי לדעת אם יש נתונים על תאונות במגזר הבדואי, אבל לא היו.

<כרמית פולק כהן: כששאלתי את מי שאחראית אצלנו על טיוב הנתונים היא אמרה שאפילו הוציאו את הנתונים על הבדואים מדוח העוני בגלל שכל-כך קשה לאסוף נתונים.

<קריאה: את צודקת, אנחנו גוזרים את זה דרך היישובים.

<לאה ורון: הוועדה שמעה את הנתונים מהרשות לבטיחות בדרכים.

<כרמית פולק כהן: זה לא כזה פשוט כמו שאת חושבת.

דב חנין: גברתי, תסכמי בבקשה.

<כרמית פולק כהן: אני חושבת שמהוועדה הזאת צריך לצאת שיהיה מסמך מסודר על הנתונים ועל הבעייתיות שקיימת בדרום ביחס לבדואים.

<כרמית פולק כהן: אנחנו נשמח, כמובן, להשתמש בנתונים האלה.

דב חנין: גברתי, אנחנו נפנה מטעם הוועדה למרכז המחקר והמידע של הכנסת, שיעשה לנו עבודה.

דב חנין: אנחנו מודים על הנתונים שקיבלנו ואנחנו נרצה לקבל עוד נתונים.

<כרמית פולק כהן: אני אגיד לך למה בעיניי זה הכי חשוב.

דב חנין: אנחנו הבנו, הבנו את הנקודה.

דב חנין: טופלה.

דב חנין: אדוני, בבקשה.

<חיאם קעאדן: שלום, אני סמנכ"ל החברה הערבית, מרכז השלטון המקומי.

<חיאם קעאדן: קודם כל, צר לי מאד וזה מאד כואב לשמוע את הנתונים האלה.

<חיאם קעאדן: אני לא יודע אם מישהו מתאר לעצמו איך להסיע ילדים, אלפיים תלמידים.

<חיאם קעאדן: אלפיים תלמידים להסיע אותם באוטובוסים בדרכי עפר, להכניס אותם לחור קטן.

<חיאם קעאדן: זה דבר, שאני לא חושב שהוא נמצא אפילו במדינות אפריקה.

<חיאם קעאדן: זה ממש מזעזע.

<חיאם קעאדן: ואני לא יודע למה הדברים נראים ככה.

<חיאם קעאדן: איפה שיש כסף אין היתר ואיפה שיש היתר אין כסף.

<חיאם קעאדן: הדברים ככה מתנהלים במדינה בצורה כזו, כאילו להתחמק מאחריות ולהתחמק מעשייה.

<חיאם קעאדן: תיתקעו איפה שאתם נמצאים.

<חיאם קעאדן: זה מאד כואב, זה מאד מקשה על האוכלוסייה הערבית והבדואית במדינת ישראל.

<חיאם קעאדן: אנחנו בשנת 2016.

<חיאם קעאדן: חבר'ה, אם הבעיות האלה לא ייפתרו, גם הסדרת קרקע לא תהיה.

<חיאם קעאדן: הילד הזה יסחוב אתו לכל החיים את הסבל שהוא ראה בילדות, את הקיפוח הזה שנכפה עליו כל יום.

<חיאם קעאדן: כל יום בבוקר הוא צריך לקום מחדש, לסבול, להתענות, להכאיב לו.

<חיאם קעאדן: והרבה ילדים מתים.

<חיאם קעאדן: זה מזעזע, זה כואב.

<חיאם קעאדן: צריך להתעשת, להתחיל לעשות מעשה.

<חיאם קעאדן: הדברים הם בידי בן-אדם.

<חיאם קעאדן: בן-אדם צריך לעשות החלטות.

<חיאם קעאדן: לא עורפים ראשים על הדברים האלה, דברים הומניטריים ממדרגה ראשונה.

דב חנין: תודה רבה לכך.

דב חנין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בוקר טוב, אדוני.

זוהיר בהלול: דיון מרתק, אבל הבעיה שהוא חוזר על עצמו פעם אחר פעם.

זוהיר בהלול: הסיפור של הבדואים אף פעם לא מגיע לנחלה ולפתרון.

זוהיר בהלול: בעברית יש אמרה שאומרת מהמקורות של היהודים – מה עניין שמיטה להר סיני?

זוהיר בהלול: אדוני היקר, מה עניין שמיטה להר סיני, כלומר, מה הקשר בין העובדה שיש כפרים בלתי מוכרים לעניין חובתה של המדינה לתת לילדים אפשרות לחיות בצלם אנוש?

זוהיר בהלול: אין שום קשר בין שני הדברים.

זוהיר בהלול: ואני מאד שמח שאתה נשענת, אדוני היושב-ראש, על פסיקת בית המשפט העליון.

זוהיר בהלול: היה פעם בישראל אסיר נמלט בשם פרקש, לא זוכר את השם הפרטי שלו.

<קריאה: נחמן.

זוהיר בהלול: הוא ברח מג'בלאה אחת לג'בלאה שנייה ומשטרת ישראל התקשתה למצוא אותו.

זוהיר בהלול: בהנחה שהיו לו ילדים, הוא ברח עם הילדים שלו.

זוהיר בהלול: האם אין חובתה של הילדים לאתר את הילדים ולהעניק להם חינוך חובה?

זוהיר בהלול: ואם החלטתי לחיות על ענף עץ רענן באיזשהו מקום שכוח אל, אז מה, המדינה לא תוריד את הילדים כדי להעביר אותם לבתי ספר בצורה אנושית, כמו שאמר ידידי חיאם?

זוהיר בהלול: לא יכול להיות שאנחנו נמשיך לסבול מצב בלתי נתפס של הבדואים.

זוהיר בהלול: והנחה, למשל, שילד נשכח באוטו ליד אחד מבתיה ספר.

זוהיר בהלול: זה קרה, אגב, לפני תקופה מסוימת.

זוהיר בהלול: האם לא צריך כביש גישה כדי שהאמבולנס, ניידת טיפול נמרץ, יגיע במהירות כדי לנסות ולהציל חייו של אותו ילד?

זוהיר בהלול: ואם יבשו עורקיו של ילד בתוך בית ספר, האם אין זו חובתה של המדינה, אדוני היקר, לסלול דרך גישה כדי להביא את העזרה ואת הסעד לילדים האלה?

זוהיר בהלול: אני חושב שהדיונים האלה, בגלל שהם חוזרים על עצמם פעם אחר פעם, הם הפכו ממש – אני מתנצל בפניך, אדוני היושב-ראש ואני מכיר ביכולותיך ובהובלתך, אבל זה כבר מופרך.

זוהיר בהלול: באמת.

זוהיר בהלול: צריך פשוט להנחית אופרציה לדיונים האלה ולכפות על המשרדים השונים שקושרים, רחמנא לצלן, בין העובדה שהמקומות האלה, הכפרים הם כפרים בלתי מוכרים לבין מתן סעד בסיסי, תשתיתי, אמיתי לילדים.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: חברים, אנחנו מגיעים לסיכום הדיון הזה.

דב חנין: בבקשה, אדוני, ברוך הבא.

<פאדי סמאם: שלום לכולם, אני מכפר אל פורעה וכמו שאתם יודעים, יש לנו שלושה בתי ספר, שניים יסודי וחטיבת ביניים.

<פאדי סמאם: ועכשיו גם בית ספר תיכון בדרך.

<פאדי סמאם: בתי הספר מחוברים לחשמל והכול מסודר.

<פאדי סמאם: יש כביש גישה מסודר, אחרי בג"ץ שהוגש פעמיים.

<פאדי סמאם: בשנה שעברה, לצערי, משרד התחבורה חתך את החיבור בין כביש 31 לכביש של חורה.

<פאדי סמאם: אנחנו נמצאים בקטע של 400 מטר, ממש סכנת חיים.

דב חנין: אתה מדבר בעצם על ההתחברות לכביש 31.

<פאדי סמאם: בדיוק.

דב חנין: כן, אני מכיר את הבעיה הזאת.

אוסאמה סעדי: תגיד לאלה שלא יודעים על פורעה.

אוסאמה סעדי: אפשר לחשוב שזה כפר קטן.

אוסאמה סעדי: כמה תושבים יש שם?

<פאדי סמאם: באל פורעה יש 5,000 תושבים והוא כפר מוכר.

<פאדי סמאם: מ-2006 עד היום לא זז כלום.

<פאדי סמאם: מכביש 80 מערבה לכיוון דימונה עד ערד, עד כביש 31.

<פאדי סמאם: היום יש לנו את בית ספר פורעה שהוא כל-כך גדול, 2,000 תלמידים.

<פאדי סמאם: שמים שלט לכיוון הג'בלאות ורושמים שם "בית ספר אזורי".

<פאדי סמאם: אף אחד לא יודע מה זה – אל פורעה?

<פאדי סמאם: סייד?

<פאדי סמאם: אף אחד לא יודע.

<פאדי סמאם: אני מבקש גם שיציינו שם על השלטים האלה לבתי הספר.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: יש לך משפט שהוא ממש חיוני?

<שמואל דוד: משפט אחד קצר.

<שמואל דוד: מבקר המדינה כתב דוח בשנת 2010 על מועצה אזורית אבו באסמה, אללה ירחמה.

<שמואל דוד: בדוח הזה הוא כתב שלבתי הספר הקיימים במועצה הזאת צריך להקים טרמינלים, כפי שזה מוגדר כאן, מסופים מסודרים.

<שמואל דוד: מאז חלפו שש שנים ושום דבר לא נעשה.

<שמואל דוד: מי שמסתכל על מה שקורה בכניסה לבית ספר בדיר אל דאש, למשל, רואה אוטובוסים מסתובבים ומשייטים להם בין התלמידים.

<שמואל דוד: העובדה שהילדה הזאת נהרגה בזערורה זה לא מקרה.

<שמואל דוד: זה חלק מתופעה שחוזרת על עצמה.

<שמואל דוד: יש בעניין הזה אמירה ברורה מאד של מבקר המדינה, שיש להניח שהוא מבין במשפטים והוא יודע מה שהוא אומר.

<שמואל דוד: יש חובה בחוזר מנכ"ל של משרד החינוך שבכל בית ספר, כולל כל בית ספר, יהיה טרמינל כזה.

<שמואל דוד: זה לא מתבצע.

<שמואל דוד: זה לא מתבצע והתוצאה היא חיי אדם.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: אנחנו מגיעים לסיכום הדיון הזה ואני רוצה לומר את הנקודות הבאות.

דב חנין: ראשית, תודה לחבר הכנסת אבו עראר על העלאת הנושא הזה.

דב חנין: אני מעריך ומברך אותך קודם כל על העקשנות וההתמדה.

דב חנין: אנחנו נעשה פה את השינוי.

דב חנין: אסור לנו להתייאש ואנחנו גם לא מתכוונים להתייאש.

דב חנין: נקודת המוצא שלנו היא שעם כל הוויכוח הקנייני על זכויות בעלות ואדמות וכו', שהוא ויכוח שכבודו במקומו מונח – ואני לא מזלזל בוויכוחים – חיי אדם קודמים לזה.

דב חנין: חיי אדם קודמים לוויכוח הקנייני למי שייכות האדמות.

דב חנין: וגם זכויות אדם בסיסיות.

דב חנין: והיכולת של ילדים להגיע בצורה בטוחה לבית הספר, כמו גם היכולת של אנשים לנסוע בצורה בטוחה ממקום למקום, זה עניין שקודם לוויכוח הקנייני על השאלה למי שייכות האדמות.

דב חנין: לכן אנחנו מתייחסים לשאלה הזאת כשאלה של חובתנו להגן על חייהם של בני-אדם ועל זכויות האדם הבסיסיות ביותר.

דב חנין: קודם כל ילדים אבל לא רק ילדים.

דב חנין: זו נקודת המוצא שלנו לדיון הזה.

דב חנין: יש פה כמה סוגיות שמחייבות טיפול.

דב חנין: אני אתחיל בסוגיית ההתחברות לכבישים.

דב חנין: לא ייתכן שבמדינה מודרנית נעשים מאמצים – אגב, מאמצים מאד ראויים.

דב חנין: כביש 31 זה באמת פרויקט יפהפה.

דב חנין: אנחנו מברכים על זה, אבל לא ייתכן שאנחנו נגיע למציאות שבה יש אנשים שאין להם יכולת להתחבר לכביש.

דב חנין: אתה מייצר כביש שהוא כביש טוב, תמצא את הדרך, אפילו אם זה קצת הארכה ולא בדיוק בנקודה שאנשים התרגלו אלא בנקודה אחרת.

דב חנין: החיבור לכבישים חייב להיות חיבור מסודר ולא יכול להיות חיבור פרטיזני.

דב חנין: החיבורים הפרטיזניים הם דבר מסוכן.

דב חנין: זה עולה בחיי אדם וחובתה של המדינה להסדיר את זה בכל מקום.

דב חנין: כמו שהמדינה ידעה לעשות בנושא הרכבות – הסתכלות ארצית – ולהגיד שכל מקום שבו משהו נפגש עם מסילת ברזל אנחנו נסדיר את המפגש הזה כדי שזה לא יהיה פרטיזני.

דב חנין: כל דבר שבו המדינה מזהה כבישים שאנחנו יודעים שיש אליהם חיבורים פרטיזניים, החיבורים האלה חייבים הסדרה.

דב חנין: אני אומר את הדברים האלה מכיוון שבאזורים האלה של צפון הנגב אנחנו לא מדברים באיזה חיבור אחד פה ושם.

דב חנין: אנחנו מדברים על מציאות שבה אנשים, אין להם דרך אחרת להתחבר אלא בחיבור פרטיזני.

דב חנין: ואני חושב שחייבת להיות כאן גישה שאומרת: אנחנו, מול כל החיבורים הפרטיזניים אנחנו בונים תכנית עבודה, שמייצרת פתרונות לאנשים.

דב חנין: פתרונות לאנשים אין פירושו שאומרים לאנשים לא להתחבר ולהיות מנותקים מהעולם.

דב חנין: אם זאת תהיה הגישה, אנשים כן יתחברו.

דב חנין: אין בררה.

דב חנין: אנשים צריכים לחיות, אנשים צריכים להגיע, צריכים טיפול רפואי, צריכים ללכת לעבוד.

דב חנין: הם צריכים פתרון.

דב חנין: לכן, הפתרון צריך להיות איך כן לייצר חיבור מסודר בלי קשר לשאלה מה קורה במקומות אחרים.

דב חנין: יכול להיות שהיישוב מוסדר ויכול להיות שהיישוב לא מוסדר, מוכר או לא מוכר.

דב חנין: זה לא רלוונטי.

דב חנין: הכביש הוא כביש מוכר וההתחברות של האנשים אליו היא התחברות מוכרת.

דב חנין: מה קורה אחרי זה?

דב חנין: בואו נשאיר את הוויכוחים למקומות אחרים.

דב חנין: בנושא בתי הספר – העיקרון שקבע בית המשפט העליון הוא שאותה מדינה שהקימה את בית הספר, חייבת ליצור גישה מסודרת לבית הספר.

דב חנין: גישה מסודרת פירושה כביש מסודר.

דב חנין: זאת לא צריכה להיות דרך עפר, זה לא צריך להיות משהו פרטיזני שבחורף נעלם.

דב חנין: זה צריך להיות כביש.

דב חנין: אגב, זה נכון גם לכפרים מוכרים וגם לכפרים לא-מוכרים.

דב חנין: בעתיד, המדינה תרצה משהו אחר?

דב חנין: תרצה לפנות את הכפר הלא-מוכר?

דב חנין: תרצה לעשות כל מיני דברים?

דב חנין: המדינה יודעת לעשות את זה.

דב חנין: אני שומע שהמדינה, למרבית הצער, יכולה אפילו להרוס בתים של אנשים, לא רק כביש, אם היא רוצה.

דב חנין: באמת.

דב חנין: זה קורה ואני לא מדבר על משהו דמיוני.

דב חנין: אז לחשוב שאיזשהו כביש שמקימים אותו עכשיו כדי לשמור על חיי אדם וכדי לשמור על חיי ילדים, זה הדבר שמשנה את המציאות ואחר-כך המדינה, אם היא לא תרצה את הכפר הזה, זה משתק אותה?

דב חנין: זאת באמת אמירה שאין לה שום קשר למציאות.

דב חנין: אפשר לייצר כביש ובעתיד ימצאו פתרון אחר, ירצו לשנות, להרוס?

דב חנין: בסדר.

דב חנין: המדינה יש לה כל הכלים לעשות את זה.

דב חנין: בתי ספר חייבים להיות מחוברים בכבישים.

דב חנין: אני לגמרי מקבל את ההערה לגבי טרמינל מסודר של עצירה לכל בית ספר.

דב חנין: נקודה מסודרת שבה הילדים יורדים ועולים.

דב חנין: זאת הדרך שבה הדברים יכולים להיעשות ואין שום דרך אחרת.

דב חנין: אנחנו פנינו לכל הגורמים בדיון הזה, גם למועצה של הכפרים הלא-מוכרים, גם לארגונים האזרחיים שמלווים את הסיפור הזה.

דב חנין: באמת, ברכות והערכה לעבודה שלכם.

דב חנין: וגם לגורמי המדינה השונים שנמצאו כאן בדיון.

דב חנין: אנחנו רוצים לקבל מכולכם תמונה של כל אחד ואחד מבתי הספר, כל אחד ואחד ממרכזי השירות הקיימים.

דב חנין: שלושה שבועות זה בסדר כמסגרת זמן?

דב חנין: עד סוף החודש לקבל מכם תמונה איפה הבעיה בכל אחד ואחד מהחיבורים.

דב חנין: איזה חיבורים התבצעו, איפה יש בעיה, איפה יש קושי, איזה טרמינלים חסרים, איך צריך להשלים אותם.

דב חנין: בעקבות הדיון הזה נוציא גם מכתב לשר החינוך.

דב חנין: אני חושב שזו גם סוגיה שצריכה להטריד את שר החינוך.

דב חנין: אמנם אין אחריות ישירה למשרד החינוך בדברים שהם מחוץ לבית הספר, אבל יש בוודאי אחריות מיניסטריאלית לנושא הזה וזו מציאות שמשרד החינוך צריך להיות חלק ממנה.

דב חנין: אני מברך על כך שברמת העיקרון יש תקציבים, אבל אם יש גם בעיות בתחום התקציב, אנחנו רוצים לדעת.

דב חנין: העיקרון צריך להיות שלכל בתי הספר יש גישה מסודרת ויש טרמינל מסודר.

דב חנין: אם יש בעיות של סטטוטוריקה, תעדכנו אותנו.

דב חנין: אם יש בעיות של תקציב, תעדכנו אותנו.

דב חנין: הממשלה קיבלה החלטה בנושא סיוע לציבור הערבי.

דב חנין: חלק גדול מההחלטה הזאת קשור לתחום התחבורה.

דב חנין: אני עוקב אחרי הנושא של התחבורה הציבורית בהקשר של ההחלטה הזאת, ואני מברך על הדברים הרבים שנעשים, אבל הנה, יש פה גם הזדמנות היסטורית לנצל את הדברים כדי לקדם את העניינים האלה.

דב חנין: אני שוב מאד מאד מודה לכם.

דב חנין: אנחנו נפנה ליושב-ראש הקבוע של הוועדה בתקופת כנס החורף לקיים אולי ישיבת מעקב של הוועדה, שאנחנו נוכל לעקוב אחרי כל הדברים האלה ולעקוב אחרי הביצוע.

דב חנין: תודה רבה לכולם ואנחנו בעוד דקה מתחילים בישיבה הבאה, שאגב היא קשורה לנושא.