ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 193, 2016-03-07 09:06

אלי אלאלוף: היום אנחנו 7.3.2016, כ"ז באדר א' תשע"ו, השעה 09:06, אנחנו בדיון מהיר שהתבקשנו בו לדון בנושא הביטוח ובתגובה מזעזעת – אני חייב להוסיף, של חברת הבטוח, שמבטחת את ילדי משרד החינוך, אז חברת הכנסת נורית קורן, חברת הכנסת קארין אלהרר, חבר הכנסת אוסמה סעדי, חברת הכנסת סופה לנדבר, חברת הכנסת מירב בן ארי ואחרון אחרון חביב, חבר הכנסת איציק שמולי, הגישו, אז אולי נתחיל עם מי שבתור.

קארין אלהרר: חבר הכנסת איציק שמולי הגיש את ההצעה לסדר.

אלי אלאלוף: הוא רשום אחרון.

קארין אלהרר: אני רק חייבת לו, מה שהוא אומר אני עושה.

אלי אלאלוף: קראתי גם אני את המזכר שהכינו המורים ואני חייב להגיד שזה היה פשוט, גם הנימוק וגם התגובה בכלל, המזעזעת, מי נמצא פה?

אלי אלאלוף: האם משרד החינוך פה?

אלי אלאלוף: מי עוד יש פה?

<קריאה: משרד האוצר.

<קריאה: חברות הבטוח.

אלי אלאלוף: שתי חברות הבטוח?

איציק שמולי: מה פתאום?

<קריאה: התאחדות חברות הבטוח.

אלי אלאלוף: נו, מה אתה רוצה?

<קריאה: ואנחנו ממשרד המשפטים.

איציק שמולי: שאל אותו מהי ההתאחדות.

אלי אלאלוף: לא יודע, אני אשאל.

איציק שמולי: חברות הבטוח לא באות לכנסת, זה לא לכבודן.

אלי אלאלוף: משרד המשפטים יש פה ומי עוד?

<קריאה: ארגון "משפחות נרצחים ונרצחות".

אלי אלאלוף: טוב, איציק, בבקשה, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה אדוני היושב ראש ותודה על הועדה, תודה ליושב ראש הועדה וגם לחברי הכנסת שהצטרפו לבקשה הזאת לדיון מהיר.

איציק שמולי: אדוני היושב ראש, הנושא של חברות הבטוח עולה חדשות לבקרים, לשמחתי סוף סוף בכנסת הזו על שולחן הועדה.

איציק שמולי: אנחנו עוסקים מדי פעם בסוגים שונים של בטוחים, שיש ביניהם כמובן שוני אבל מה שלעולם לא משתנה, הוא הרצון של חברת הבטוח לשים כמה שיותר מקלות בגלגלים של המבוטחים, גם כאשר הם זכאים לקבל את כספם.

איציק שמולי: אנחנו רואים את זה בוודאי בעולם של הביטוחים הסיעודיים, עם מבחני הסיעוד המשפילים וכך הלאה, אנחנו רואים את זה גם בביטוחי הבריאות ועכשיו אנחנו רואים את זה גם, במה שנקרא, ביטוחים לתלמידים, בטוחים שניתנים במסגרת של בית הספר.

איציק שמולי: אני חושב שאתה, אדוני היושב ראש, הגדרת את זה הכי טוב שאפשר, זו דוגמה אבסולוטית ומזעזעת אבל זו דוגמה שמשקפת את ההתנהלות היומיומית של חברות הבטוח.

איציק שמולי: ואני אומר, אין לי עניין שחברות הבטוח לא ירוויחו, שירוויחו, הן נותנות שירות חשוב לאזרחים והכל בסדר.

איציק שמולי: הבעיה מתחילה ברגע שבו האזרח זכאי לקבל את מה שהובטח לו בפוליסה, ואז רק מתחיל מסע הייסורים שלו.

איציק שמולי: רק תחשבו על אותו אבא, שרק לפני חודשיים, בנקודה הראשונה שהוא פגש את חברת הבטוח, חודשיים לפני כן, הבן שלו נדקר ונפטר בנסיבות טראגיות מאוד.

איציק שמולי: רגע אחד הוא יושב עם המשפחה לאכול ארוחת ערב, ורגע אחר, מתחת לבלוק, הילד שלו נרצח.

איציק שמולי: והוא, אחרי שהאירוע הטראומטי הזה קורה הוא מנסה לאסוף את השברים ובעזרת הסיוע המשפטי של משרד המשפטים, מנסה לפנות לחברת הבטוח לקבל את הכסף, כדי בכל זאת, להרים את המשפחה מהקרשים, אז התשובה שנתנו לו היא שרצח הוא לא דבר שהוא בלתי צפוי.

איציק שמולי: למה הוא בלתי צפוי אדוני היושב ראש?

<קריאה: לכוונה תחילה הכוונה.

<קריאה: שהם היו צריכים לצפות.

<קריאה: שהוא צפוי.

איציק שמולי: שהוא צפוי.

איציק שמולי: תודה על התיקון, בגלל שהרצח בוצע בכוונה תחילה, הרי שאין מקום לטענה שיש לכסות כאן את המקרה הזה כמקרה ביטוחי וזה, אדוני היושב ראש, דוגמה מובהקת להתנהלות היומיומית של אותן החברות.

איציק שמולי: אני חושב שאנחנו פוגשים את זה בכל מיני מקומות.

איציק שמולי: זוהי דוגמה אבסולוטית במיוחד, אני מזכיר לכם שרק לפני כחודש דיברנו כאן על ביטוחי הבריאות, נתנו כאן דוגמאות, נתנו פה דוגמאות לכל ה'טריקים' של ההחרגות בביטוחים, אדוני היושב ראש, נותנים לך בטוח שמבטח אותך מפני גידולים במוח אבל, שוכחים לציין, שבעצם, כל המקרים השכיחים באמת, הם מחוץ לתחום ואז אתה לא מכוסה בכלל.

איציק שמולי: אתה ואני כאזרחים רגילים, כהדיוטות, שלא מבינים בבטוח, אין לנו שום יכולת סבירה לדעת את הדבר הזה.

איציק שמולי: יש 'טריק' נוסף שפוגשים אותו גם בעולם הסיעוד וגם בעולם הרפואה, יש את ההגדרות המקובלות ברפואה למה שהוא מצב סיעודי ולמצב שנקרא מחלה כזו או אחרת, ויש את חברות הבטוח, שכמובן מקשיחות יותר ויותר את התנאים.

איציק שמולי: בסופו של דבר, אדוני היושב ראש, אני חושב שאנו צריכים לחתור בכנסת הזאת לשני דברים עיקריים, אחד, להבין שיש בעיה; האגף שאמור לפקח על שוק הבטוח, לטעמי – ואני חושב שזו עמדה שמשקפת לא מעט חברי כנסת, עסוק יותר בשמירה על האיזון ועל האינטרס של חברות הבטוח, מאשר על הדאגה למבוטחים.

איציק שמולי: רק אם תסתכל בדוח המפקח על הבטוח, כשלעצמו, אני מסתכל על פרק ה', פניות ציבור, התקבלו באגף בשנת 2014 6,465 פניות, בכל התחומים, לא רק בתחום הבריאות והסיעוד, כמה מהן נמצאו מוצדקות, אדוני היושב ראש?

איציק שמולי: 111.

איציק שמולי: בערך שני אחוז.

איציק שמולי: בשנת 2013 6,472 פניות, כמה נמצאו מוצדקות?

איציק שמולי: 61.

איציק שמולי: זה אומר – ואני לא מפנה ביקורת פרסונלית לאף אחד, אני מפנה ביקורת לאגף, שהאגף הזה לא עובד עבור המבוטחים, האגף הזה עובד עבור חברות הבטוח וצריך לשים את הדבר הזה על השולחן.

איציק שמולי: ואני מפנה את האשמה ואת האחריות גם אלינו בכנסת וגם לממשלה, למה?

איציק שמולי: כי איך יכול להיות שזזות מצד לצד רפורמות כל כך משמעותיות בעולם הבטוח והכנסת לא יודעת מזה?

איציק שמולי: הממשלה ומליאת הממשלה לא מרגישה צורך לאשר את זה, מישהו בא, חותם על איזה צו של רפורמה מרחיקת לכת בביטוחי הבריאות, יושבים פה חברי כנסת, זועקים על זה בדיעבד, שמאות אלפי אנשים הולכים להיפגע ו"הכלבים נובחים והשיירה עוברת".

איציק שמולי: אני חושב, אדוני היושב ראש, שאולי בעזרת המקרה הזה שאנחנו מביאים לוועדה היום, אנחנו כמובן נפעיל לחץ, כדי שחברת "כלל" בפרט וחברות הבטוח בכלל, ינהגו כבני אדם, גם במקום שבו אין חוק שאומר שחברת הבטוח צריכות להתנהג באנושיות וזה פעם אחת, אבל, ברמה הכללית יותר, אני חושב שהגיעה העת לחשוב איך אנחנו מגדילים את הפיקוח של הכנסת ושל הממשלה, על האגף שאמור היה לשמור על המבוטחים, אבל שומר עד כה בעיקר על חברות הבטוח.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נורית קורן.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה רבה אדוני היושב ראש, תודה רבה גם על קיומו של הדיון, אני חושבת שמדובר בדיון מאוד מאוד חשוב ואני רוצה להודות בהזדמנות הזו לחברי שמולי, שמעלה באמת פעם אחר פעם את נושא חברות הבטוח.

קארין אלהרר: אני אגיד לך, אדוני, אני לא רוצה לחזור על כל הדברים החשובים והנכוחים שאמר חבר הכנסת שמולי, אני רק אגיד את הדבר הבא.

קארין אלהרר: חברות הבטוח משתמשות בשיטת 'מצליח'.

קארין אלהרר: זאת אומרת, הם ינסו קודם כל את כל הטיעונים ל'למה לא' והן מתנהלות הרי, עם הכיס עמוק, חברות הבטוח הגדולות מתנהלות מול אזרחים מן השורה, שלא לכולם יש עורך דין צמוד שיכולים להיעזר בו בכל דבר ועניין ולכן, מרביתם, כמו שהראה חבר הכנסת שמולי, מרביתם לא מצליחים בתלונות שלהם.

קארין אלהרר: אם יש כמה שיכולים להרשות לעצמם את עורך הדין שילך אתם לבית משפט ויטען כנגד, מעניין אותי לדעת מה הממצאים מלמדים אז, כי אני בטוחה שיותר פניות מצליחות כשמגיעים לבתי משפט.

קארין אלהרר: הרי על מה אנחנו מדברים, אם חברת הבטוח מתנערת כך בכל פעם שמוצג לה מקרה ביטוחי, אז אדוני, לְמה?

קארין אלהרר: מה אנחנו צריכים את הדבר הזה?

קארין אלהרר: כדי לסמן וי?

קארין אלהרר: שיש לנו בטוח?

קארין אלהרר: ביום שצריכים את הבטוח – אני כמעט ולא נתקלתי במקרים שביום שצריך את הבטוח, לא קודם כל מערימים קשיים.

קארין אלהרר: זה בסדר שחברת הבטוח מטרתה להשיא רווחים – מצוין, אבל ביושר, בהגינות.

קארין אלהרר: איפה נעלמה ההגינות?

קארין אלהרר: אני לא מדברת על כל אותם הדברים שאתם לא מסכימים לבטח אנשים בהם, שזה דיון נפרד, אבל כבר הסכמתם והדעת נותנת שעשיתם את כל הבדיקות הנדרשות ואז מה?

קארין אלהרר: גם אז לא מסכימים לשלם, אז אני אומרת, אדוני, המקרה הזה של אותו נער, שציין חבר הכנסת שמולי, אנחנו מכירים עוד מקרה שחברת "כלל" סירבה לשלם תגמולי בטוח לאב ששיכל את שתי בנותיו, שאשתו רצחה אותן, למה?

קארין אלהרר: כי היא רצחה אותן אבל מה היה הטיעון, הם אומרים, התירוץ הוא, שלא מדובר בתאונה.

קארין אלהרר: לא תאונה – לא תקבל תגמולי בטוח.

קארין אלהרר: אנחנו רואים פה דפוסי פעולה שחוזרים על עצמם ואנחנו רואים שדווקא בשעה הקשה ביותר, באמת, הקשה ביותר, הרי מתי אנחנו זקוקים לבטוח – כשמשהו עובד לא טוב, כשמשהו מתקלקל ודווקא אז, חברת הבטוח – הרי לשם כך התכנסנו, לשם כך רכשנו את הפוליסה, אנחנו לא צריכים אתכם בימים הטובים אבל בימים הרעים לפחות תהיו הוגנים ואני, אדוני, אני רואה את ענייני חברות הבטוח פעם אחר פעם אחר פעם.

קארין אלהרר: אני אשמח באמת לשמוע גם מאגף שוק ההון, איך אתם פועלים לטובת הצבור?

קארין אלהרר: אתם אמורים לפעול קודם כל לטובת הצבור, אחרי זה לטובת חברות הבטוח.

קארין אלהרר: חברות הבטוח הן עסקים פרטיים שהמטרה שלהם היא בסדר, אני לא מתנגדת להשאת רווחים, אבל אני אומרת, בואו, הגיע הרגע, זה הרגע לדבר על מה שמגיע לנו, שילמנו פרמיות כל החיים, אני ממש מבקשת בעניין הזה, צריך שתהיה שליטה הרבה יותר הדוקה לגבי המקרים שמסורבים, וצריך לקחת בחשבון את הנתון הבא: מרבית אזרחי מדינת ישראל הם אנשים לא מיוצגים.

קארין אלהרר: אין להם את עורך הדין הצמוד שילך אתם לבתי משפט.

קארין אלהרר: אל תגרמו להם להיות משפטיים מדי, אל תגרמו להם להוציא הוצאות מיותרות, כשאין להם כסף לשלם את זה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: לי יש שאלה אחת פשוטה, זה ביטוח שבא דרך משרד החינוך, לא?

נורית קורן: זה עוד יותר - - -

אלי אלאלוף: אני מקבל מן המסמכים שלי שלמשרד החינוך יש אחריות כלשהי, לא?

אלי אלאלוף: האם אפשר לקבל את האינפורמציה?

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, שם ותפקיד בבקשה.

<סופי אורטשקנזי: סופי אורטשקנזי, לשכה משפטית, משרד החינוך.

<סופי אורטשקנזי: סעיף 16001 לחוק קובע חובה על כל רשות חינוך מקומית, לבטח תלמידים בבטוח תאונות אישיות.

<סופי אורטשקנזי: החובה היא חובה חקוקה שנמצאת על רשות חינוך מקומית בלבד, לא על משרד החינוך.

אלי אלאלוף: האם פה הייתה רשות מקומית?

<סופי אורטשקנזי: לא.

<סופי אורטשקנזי: אני אסביר.

<סופי אורטשקנזי: מה שקורה, החברה למשק וכלכלה של מרכז השלטון המקומי, על מנת לאפשר במקום מכרז לכל רשות בנפרד, מפרסמת מכרז.

<סופי אורטשקנזי: כל שנה זוכה חברת בטוח, עד כה זכתה כל שנה חברת בטוח, יש לנו קצת קשיים עם זה, זה בוועדה של חבר הכנסת מרגי ואותה חברה זכאית בעצם, לכסות את כלל הרשויות המקומיות, את כלל התלמידים ששייכים לרשויות המקומיות בבטוח תאונות אישיות.

<סופי אורטשקנזי: הרשויות יכולות להצטרף ללא צורך בעריכת מכרז פרטני.

<סופי אורטשקנזי: החברה שזכתה השנה היא חברת "כלל" וחברת "כלל" פועלת בהתאם לאישור שניתן על ידי המפקח על הבטוח לפני שנים רבות, וייתכן פיקוח של המפקח על הבטוח, כלומר, משרד החינוך הוא לא הגוף שעורך - - -

אלי אלאלוף: מי קובע את המרכיבים של פוליסת הבטוח?

אלי אלאלוף: החברה למשק וכלכלה מציעה אותם לרשויות.

<סופי אורטשקנזי: החברה למשק וכלכלה היא זו שקובעת את התנאים.

<סופי אורטשקנזי: צריך ללכת אחורה בזמן ולזכור שבתחילת הדרך, מי שהיה מעורב בפוליסה זה כן משרד החינוך, ארגון ההורים הארצי, מרכז השלטון המקומי ו"ענבל".

<סופי אורטשקנזי: ב-94' כשחוקק התיקון לחוק, לקחו בעצם את התנאים שהיו אז בבטוח הזה ודי העתיקו אותם.

<סופי אורטשקנזי: מאז ועד היום, בעצם - - -

אלי אלאלוף: לא תיקנו את התנאים של הפוליסה?

<סופי אורטשקנזי: תיקנו המון דברים - - -

אלי אלאלוף: למה המקרה הספציפי הזה לא כלול?

אלי אלאלוף: הרי לצערנו זו לא פעם ראשונה שרוצחים ילדים.

<סופי אורטשקנזי: יש מדיניות ביטוחית.

<סופי אורטשקנזי: אנחנו מדברים פה על ביטוח תאונות אישיות.

<סופי אורטשקנזי: בטוח תאונות אישיות הוא תכנית בטוח שמאושרת על ידי המפקח על הבטוח.

<סופי אורטשקנזי: תכנית הבריאות.

<סופי אורטשקנזי: והיא כוללת רכיבים ספציפיים.

<סופי אורטשקנזי: המושג 'תאונה' הוא בעצם המרכיב העיקרי בבטוח הזה ויש פרשנות.

<סופי אורטשקנזי: מה שנתן את הפרשנות ל'תאונה' זה 'בגדול' הפסיקה של בתי המשפט, לרבות בית המשפט העליון.

<סופי אורטשקנזי: יש פסיקה לפה ולשם.

<סופי אורטשקנזי: אנחנו יודעים שיש פסיקה שכן מתייחסת לרצח כאירוע שהוא לא אירוע בלתי צפוי, אנחנו גם יודעים שחברת בטוח "כלל" כן נוטה, לפי מה ששמענו – וחבל - - - יש פה תיק של חברת "כלל" אבל היה כדאי לשמוע אותה, שמקום שבו תלמיד לא מעורב בפעילות עבריינית שקושרת אותו לרצח, אז יש כן נטייה לכסות את זה ולכן, על מנת שחברת הבטוח תבדוק אם יש מקום לפיצוי, היא חייבת לבדוק את הדברים.

<סופי אורטשקנזי: זה מה שאנחנו שמענו - - -

איציק שמולי: האם את יודעת אם חברת "כלל" עשתה חקירה כדי לבדוק אם הילד היה מעורב בפעילות עבריינית?

איציק שמולי: כי אבא שלו אומר שהוא בסך הכול ישב ואכל ארוחת ערב.

<סופי אורטשקנזי: רגע - - -

<קריאה: אני יודעת.

<סופי אורטשקנזי: אני לא מטפלת - - -

איציק שמולי: אז את לא יכולה לומר.

אלי אלאלוף: אבל אם נתנתק שניה - - -

<סופי אורטשקנזי: יש סעיף כזה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להתנתק שניה מן המקרה הדרמטי הספציפי הזה, קורה מקרה כזה, האם מישהו מנתח את המצב?

אלי אלאלוף: מתקן את הפוליסה?

אלי אלאלוף: בונה אחרת?

אלי אלאלוף: לגבי סוג הפוליסה הזה, איפה החברה למשק וכלכלה?

<סופי אורטשקנזי: אנחנו יושבים אתם.

<סופי אורטשקנזי: כעת יש דיון שמתקיים עם המרכז לשלטון המקומי, עם החברה למשק וכלכלה ואנחנו כן מנסים לבדוק.

<סופי אורטשקנזי: אני לא רוצה להרחיב על זה אבל יש כמה דברים שקורים שם.

<סופי אורטשקנזי: אני לא רוצה כאן לפרט אבל הנושא הזה גם יעלה, הוא גם יעלה באותו דיון, למרות שאנחנו לא 'בעלי הבית' מה שנקרא אבל אנחנו כן מתכוונים להתקין תקנות - - -

אלי אלאלוף: אני מבין שאין 'בעל בית'.

אלי אלאלוף: משרד החינוך זה לא רשויות מקומיות.

אלי אלאלוף: מה היה קורה כשזה רשות מקומית שלא הצטרפה לפוליסת הבטוח של המשק וכלכלה?

אלי אלאלוף: או אז כל הילדים מופקרים.

<סופי אורטשקנזי: לא, לא, יש פסיקה של בית המשפט.

אלי אלאלוף: מה קורה?

<סופי אורטשקנזי: יש פסיקה של בית המשפט.

<סופי אורטשקנזי: היה ורשות מקומית לא הצטרפה, אזי היא תיתבע והיא תצטרך לשלם את עלות הבטוח כפי שהיה - - -

אלי אלאלוף: אין לה במה להצטרף, איך היא תוכל לשלם פיצויים אחר כך?

איציק שמולי: אבל בואי נשים את הכול על השולחן.

איציק שמולי: בדיון אצל מרגי, מה שהיה זה שעולה באופן ברור, שחברת הבטוח לא מוכנה לבטח, אדוני היושב ראש, לא את תושבי קריית שמונה ולא את נתיבות ולא את ירוחם ולא את לוד באותו המחיר.

אלי אלאלוף: למה?

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי מבחינת חברת הבטוח ילדי לוד וקריית שמונה הם בסיכון הרבה יותר גדול להיות עבריינים, והם עבריינים, הרי, מבחינת חברת הבטוח.

אלי אלאלוף: מה עושים?

איציק שמולי: אין להם בטוח.

אלי אלאלוף: מה עושה משרד החינוך?

איציק שמולי: "הוא יושב על הגדר".

<סופי אורטשקנזי: אנחנו יושבים אתם.

<סופי אורטשקנזי: אנחנו יושבים עכשיו - - -

אלי אלאלוף: בוקר טוב.

אוסאמה סעדי: שלום אדוני.

<סופי אורטשקנזי: עם נציגי הורים ואנחנו מנסים לסגור כל מיני - - -

איציק שמולי: גבירתי, אני מזכיר לך ששנת הלימודים עומדת להיגמר עוד מעט.

איציק שמולי: אני שמח שאתם יושבים אבל שנת הלימודים נפתחה בספטמבר.

<סופי אורטשקנזי: כבר דיווחנו לחבר הכנסת מרגי על ההתפתחות שכן הייתה - - -

קארין אלהרר: רגע, זה חדש מהשנה או שזה היה גם בשנים קודמות?

<סופי אורטשקנזי: זה חדש מהשנה.

אלי אלאלוף: הצטרף אלינו מבין היוזמים של הדיון, חבר הכנסת אוסמה סעדי.

איציק שמולי: ואגב, דווקא בגלל שזה עניין שנתון לפרשנות ויש מכרז שנותן לכם כוח ביד, נותן לכם כוח, אז למה שלא תכפו על חברת "כלל" או על כל חברה אחרת שתזכה במכרז, את זה, שאם היא רוצה לבטח עכשיו מאות אלפי ילדים ולזכות במכרז, תכפו את ההגדרות שטובות לילדים, לא את ההגדרות שטובות לחברות הבטוח.

איציק שמולי: מילא, שהם עובדים אצלם, אבל האם גם אתם?

<סופי אורטשקנזי: אני רוצה לציין.

<סופי אורטשקנזי: התפקיד של משרד החינוך בעניין הזה הוא אחד בחקיקה, לקבוע את התעריף המכסימלי שניתן לגבות מהורי התלמידים, במסגרת תשלומי הורים.

אלי אלאלוף: זה לא המקרה.

<משה בר: עובדה שיש ישובים שלמים, ילדים בישובים שלמים שאין להם בטוח.

<קריאה: זה לא נכון, זה ממש לא נכון.

אלי אלאלוף: תסבירו לנו את זה.

<סופי אורטשקנזי: מה שקורה זה שמשרד החינוך מציע לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת כל שנה, את המחיר המכסימלי שניתן לגבות מההורים.

אלי אלאלוף: זה לא מביא בטוח לילד.

נורית קורן: אבל רגע, מה שניתן לגבות מההורים זה שהם משלמים בטוח אבל כשהם לא מקבלים את הבטוח אז משהו פה לא מובן.

<סופי אורטשקנזי: כולם מבוטחים, זו חובת חקוקה.

<קריאה: אנחנו יודעים את זה.

<קריאה: אנחנו יודעים את זה.

אלי אלאלוף: כולם מבוטחים בכל הישובים?

איציק שמולי: זה לא נכון.

איציק שמולי: זה לא נכון.

<סופי אורטשקנזי: מי שלא מבוטח עדיין יהיה זכאי לפיצוי, זה מה שאני אומרת.

נורית קורן: איזה פיצוי?

<סופי אורטשקנזי: בתביעות נזיקין.

<סופי אורטשקנזי: יש לנו תיקים כאלה, אנחנו גם מעורבים.

קארין אלהרר: מי מממן?

נורית קורן: שילך לתבוע.

איציק שמולי: שילך לתבוע את הרשות המקומית שלו.

נורית קורן: לתבוע את הרשות המקומית.

קארין אלהרר: שהיא 'במקרה' חדלת פירעון - - -

נורית קורן: נכון.

<סופי אורטשקנזי: בדיוק מה שקורה באותו מקרה ספציפי, זה לא נכון, לא נכון להגיד - - -

קארין אלהרר: רגע, יש לי שאלה.

קארין אלהרר: הוא יתבע את עירית לוד שנמצאת בחדלות פירעון, מה ייצא לו מזה?

איציק שמולי: כלום.

נורית קורן: יהיה לו סתם, נייר.

נורית קורן: יהיה לו נייר.

<סופי אורטשקנזי: תראי, אנחנו לא נתקלנו - - -

אלי אלאלוף: אני לא מבין, האם אי אפשר היה לחייב חברת בטוח, לא חשוב מה המצב של הישוב, שהיא תבטח את כולם?

אלי אלאלוף: אי אפשר היה?

קארין אלהרר: האם זה לא אמור להיות חלק מתנאי המכרז?

<קריאה: לא.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע - - -

קארין אלהרר: איך אישרתם בכלל?

אלי אלאלוף: ברשותך, בואו נשמע את נציג אגף הבטוח.

אלי אלאלוף: שֵם.

<יואב יונש: יואב יונש, אגף שוק ההון, מחלקת בטוח בריאות.

<יואב יונש: בהקשר לשאלה ששאלת, אחד הפתרונות שעלו בדיון, הוא החלטה של המדינה, לפיה יכולים להחליט שיהיה מכרז אחד, עם מחיר אחד, שיחייב את כל הרשויות ולא לאפשר לקבוע מחירים שונים בין רשות לרשות.

<יואב יונש: להבנתי זה פתרון שהוא על הפרק.

קארין אלהרר: איך אתם אישרתם - - -

אלי אלאלוף: למה, סליחה, למה אוטומטית, כשקורה מקרה לילד, אז הילד או משפחתו צריכים לפנות לחברת הבטוח?

אלי אלאלוף: למה זה לא שהרשות או שמשרד החינוך פונים?

אלי אלאלוף: למה הם לא מטפלים בתיק?

אלי אלאלוף: למה צריך להשאיר לחוליה הכי חלשה במערכת, שנחלשה במיוחד לפנות?

אלי אלאלוף: האם אי אפשר להכניס את זה באחד הסעיפים של המכרז?

<יואב יונש: זה יכול להיות פתרון לבטוח זה או אחר, אבל צריך לקחת בחשבון שבאופן טבעי מגיעים לפה עם מקרה קיצון של דחיות ולא כל המקרים - - -

נורית קורן: זה לא מקרה קיצון, זה - - -

אלי אלאלוף: לצערי, אם זה קיצון אז - - -

איציק שמולי: על מה אתה מדבר?

קארין אלהרר: אדוני היושב הראש, יש לי שאלה.

קארין אלהרר: איך קרה שאתם אישרתם, זה אישור שלכם, איך קרה שאתם אישרתם שיש בטוח שאמור להיות לכלל תלמידי ישראל ויש תלמידים שלא נמצאים ב'פול' הזה, איך זה קרה?

<יואב יונש: להבנתי אין תלמידים שהם לא מבוטחים.

<יואב יונש: יש - - -

קארין אלהרר: הרי מה היא אומרת לי, היא אומרת, הנציגה של משרד החינוך, שיש תלמידים שחברת "כלל" לא הסכימה לבטח אותם.

אלי אלאלוף: את הישובים, ילדים של הישובים.

קארין אלהרר: ובעצם, בעצם - - -

<יואב יונש: אני לא מכיר שזה - - -

קארין אלהרר: אבל זה המצב.

<יואב יונש: לא, אני לא מכיר שזה המצב.

קארין אלהרר: את אמרת שאין בטוח ושאתם עובדים על זה.

נורית קורן: שיש רשויות שלא התקשרו.

קארין אלהרר: הרשויות מבטחות?

<סופי אורטשקנזי: אני רוצה לתקן, סליחה, היה ורשות חינוך מקומית לא ביטחה את תלמידיה אז היא מפרה הוראה שהיא חובה חקוקה.

קארין אלהרר: או.

קארין אלהרר: קיי.

קארין אלהרר: , אמר חבר הכנסת שמולי, בדיון שהיה בוועדת חינוך, אצל יושב ראש הועדה, חבר הכנסת מרגי, אתם טענתם, או כך עלה, שילדים בישובים מסוימים שהם יישובי סיכון גבוה יותר, כך לטענת חברת הבטוח והם לא מקבלים בטוח, האם זה נכון או לא?

איציק שמולי: הם לא בתוך ה'פול', נו, אל תתחכמו.

איציק שמולי: הם מבוטחים – את אומרת שהם מבוטחים ואם קורה אירוע ביטוי אז זה נופל על הרשות, אבל הם לא זכאים מבחינת חברת הבטוח ליהנות מהתעריף של רעננה ותל אביב ואל תגידי לי - - - זה המצב.

קארין אלהרר: אני לא מבינה איך הרשות תיתן מענה.

<מאיר ממן: שמי מאיר ממן, הממונה על הבטוח במשרד החינוך.

<מאיר ממן: למרות שמשרד החינוך ממש אין לו חלק בהיקף הביטוחים, בכיסוי עצמו, במה יהיה מה לא יהיה - - -

קארין אלהרר: אז מה התפקיד שלכם?

<מאיר ממן: סליחה.

אלי אלאלוף: רגע, בואו נקשיב.

<מאיר ממן: התחלתי להגיד 'למרות' אז יש לזה המשך.

<מאיר ממן: למרות זאת, בגלל שהנושא הזה נמצא בשנים האחרונות ועולה ועולה, אז אנחנו נכנסים לתמונה, למרות שזה לא בסמכותנו, אלא אנחנו מחטטים יחד עם ארגון ההורים הארצי ויחד עם הכנסת, כדי לבחון מה אפשר לעשות כדי לתקן כמה עיוותים שיש בתחום של בטוח תאונות אישיות.

<מאיר ממן: יש כמה סוגיות שאתם העליתם עכשיו, כולם נמצאים בדיוק עכשיו בדיונים כדי למצוא, ממש ככה, בוועדת החינוך של הכנסת קיבלנו כולנו משימות לצאת אתן לדרך.

<מאיר ממן: מצד אחד להוזיל את הפרמיה על הבטוח, מצד שני הם רוצים שכן, הכיסוי יהיה גדול יותר, זה דבר שהוא כמעט ולא ניתן אבל אנחנו פועלים לבחון את כל האפשרויות כדי שבעצם, נמצה את הטוב ביותר ממה שכולכם אומרים ובצדק, את המקסימום שאפשר ושזה יהיה גם זול.

<מאיר ממן: בכדי לאפשר דבר כזה אנחנו צריכים לעשות תיקון בחוק של רשויות מקומיות, שיהיה להן תיקון בחוק שיאפשר להן לצאת למכרז ולחייב את כל הרשויות ביחד, להשתתף בחובה ובעצם לבטח דרך החברה שזכתה במכרז.

<מאיר ממן: זה נבחן, זה עולה לדיונים, זה לא כל כך התאפשר, משרד המשפטים - - -

אלי אלאלוף: מה קורה לילדים - - -

קארין אלהרר: אדוני, בינתיים שנת הלימודים נגמרת.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת סופה לנדבר, בין היוזמות של הדיון.

<מאיר ממן: אני יכול לענות על הרבה שאלות, בסבלנות, תנו לי רק להסביר, כל שאלה שתשאלו אני אענה לכם, אני חי את זה יום יום.

<מאיר ממן: למרות - - -

אלי אלאלוף: תענה על השאלה הפשוטה, מה קורה לילדים כל עוד שאתם לא הגעתם לסיכום?

<מאיר ממן: אין מצב שתלמידים לא מבוטחים.

אלי אלאלוף: אז למה אתם לא פונים אחר כך לחברת הבטוח?

קארין אלהרר: אדוני, אני רק שמה על השולחן.

אלי אלאלוף: למה לא? רק שניה, קארין.

סופה לנדבר: יש ביטוח ואין כיסוי?

<מאיר ממן: האם אתם רוצים להיכנס לנושא הזה של רשויות שביטחו - - -

קארין אלהרר: כן, אני רוצה לדעת אם יש ילדים בישראל - - -

<מאיר ממן: אין, אין ילדים לא מבוטחים נכון לשנת 2016.

איציק שמולי: האם אתם לא מרגישים שיש פה ליקויים - - -

קארין אלהרר: אבל תסביר לי מי ייתן את הכיסוי הביטוחי?

קארין אלהרר: על זה עוד לא קיבלתי תשובה.

קארין אלהרר: מי ייתן את הכיסוי הביטוחי?

<מאיר ממן: חברת הבטוח.

קארין אלהרר: אבל אתה אומר שחברת הבטוח שם לא הסכימה - - -

<יואב יונש: תני לי להגיד הכול, אני שמעתי את השאלות, אני רוצה לתת תשובה שעונה על כל השאלות האלו.

קארין אלהרר: אני ממש מבולבלת כרגע.

<מאיר ממן: כמו שאמרנו, היות ובחוק, רשות מקומית חייבת לבטח את כל התלמידים הלומדים בתחום שיפוטה, קודם כל, חובתה לבטח.

<מאיר ממן: עכשיו היא צריכה לחפש מבטחת.

<מאיר ממן: היא יכולה לצאת במכרז, בעצמה, כל רשות לעצמה, לחפש מבטחת, כאשר הדרישות שלה נשענות פחות או יותר על הפוליסה הקיימת היום.

<מאיר ממן: זה המרכיב שכולם מעתיקים אותו.

<מאיר ממן: והן יוצאות במכרז – הן יכולות לצאת במכרז, יותר נכון ולמצוא להן מבטחת.

<מאיר ממן: המבטחת צריכה לתת להם הצעת מחיר על הבטוח.

<מאיר ממן: זה יכול להיות שלושים שקלים ויכול להיות גם מאה וחמישים שקלים.

<מאיר ממן: איך המבטחת קובעת את התעריף?

<מאיר ממן: היא בוחנת ניסיון תביעות של אותה רשות וכמה תלמידים נפגעו בשנה האחרונה ובשנים הקודמות.

<מאיר ממן: ככל שהניסיון לתביעות גבוה יותר וגדול יותר היא מבקשת תעריף גבוה יותר.

<מאיר ממן: באה החברה למשק וכלכלה ואמרה: תשמעו, אנחנו יוצאים למכרז שיכול להיות לנו בו יתרון של גודל ככל שכולכם שתצטרפו אליי ואז אנחנו נוכל להתמקח עם חברות הבטוח, על התעריף וגם אפילו על ההיקף, לשחק.

<מאיר ממן: מה שקורה הוא שכאשר משק וכלכלה מוציאה מכרז, זוכה חברה מסוימת ולא כולם רוצים להצטרף.

<מאיר ממן: הם אומרים: תשמעו, אתם השגתם ב-49 שקלים, אני מצאתי חברת בטוח שתעשה לי את זה ב-32, אנחנו הולכים אליה.

<מאיר ממן: ברגע שהרשות הולכת לאחרת היא בעצם יוצאת מה'פול' של הקולקטיב ואם ובמידה אותה רשות היו לה תאונה אחת או שתיים עם נזק רציני, אזאותה חברת בטוח שביטחה אותה באותה שנה אומרת: תודה רבה, לא רוצה אותך ואז, כשאותה רשות רוצה לחזור חזרה ל'פול' אז אומרים לה ב'פול': אין מקום, אנחנו כבר סגרנו את ה'פול'.

<מאיר ממן: אותה חברת בטוח סגרה את ה'פול', אלא אם כן תציגו את ניסיון התביעות.

<מאיר ממן: כשמביאים את ניסיון התביעות גם הם רואים שהם במצב לא טוב ולא מוכנים, או שאומרים להם: 150 שקלים במקום ארבעים ומשהו או במקום 70.

איציק שמולי: בכל הכבוד אבל בדיון בוועדת החינוך משרד החינוך בעצמו נתן דוגמאות של רשויות מקומיות שלא הסכימו להכניס אותן לתוך ה'פול', שלא הסכימו ואם הסכימו אמרו להם: אתם תשלמו תעריף הרבה יותר גבוה מהרשויות החזקות.

קארין אלהרר: יפה.

קארין אלהרר: הם לא שם, נכון?

איציק שמולי: הם לא שם.

<מאיר ממן: מלכתחילה, כל שנה, כאשר יוצאים למכרז, משק וכלכלה פונה לכל הרשויות ומציעה להן להצטרף מראש, יש להן כוח כשמצטרפים מראש.

<מאיר ממן: כאשר משק וכלכלה מפרסמת מכרז ואומרים - - -

קארין אלהרר: אדוני, הנתונים היום, הנתונים היום.

<מאיר ממן: יש לנו שני מיליון תלמידים - - -

קארין אלהרר: עזוב, אתה מדבר אתי על מצבים תיאורטיים.

קארין אלהרר: אני שואלת על היום, היום, האם במדינת ישראל, לוד מקבלת ביטוח?

<מאיר ממן: כולם.

קארין אלהרר: ממי?

קארין אלהרר: ממי היא מקבלת בטוח?

<מאיר ממן: מי שנמצא ב"כלל" שזכתה במכרז מבוטח ב"כלל", מי שלא נכנס ל'פול' הזה קודם לכן - - - מי שלא מבטח בחברה אחרת, רובם ב"איילון", רוב אלה שלא מבוטחים ב"כלל" מבוטחים ב"איילון".

איציק שמולי: האם אתה מכיר רשויות מקומיות שלא מבוטחות והעיריות לקחו על עצמן את הסיכון?

<מאיר ממן: לא, לא מכיר דבר כזה, לא שמענו על זה - - -

נורית קורן: כי חברות הבטוח דחו אותם.

נורית קורן: לא היה להם למי לשלם, מה הבעיה?

איציק שמולי: תשמע, מה שאתם אומרים כאן ומה שאתם אומרים בוועדת החינוך הוא שני דברים שונים.

איציק שמולי: אמנם מפרידה רק קומה אחת בין ועדת הרווחה לוועדת החינוך אבל לא יכול שהתבלבלתם עד כדי כך בדרך.

<מאיר ממן: מה שאמרו בוועדת חינוך זה לא אני, נאמר שם טיעון אחר, היה טיעון אחר שמישהו שם אמר את זה, שזה לא היה נכון.

איציק שמולי: נאמר - - -

אלי אלאלוף: מה היית ממליץ למשפחה הנוכחית שבשבילה התכנסנו, מה היית ממליץ עכשיו?

<מאיר ממן: אני, בעקבות הכתבה פניתי ל"כלל" וביקשתי מהם הבהרות למקרה הספציפי הזה.

<מאיר ממן: אמרתי להם: מה יש לכם לומר על זה?

<מאיר ממן: לא היו מוכנים להוציא את זה בכתב אבל, היות ואני מכיר שם את האנשים, אני יושב אתם בוועדות ואני מכיר את החומר האנושי, יכולתי בעצם להשיג מהם דברים בעל פה.

<מאיר ממן: הם בעצם אמרו דבר כזה, הם אמרו: 'בגדול', 'בגדול', יש סעיף בפוליסה שכל תלמיד מעל גיל 14, שהיה מעורב פלילי באירוע שכתוצאה ממנו הוא נהרג או שהוא נפגע – הוא לא מכוסה, זה מוחרג, זה חריג בפוליסה.

<מאיר ממן: קודם כל זה קיים - - -

נורית קורן: מה זה 'אירוע פלילי'?

נורית קורן: זה שהם רבים אחד עם השני?

נורית קורן: רבים אחד עם השני או שאירוע פלילי זה כשהוא הלך לגנוב משהו?

נורית קורן: מה זה אירוע פלילי?

איציק שמולי: אם חבר כנסת הולך ברחוב ודוקרים אותו, האם הוא מעורב בפעילות פלילית?

<מאיר ממן: לא, ממש לא.

איציק שמולי: לא, שאני אדע.

<מאיר ממן: לא, ממש לא.

איציק שמולי: האם אתה לא מרגיש צורך, כרגולטור, לשנות את ההגדרות הללו?

נורית קורן: או שאנחנו שולחים ילד לבית הספר וזה היה צפוי שירצחו אותו כי אנחנו שולחים אותו לבית הספר שירצחו אותם, כי זה מה שעולה מהמילים שלכם.

<תמר קלנברג-לוי: מקרים כמו "בר נוער", מצעד הגאווה – אירוע פלילי.

<מאיר ממן: לא, ממש לא, ממהרים להגיד - - -

נורית קורן: לא, סליחה, זה לא אירוע פלילי בכלל.

נורית קורן: מאוד מצטערת כי שם היה מישהו שעשה אירוע פלילי, אבל מי שנדקר הוא השתתף - - - אני לא מבינה אתכם.

<מאיר ממן: חבר'ה, יש בתי משפט - - -

נורית קורן: אנחנו יודעים, אנחנו לא רוצים להגיע לשם.

<מאיר ממן: רגע, רגע, לא, לא - - -

נורית קורן: אנחנו לא רוצים להגיע לשם.

נורית קורן: הגיע הזמן – ואני מצטערת שאני נכנסת לתוך הדברים שלך אבל, אתם עוסקים בבטוח, אני מצפה שמשרד החינוך יראה איזה ביטוח נותנים לילדים שלנו.

נורית קורן: אני מצפה, שכשאני שולחת את הילדה שלי לבית הספר, אני מצפה שהיא תחזור בריאה ושלמה וכשאני מקבלת ילדה שהיא פצועה ברגל, נשארה לה צלקת לכל החיים ואז אומרים לי בבטוח: לא, זה לא מכוסה, כי הייתם צריכים להישאר עשרה ימים בבית ולא שבוע ימים.

נורית קורן: זה שלילדה נשארה צלקת עד עכשיו זה לא עושה שום דבר וזה שבית הספר לא סידר את מוט הברזל שנכנס לה לרגל, גם זה לא בסדר, אז כשאתם מדברים על רצח, על רצח שקורה בתוך בית הספר, או קורה כשילדים נפגשים בחברה, אז האם לא תפצה?

נורית קורן: אני לא מבינה, חברת בטוח רק מפחידה אותנו, אומרת לנו: בואו תעשו בטוח, כשיקרה משהו אנחנו נשלם לכם.

נורית קורן: עכשיו מה אתם אומרים: לא, לא, לא, במלים הקטנות היה כתוב שזה לא, אז מה שנשמע מהדברים שלכם הוא שכשאנחנו שולחים את הילדים לבית הספר, אנחנו צריכים לחשוב שיקרה להם משהו בדרך.

נורית קורן: אתה יודע מה, אני נורא מצטערת כי אם זה מה שיקרה, אז כמו שאנשים בזמן הטילים לא שלחו את הילדים, אני לא יודעת מה יקרה עכשיו.

אלי אלאלוף: החבר רוצה לדבר, בבקשה.

<משה בר: אני מודה ליושב ראש ולחברי הכנסת על הדיון החשוב הזה.

<משה בר: שמי משה בר, אני יושב ראש עמותת "תנו יד לחרש, נכים למען נכים".

<משה בר: אני נזכר היום בתכנית של הגשש "אישראבלוף".

<משה בר: בואו תשלמו אבל כשצריכים לקבל אז בשביל מה?

<משה בר: שילמתם, מספיק.

<משה בר: הם בונים על זה שהילדים יהיו בריאים, שילדים לא ייפגעו ושהם ירוויחו הרבה מאוד כסף.

<משה בר: אני חושב שבדברים כאלה צריך לשים נקודות ברורות.

<משה בר: ברגע שעושים את זה בקבוצות - - -

סופה לנדבר: אדוני, אני - - -

<משה בר: אני מכיר הרבה מאוד משפחות שהילדים שלהן נפגעו ובעיקר משפחות של נכים, שהילד שלהן נפגע, לא מספיק שכבר להן קשה, הן צריכות לטפל בילד.

<משה בר: מגיעות לסיוע משפטי, מקבלות עורך דין לא הכי טוב, הן נופלות בין הכיסאות.

<משה בר: אני חושב שצריכים לגמור עם הדבר הזה.

אלי אלאלוף: אפשר לקבל תגובה - - -

סופה לנדבר: אני רוצה רק פשוט להבין, הממונה על בטוח במסגרת משרד החינוך, מה מוגדר בתפקיד שלך?

<מאיר ממן: הרבה דברים.

סופה לנדבר: נו.

<מאיר ממן: בנוסף לכובע אחר שאני מנהל תקציב של אגף - - - , אני עוסק בבטוח ובכל מה שקשור לבטוח של עובדי הוראה, רכוש משרד החינוך.

<מאיר ממן: בכל מה שקשור לתלמידים, הקשר שלנו, אנחנו מבטחים את משרד החינוך ועובדיו, כנגד תביעות של תלמידים שנפגעו במהלך פעילות בית ספרית.

<מאיר ממן: זאת אומרת, אם תלמיד נפגע במהלך פעילות בית ספרית, בלי קשר לפוליסה הזו שאנחנו מדברים עליה, ובעצם מוכחת רשלנות של משרד החינוך, אז יש את "ענבל" – שהיא הקרן הפנימית של משרדי ממשלה, שהיא מכסה את התביעות האלו, אז גם בזה אני עוסק - - -

קארין אלהרר: למה "ענבל" לא מבטחת את המקרים האלה?

<מאיר ממן: "ענבל", כמו שאמרנו, עד 86' בתחילת הדרך, היא זו שביטחה את התלמידים, תמורת שני שקלים או ארבעה שקלים לשנה, הייתה בעיה לגבות את ארבעת השקלים כי לא שילמו אבל לא משנה, "ענבל" והאוצר הסכימו ש"ענבל" תפסיק לבטח את התלמידים ואז עשו את התיקון לחוק, שהרשות המקומית היא זו שתבטח, כחובה.

<מאיר ממן: זה אז היה, לפני כן זה לא היה חובה, זה היה ממש וולונטרי.

<מאיר ממן: בסופו של דבר, הפוליסה שיש היום, רק לידיעה, היא משתפרת כל הזמן למרות שכולנו, כולנו, ואני אומר לכם, באמת, בכנות, אני מכיר את התהליכים שלנו, כולנו מצפים מהפוליסה הזו שהיא תכסה על כל זבוב שיעקוץ אותנו, על כל מה שיקרה לנו ואת יודעת מה, אנחנו כהורים - - -

קארין אלהרר: זבוב, באמת - - -

אלי אלאלוף: בואו נבקש - - -

קארין אלהרר: כשילד - - -

איציק שמולי: המטוטלת בצד השני, הילד נרצח - - -

אלי אלאלוף: חברים, בואו - - -

איציק שמולי: נרצח ולא נותנים לו כיסוי.

קארין אלהרר: השאלה - - -

איציק שמולי: אל תדבר - - -

סופה לנדבר: האם ההורים יודעים, כאשר הם שולחים את הילדים לבית ספר, שזה לא מכסה שום דבר?

קארין אלהרר: שאלה אחרונה.

<מאיר ממן: אתם לא יכולים לנהל דיון בצורה כזו - - -

אלי אלאלוף: זה אנשים - - - זה ברור, בבקשה.

קארין אלהרר: שאלה אחרונה.

קארין אלהרר: מר ממן, אתה אמרת שבמקרה הזה, כשקראת את הכתבה בעיתון, פנית לחברת הבטוח ואני שואלת, האם מגיעות אליך פניות של הורים ותלמידים בשוטף והאם מישהו מטעמכם פונה לחברות הבטוח?

<מאיר ממן: כן.

קארין אלהרר: בשוטף ככה זה עובד?

<מאיר ממן: כן.

קארין אלהרר: האם ההורים מודעים לכתובת הזו, שהם יכולים לפנות אליה?

<מאיר ממן: תראי, קודם כל אנחנו - - - חוזר מנכל, כל הסוגיות הביטוחיות של התלמידים.

<מאיר ממן: בנוסף, באתר שלנו, של המחלקה לבטוח הכול כתוב ובעקבות כך אנחנו מקבלים פניות.

קארין אלהרר: אתה יודע שהורה ממוצע לא קורא חוזרי מנכל.

<מאיר ממן: מאוד אני יודע, מאוד אני יודע, אפילו הבת שלי, כשאני מגיע לאסיפת הורים אני אומר למנהלת בית הספר או למורה, הרי יצאו הנחיות ממשרד החינוך להפיץ את המידע לכל התלמידים.

<מאיר ממן: אני כהורה לא קיבלתי "כן, פתחנו את השנה" יש להם את התירוץ שלהם, אנחנו לוחצים בכל הגזרות שהנושא הזה יפורסם.

אלי אלאלוף: חברים, אפשר לפנות ברשותכם, אני רוצה, לפנות לבטוח, בבקשה.

אלי אלאלוף: בקיצור, איך אתם מתמודדים עם המצב שלא נראה הכי מסודר בעולם?

<יואב יונש: או.

<יואב יונש: קיי.

<יואב יונש: אז שוב, יואב יונש, אני מאגף שוק ההון, המפקח על הבטוח.

<יואב יונש: עלו פה הרבה טענות, אני אנסה להתמקד בנושא הזה כי יש לי כמה דברים לומר.

<יואב יונש: רק לטענה כללית אחת אולי אשמח להישיר מבט אל חברי הכנסת ולומר להם, שאני כבר שומע כמה דיונים פה ואני מכבד מאוד את הביקורת שמופנית כלפינו, בחלקה היא עניינית ובוודאי שאני לא חושב שבכל מקרה אנחנו צודקים אבל, מנקודת המבט שלי, באגף שוק ההון עובדים שליחי ציבור, שמבוקר עד ערב, מה שמעניין אותם זה טובת המבוטחים ואני אנסה להסביר, איך במקרה הזה, רואים את טובת המבוטחים.

<יואב יונש: עלו פה כמה טענות שאני מאוד מתחבר אליהן, אני חושב ששיטת 'מצליח' של חברות הבטוח היא תופעה פסולה מאוד, אנחנו מנסים להיאבק בה, אני לא אומר שאנחנו מצליחים, אני לא אומר שהיא לא קיימת, יש לנו הנחיות שנוגעות לאופן ישוב תביעה ובסוף, בסופו של דבר, צריך להבין ששלב בירור הזכאות הוא תמיד שלב כואב, גם בבטוח תאונות אישיות וגם בבטוח סיעודי וגם בביטוחים אחרים, שלב בירור הזכאות הוא שלב שתמיד כואב אבל, הנקודה שחשוב לי להדגיש היא, שאם מסתכלים על טובת המבוטחים, זה לא אומר באופן אוטומטי לוותר על השלב הזה ולשלם עבור כל תביעה.

<יואב יונש: אני מקווה שזה מובן שהשלב הזה הוא גם הכרחי וצריך קודם כל לדאוג שהוא יהיה כמה שפחות פוגעני ולעשות מאמצים בכיוון הזה, ושנית, לדאוג שתביעות שצריכות להיות משולמות ישולמו ותביעות שלא צריכות להיות משולמות לא ישולמו, ולצערי, בהרבה מקרים – ואני עכשיו אתחבר לביטוח תאונות אישיות, קיימת מורכבות.

איציק שמולי: רגע, לפני בטוח תאונות אישיות, יש פער בין האמירות הבומבסטיות שלך, לבין המספר בדוח שלכם, שרק 2% מהתביעות נמצאות מוצדקות, זה אל"ף, ובי"ת, אני לא חולק על זה שצריך לעשות את שלב הבירור בתביעה אבל מה, אם אתם רואים שיש פער בין הגדרות רפואיות לבין הגדרות של חברות בטוח, באופן שמכשיל מבוטחים בצורה סדרתית, אתם מוציאים לפועל רפורמות ואתם לא רואים לנכון לשנות את הנוסחים האלה, אז אתה יושב פה ואומר לי: אני דואג למבוטחים?

איציק שמולי: אתה לא דואג למבוטחים, אתה דואג לחברות הבטוח, לא למבוטחים, לא אתה אישית, האגף.

קארין אלהרר: אני רוצה רגע לחדד, תראה, בסופו של דבר - - -

אלי אלאלוף: יש לי בקשה, חברים.

אלי אלאלוף: בואו נאפשר לכמה נציגים שבאו, ישלימו לנו את האינפורמציה.

אלי אלאלוף: ברשותכם, האגף לסיוע משפטי.

<תמר קלנברג-לוי: כן, אני עורכת דין תמי קלנברג לוי, אני מהאגף לסיוע משפטי, מתכנית סנ"ה, התכנית שמייצגת נפגעי עבירות המתה.

<תמר קלנברג-לוי: אתי האחראית שלי, סיגלית זוהר.

<תמר קלנברג-לוי: המקרים האלה מגיעים אלינו משנת 2011, זה לא מקרה אחד - - -

אלי אלאלוף: אתם עמותה?

<תמר קלנברג-לוי: אנחנו לא עמותה, אנחנו יחידה של סיוע משפטי, על פי תכנית ממשלה.

אלי אלאלוף: משרד המשפטים.

<סיגלית זהר: משרד המשפטים ומשרד הרווחה.

<תמר קלנברג-לוי: נותנים גם מענה סוציאלי וגם מענה משפטי.

<תמר קלנברג-לוי: אנחנו עורכי הדין שמלווים את המשפחות האלה, אני מקבלת את מכתבי הדחייה האלה, על מקרים כאלה, חדשות לבקרים.

<תמר קלנברג-לוי: כאשר מדובר במקרים שלא היינו יכולים לחשוב, חברת הכנסת הזכירה את האם שחנקה את הילדים, יש גם את האב שזרק את שני ילדיו מגג הבניין, גם המקרה הזה נדחה.

<תמר קלנברג-לוי: ילד שעבר במקום, שאלו אותו: איפה ההוא ודקרו אותו – גם זה נדחה.

<תמר קלנברג-לוי: אירועי ה"בר נוער" ב-2009 – דחיה.

קארין אלהרר: באמת?

<תמר קלנברג-לוי: מצעד הגאווה – דחייה.

<תמר קלנברג-לוי: בכולם קיבלנו מכתבי דחיה.

<תמר קלנברג-לוי: אחרי זה, ייאמר להגנתה של "כלל", גם את זה צריך להגיד, מעבר לזה שיש שם צוות מאוד ידידותי, שאחרי זה, אחרי שמגיע מכתב וטלפון כועס ואיום בתקשורת, אחרי זה יש תשלום, מסוים, יש תשלום מסוים.

<תמר קלנברג-לוי: במקרה של מצעד הגאווה, ההורים הסכימו להגיד, בהתחלה קיבלנו דחיה, קיבלנו מכתב שאומר: זה לא אירוע תאונתי, יש יד מכוונת, היא הייתה צריכה לצפות, ילדה בת שש עשרה - - -

קארין אלהרר: וואללה.

<תמר קלנברג-לוי: אבל, אחרי התקשורת ואחרי כל הרעש, קיבלנו תשובה שהם מוכנים לשלם את מלוא הפיצוי.

<תמר קלנברג-לוי: וזה קורה בהרבה מקרים.

<תמר קלנברג-לוי: גבירתי הזכירה את הפנייה לרשויות –עוד מקרה, גם של - - - חג'ג', רק אחרי שהגישו את התביעה אז פתאום עלה וצץ הסכם פשרה.

<תמר קלנברג-לוי: גבירתי כאן אמרה שיש פסיקה של העליון – אין פסיקה של העליון, התביעות האלו מסולקות ברמה של בית משפט שלום.

אלי אלאלוף: אז איך משרד המשפטים רואה את זה?

אלי אלאלוף: ומה הוא מציע?

<סופי אורטשקנזי: לא על בטוח - - -

<תמר קלנברג-לוי: אין בטוח תאונות אישיות לתלמידים במקרה אלימות.

אלי אלאלוף: גברת לוי, הסבירי לנו איך אתם מציעים לתקן את המצב?

אלי אלאלוף: כל מי שבא לדבר רק מחמיר את המצב, אז אני לא מבין, איך אתם באים עם - - -

<תמר קלנברג-לוי: ראשית, הפרשנות של הפוליסה צריכה להיות מאוד ברורה, היא צריכה לכסות מקרי אלימות.

<תמר קלנברג-לוי: הרי הטענה הראשונה היא שמקרה אלימות לא מכוסה, היא צריכה לכסות מקרה אלימות.

<תמר קלנברג-לוי: מקרי אלימות הם אירועי יומיום של תלמידים היום.

<תמר קלנברג-לוי: מצד אחד הם דוחים וטוענים שזה מסוכן –למידה, ומצד שני הם טוענים ואומרים: זו לא תאונה וזה לא מכוסה.

<תמר קלנברג-לוי: זה בלתי אפשרי, הם מדברים בשני קולות.

<תמר קלנברג-לוי: זה אחד.

<תמר קלנברג-לוי: פשוט צריך לתת את הפרשנות הנכונה.

<תמר קלנברג-לוי: זה אחד.

<תמר קלנברג-לוי: ושניים, בוודאי לא לאמץ את כוונת "יד מכוונת" כ"צפיות הראויה", צריך לאמץ את מה שהקרבן הבין וחשב באותו הרגע.

<תמר קלנברג-לוי: הוא לא היה שם אם הוא היה נמצא באיזושהי סכנה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אם אפשר לבקש מארגון "הורים לנרצחים" וזה ממש כואב.

<יצחק מואטי: קודם כל אני מקווה מאוד שזה לא יחמיר את המצב עוד יותר.

<יצחק מואטי: אני הנציג של - - -

אלי אלאלוף: עם כל האמת שאתה סובל.

<יצחק מואטי: אני הנציג של ארגון "משפחות נרצחים ונרצחות".

<יצחק מואטי: אני אבא של אורגיל זכרונו לברכה שנדקר למוות על ידי שלושה בני בלייעל בני גילו, בן שבע עשרה וחצי, בגלל שהוא פגע בכבודם, ממש מתחת לבית, בפארק מתחת לבית.

<יצחק מואטי: ארבע שנים, במאי ימלאו ארבע שנים מאז האירוע המצער ובאמת, הסיוע המשפטי, היכרתי את הנושא הזה של הסיוע המשפטי וגם הצטרפתי בעל כורחי לארגון "משפחות נרצחים ונרצחות", שהמכנה המשותף של כולנו פה הוא שיקיריהם נלקחו, שם הסבירו לי שיש דבר כזה שנקרא בטוח תלמיד וכאלה, ובאמת חודש ימים לאחר הרצח, בעזרת הסיוע המשפטי, הגשנו את כל מה שצריך להגיש, ואת כל ה'טופסיאדה', אף אחד לא התייחס אלינו.

<יצחק מואטי: התחילו להתייחס אלינו ברגע שהגשנו תביעה משפטית, כשאני מוציא כסף מכיסי, כמובן, לבית המשפט ומשלם הוצאות משפט.

<יצחק מואטי: הם מגיעים לבית משפט והם אומרים ש"הם שצריך ללמוד את התיק".

<יצחק מואטי: שלש שנים לקח להם ללמוד את התיק.

<יצחק מואטי: וכשהם לומדים את התיק ומגיעים לבית המשפט אז הם אומרים שהבן שלי היה עבריין.

<יצחק מואטי: מדובר בילד בן שבע עשרה וחצי, שהיה אמור להתגייס לסיירת צנחנים, הוא לא רצה למות.

<קריאה: המסמך - - - עבריין.

<תמר קלנברג-לוי: יש לו תביעה שמתבררת כרגע, בדיוק עם אותו מכתב דחיה.

קארין אלהרר: זה מדהים, איך - - -

אלי אלאלוף: אבל מה זה - - - אני לא מבין, המערכת – איפה היא?

אלי אלאלוף: איפה המערכת?

אלי אלאלוף: משאירים את זה למשפחה?

אלי אלאלוף: שהיא נחלשה בצורה איומה ומשאירים?

אלי אלאלוף: כל המערכות נעלמות, רק מול בית המשפט, מול חברת הבטוח?

אלי אלאלוף: איך?

אלי אלאלוף: אני לא מבין את זה.

אלי אלאלוף: איפה כל המערכות שלנו?

אלי אלאלוף: נעלמו.

אלי אלאלוף: אני לא מבין.

אלי אלאלוף: אדם, הוא לפחות נראה בעל יכולת להתמודד ואני רואה עכשיו כמה הוא כואב את הסיפור, גם ארבע שנים זה סימן שאנחנו הורסים אותו, לא רק הרגנו את הבן.

אלי אלאלוף: איפה האחריות החברתית שלנו?

אלי אלאלוף: איפה הקולקטיב הזה שנעלם לנו?

אלי אלאלוף: ויש מערכות במשרד החינוך, השלטון המקומי, תשימו לב, הוא לא בא, גם משרד האוצר, מה קורה?

אלי אלאלוף: יש פה איזו רשלנות מתוכננת כמעט, הייתי אומר.

אלי אלאלוף: זה פשוט, אף - - - לא היה מתכנן מהלך כזה.

אלי אלאלוף: זה בלתי יאומן איך אנחנו מגיעים למצב כזה.

אלי אלאלוף: משרד המשפטים נמצא פה, בינתיים ההרגשה היא שזו אנדרלמוסיה מוחלטת.

איציק שמולי: ובוא נזכור, אדוני היושב ראש, את מי אנחנו טוחנים, לוקחים בן אדם כזה - - -

<יצחק מואטי: אני חייב להודות לכם, החברים - - -

איציק שמולי: הבן שלו זכרונו לברכה אמור היה ללכת לסיירת צנחנים, אחרי מותו אומרים לו שמדובר בילד עבריין וטוחנים את הבן אדם כלכלית וחברתית עד דק.

<יצחק מואטי: האמת היא שלא רק שאתה נכנס לתוך סיוט אחרי הרצח של הבן שלך, התהליך המשפטי הפלילי אתה נתקל בקשיים - - -

אלי אלאלוף: משפיל מאוד.

<יצחק מואטי: אתה לא מאמין שזה קורה לך, אנחנו משפחה נורמטיבית, אני קצין צה"ל שעכשיו השתחרר מצה"ל אחרי שלושים שנות שירות, מגיע לחברות הבטוח ואתה מגיע לבית משפט ועוד פעם אומרים: "הבן שלך עבריין", "הוא בכלל לקח חלק בתיגרה".

<יצחק מואטי: הוא לא לקח חלק בתיגרה, הוא ילד שפגע, אז רצחו אותו באכזריות.

איציק שמולי: והתיק עדיין מתנהל?

<יצחק מואטי: התיק מתנהל.

<יצחק מואטי: הוא נדחה כמובן לעוד חצי שנה, אז עכשיו צריך לשלם עוד פעם אגרה - - -

איציק שמולי: כמה כסף הוצאת עד עכשיו על העניין המשפטי?

<יצחק מואטי: הוצאתי 3,500 שקל ואני צריך לשלם עוד 1,700 שקל אגרה לדיון הבא וזה לא הכסף, זה ממש לא הכסף, אני פה לא רוצה רק לייצג את המקרה האישי שלי, במקרה שלי עוד איכשהו אני באמת יכול לשרוד וזה בסדר אבל, יש חברים בארגון שבמקרר אין להם כלום והכסף הזה עוזר להם לחיי היומיום שלהם, לשיגרה שלהם, ויש כאלה שרוצים להנציח את הבן שלהם בדרך הזאת וזה כסף שיכול לסייע להנציח, לקבל איזו פינה קטנה באיזה פארק, זה מה שיש לנו.

<יצחק מואטי: אמרת נכון, חברת הבטוח "כלל", בכוונה תחילה, תוקעת טריז בגלגלים, ולא משלמת.

<יצחק מואטי: היא מוציאה אותנו וטוחנת אותנו עד עפר דק ולא משלמת לנו את הכסף.

<יצחק מואטי: עכשיו, היה מקרה לפני חודש, שהתפרסם בערוץ 2, מקרה דומה לשלי, אותו דבר, אותם פרטים, חברת הבטוח באה למשפחה ואמרה: אנא, אל תפרסמו, תשדלו לא לפרסם, נשלם לכם את כל הכסף.

<יצחק מואטי: האם ככה צריך לנהל במדינה מתוקנת?

קארין אלהרר: לא.

<יצחק מואטי: באמת.

<יצחק מואטי: הבן שלי, במקרה של הבן שלי, הוא היה במסגרות, הוא הלך להירשם, אני הוכחתי לבית המשפט לאורך כל הדרך שהבן שלי כל הזמן היה במסגרת, והוא מתוכנן ללכת למסגרת אחרת, הוא נרשם כבר, תהליך הסיום של ההרשמה, בגלל פרט טכני קטן שאנחנו ההורים, לא הגענו אתו להרשמה, לא ידענו, הוא לא רצה שאנחנו נבוא אתו, אמר: אבא, אני כבר יכול להסתדר, אני יכול להירשם לבד, אז החזירו אותו הביתה, ואמרו לו: או.

<יצחק מואטי: קיי, תגיע ביום ראשון, תגיע עם ההורים, אז תכננו ביום ראשון באמת להגיע אבל הוא לא הספיק.

<יצחק מואטי: רצחו אותו.

איציק שמולי: כמו שאמרנו, הבטוח משתנה מאחד לשני, פעם זה בטוח בריאות, פעם סיעוד ועכשיו בטוח תלמידים - - -

קארין אלהרר: נשמח לשמוע את תגובת - - -

איציק שמולי: מה שלא משתנה זו שיטת ההונאה הזאת של החריגים.

איציק שמולי: מוכרים לאנשים בטוח, אנשים חושבים שהם מבוטחים אבל, למטה, באותיות הקטנות אומרים להם: "בטוח מפני תאונות אישיות, כוכבית, לא כולל אירועי אלימות.

איציק שמולי: "

קארין אלהרר: עד שמאיימים לתקשורת ואז הדברים משתנים.

אלי אלאלוף: התאחדות חברות הבטוח, בבקשה, רפי דורפמן.

<רפי דורפמן: רפי דורפמן, סמנכ"ל התאחדות חברות הבטוח.

<רפי דורפמן: קודם כל, אני שומע בצער רב את מה שאני שומע ואני חייב לומר ולהביע את זה.

<רפי דורפמן: אנחנו, כהתאחדות - - -

סופה לנדבר: אתה אף פעם לא שמעת דבר כזה?

<רפי דורפמן: אני שומע - - -

סופה לנדבר: פעם ראשונה שאתה שומע?

<רפי דורפמן: לא, לא, לא, אבל אני חשבתי שאני בכל זאת, גם כאן, צריך להביע את צערי הרב ממה שאני שומע ואני עושה את זה.

<רפי דורפמן: אנחנו, כהתאחדות חברות בטוח, לא נמצאים בתוך מערכת היחסים של הלקוחות מול חברת הבטוח ולכן, כל מה שאני בעצם מכיר על הדיון הזה זה מה שקראתי מן העיתונות.

<רפי דורפמן: כל נושא ההגבלים העסקיים לא מאפשר לנו להיות מעורבים בכלל בכל מערך היחסים.

קארין אלהרר: מה התפקיד שלכם?

<רפי דורפמן: אנחנו עוסקים יותר בדברי הרוחב, בחקיקה ואנחנו מכירים אתכם מהדיונים המשותפים בוועדות הכספים, בעיקר בנושא של הרפורמה בפנסיה וכך הלאה.

<רפי דורפמן: אנחנו גם אכסדרה מקצועית - - -

אלי אלאלוף: אז למה באת אם זה לא התחום שלך?

<רפי דורפמן: אני מגיע לכאן - - -

אלי אלאלוף: התנדבת?

<רפי דורפמן: לא, לא התנדבתי אבל מאחר וכשאנחנו מוזמנים אנחנו מגיעים וההתאחדות הוזמנה לדיון הזה והיא מכבדת את הפורום הזה ואת הכנסת, אז היא מופיעה.

איציק שמולי: אנחנו מכבדים גם אותך באופן פרסונאלי.

אלי אלאלוף: מה המסר שלך לדיון?

איציק שמולי: בוא נגיד את האמת, תפקידך לשמש שכפ"צ של חברות הבטוח, זה תפקידך.

<רפי דורפמן: המסר שלי, במסגרת התפקיד שלי ובמסגרת הסמכויות שלי הוא בין השאר, לבוא ולקרוא לחברות הבטוח לרגישות יתר, כפי שנדרש ברמה של חמלה בין בני אדם, בראש ובראשונה.

<רפי דורפמן: אני אומר את זה ואני מצפה, והייתי רוצה לראות את חברות הבטוח פועלות לסגירת כל - - -

אלי אלאלוף: האם זו מדיניות "מלמעלה" של חברות בטוח או של הפקידים ברמה בינונית ומטה?

<רפי דורפמן: אני לא יודע לענות על זה, שוב, בגלל שאני לא מייצג את חברות הבטוח ברמה שבה חברות בטוח מתיישבות וכותבות איזושהי פוליסה או איזושהי מדיניות.

אלי אלאלוף: אסור להן.

<רפי דורפמן: אסור לי להיות בתוך 'לופ' מהסוג הזה וממילא, אני לא רוצה להיות בו.

<רפי דורפמן: אני לא מכיר שום אמירה – ואת זה אני אומר באופן - - - אני לא מכיר שום אמירה או מצב שבו שמעתי שיש איזושהי התאגדות או איזשהו רעיון, לבוא ולסגור את מחלקות התביעות ולהקשיח עמדות, אני לא מכיר סיטואציה מהסוג הזה, אני פשוט לא מכיר.

אלי אלאלוף: טוב, ברשותכם נגיע לסיכום.

סופה לנדבר: כן, אבל לאיזה סיכום אפשר להגיע מכאן?

אלי אלאלוף: אז קודם כל - - -

סופה לנדבר: מה אנחנו צריכים לעשות?

אלי אלאלוף: זה האתגר של היושב ראש.

אלי אלאלוף: את רוצה?

אלי אלאלוף: אני מעביר לך.

סופה לנדבר: לא, לא, לא, לא.

אלי אלאלוף: מהאתגר הזה אני הייתי מוכן להיפרד.

איציק שמולי: האם אני יכול להגיד עוד משפט?

אלי אלאלוף: אם אתה רוצה.

סופה לנדבר: זה פשוט קטסטרופה, מה שקורה כאן.

איציק שמולי: תשמע, אדוני מההתאחדות.

איציק שמולי: אני מצפה מכם, שכאשר העוול פועל לרעת המובטחים, אז אתם כארגון גג, לכל הפחות תפנו את שימת לבן של חברות הבטוח לבעיה.

איציק שמולי: הרי אתה יושב פה ואתה סוג של "מגלגל עיניים", תשמע, אתה אומר לי: "אין מדיניות כזו" בוודאי שיש מדיניות כזאת.

איציק שמולי: בוא תגיד לוועדה מהם שיעורי ההחזר בביטוחי הבריאות הפרטיים של חברות הבטוח?

איציק שמולי: תגיד.

איציק שמולי: מהם שיעורי ההחזר?

איציק שמולי: אתה אומר לי: אין מדיניות כזאת?

איציק שמולי: יש מדיניות ברורה של הכשלת המבוטחים.

איציק שמולי: זו המדיניות של חברת הבטוח.

<רפי דורפמן: כפי שאמרתי, אני לא מכיר כזאת.

איציק שמולי: אז תסתכל בדוחות המפקח על הבטוח ותסתכל, זה שחור על גבי לבן.

איציק שמולי: אם כל שנה מוגשות 6,472 פניות בנושא בטוח ו-61 פניות נמצאות מוצדקות, אז מישהו עושה פה 'קומבינה' על המבוטחים.

איציק שמולי: פעם זה ילדים, פעם זה נכים ופעם זה קשישים, אז הבטוח משתנה מאחד לשני, מה שלא משתנה הוא השיטה ש"דופקת" את המבוטחים ואתה יודע מה הכי כואב?

איציק שמולי: שזה הכול בחסות המדינה.

איציק שמולי: הכול בחסות המדינה וברישיון 'לדפוק' את האנשים המוחלשים.

איציק שמולי: זו הבעיה.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: סיכום?

קארין אלהרר: משפט, ממש משפט קצר, תראו.

קארין אלהרר: הסיפור הזה לא ישתנה, אנחנו נגיע לעוד ועוד דיונים בוועדות ואנחנו עדיין נשמע סיפורים על - - - הסיבה לכך היא פשוטה – כי יש מישהו שמאפשר לחברות הבטוח להמשיך להתנהל כמו שהן מתנהלות ואני פונה לאגף שוק ההון, תראו, התפקיד שלכם – אמרת את זה יואב, ואני מעריכה את כנות דבריך, אמרת: "התפקיד שלנו לשמור על האזרחים", אני מתנצלת שאני אומרת את זה: זה לא בא לידי ביטוי בשטח.

קארין אלהרר: אני חושבת שהתפקיד שלכם הוא לחקור הרבה יותר ולעשות עבודה שהיא הרבה יותר משמעותית כדי למנוע את המצבים הללו.

קארין אלהרר: אתם אלה שצריכים לעזור לאזרחים לממש את הזכות שלהם והזכויות שלהם לא באות לידי ביטוי.

קארין אלהרר: ואנחנו שומעים את זה.

קארין אלהרר: ידעתי כל הזמן שצריך עורך דין, בשביל כל גירוד אף מול חברות הבטוח ועכשיו אני שומעת שאפשר לקצר דרכים, אפשר להגיע דרך התקשורת.

קארין אלהרר: תגידו, האם בן אדם צריך לשטוח את החיים האישיים שלו כדי לממש את הזכויות שלו, בפני כל עם ישראל?

קארין אלהרר: לא, זה עליכם.

קארין אלהרר: באמת, תתעוררו.

סופה לנדבר: אני גם רוצה להגיד - - -

אלי אלאלוף: בבקשה, סופה לנדבר.

סופה לנדבר: שאני פשוט מצטערת שאיחרתי, היה פקק בדרך ולא הצלחתי להגיע בתשע, בגלל זה איחרתי.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לך, ממה שהספקתי לשמוע, מתגלים כאן דברים חמורים ביותר ואני חושבת שיש פה פשע בחסות של מדינת ישראל ואני רוצה להגיד כאן, בשידור הזה, בוועדה, שכנראה מבוטחים צריכים לדעת שבבטוח אין בטוח ואנחנו צריכים לדרוש כאן סדר, סדר מוחלט, בגלל שאחרת, זה דבר שלא יכול להיתכן.

סופה לנדבר: אתה יודע, אדני היושב ראש, מה שקורה היום, שאנחנו בכל ועדה ובכל הנושאים, מגלים דברים שהם חמורים ביותר ואני מבקשת ממך, אם דרך חקיקה או דרך ביקורת של ועדת הרווחה, חייבים לעשות דברים כדי שזה לא יקרה, אנחנו לא יכולים להשאיר את המבוטחים כאשר קורה מקרה אסון, שהם צריכים לפנות לתקשורת במקום לפנות לחברת בטוח ולקבל מה שמגיע להם, זה פשוט חמור ביותר, האם צריכים לעשות לחץ דרך תקשורת כדי להגיע לזה?

אלי אלאלוף: קודם כל, מר מואטי, אני משתתף בצערך.

אלי אלאלוף: ריגשת אותנו וחבל שהמדינה לא יודעת לעמוד בהתחייבויות שלה.

אלי אלאלוף: אתה נפגע ישיר אבל, אנחנו, כחברה, כל הגופים שיושבים פה צריכים לבקש סליחה ממך.

אלי אלאלוף: דבר ראשון.

אלי אלאלוף: דבר שני, אנחנו נבקש – זה מנדט של ועדת החינוך, אנחנו נבקש מיושב ראש הועדה לקיים דיון, על מנת להבטיח שכל אחד מהילדים שלנו, עד גיל שמונה עשרה, יהיה מכוסה ושלא הוא יתבע את המערכת, אלא המערכת תגן עליו והיא תתבע את חברת הבטוח, כמו שהייתה מבקשת, כמו שהיינו מבקשים אילו הבטוח - - -

סופה לנדבר: נתפלל כולנו יחד לא להגיע לזה.

אלי אלאלוף: ודאי, אז המערכת היא זו שצריכה לתבוע את חברת הבטוח ולא האדם הפרטי שנפגע ונחלש וגם בוודאי לא על חשבונו.

אלי אלאלוף: דבר שלישי, אנחנו מבקשים מאגף הבטוח לקחת את התיק הזה בצורה יסודית, לחזור ולבדוק אותו לפרטי פרטים, כדי שלא יהיו לקונות, תעשו את זה יחד עם משרד המשפטים, אני בטוח שביחד תגיעו למסקנה ואנחנו נשמח לדון בזה, או אנחנו או ועדת החינוך, אני אתייעץ עם חברי, חברת הכנסת מרגי, אין לי שום בעיה שזה יהיה אצלו, אם הוא רוצה שאנחנו נמשיך אז נמשיך לעשות את זה.

אלי אלאלוף: עליכם למצוא לנו פתרונות שלא נצטרך לשבת עוד פעם חס וחלילה, עם מקרים כאלה, בהרגשה של חוסר יכולת להתמודד עם זה.

אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך להפוך את הכתובת שלהם לכתובת מסודרת.

אלי אלאלוף: יש כל מיני שיטות, כולל לחייב מנהל בית ספר להיכנס כיתה כיתה, לחלק לכל ילד שהיום הוא בריא ומאחלים לו רק בריאות ועשייה טובה ולימודים מוצלחים, לכל ילד וילד, להבהיר את נושא הבטוח, על מה ואיך הוא מכוסה.

אלי אלאלוף: כמו שיודעים להסביר איך תהיה מסיבת הסיום ואני לא אשכח את זה, שהבן שלי, ביום הראשון, שהגיע לכיתה ז' אמרו לנו ביום הראשון: בואו תראו איך תהיה מסיבת סיום, אז תעשו את זה מסיבת ביטוחים ותעשו.

אלי אלאלוף: אני פונה לחברות הבטוח, אי אפשר שלא, שיפגינו פה רגישות, אנושיות ויעילות מול המבוטחים שלהם.

אלי אלאלוף: אי אפשר, זו פשוט הרגשה – ואנחנו אמרנו ואמר את זה טוב ממני חברי איציק שמולי, שכל פעם כשאנחנו מגיעים לחברות הבטוח יש התחמקות מוחלטת כולל אי הופעה שלהן.

אלי אלאלוף: היום אתה מכבד אותנו ואנחנו מעריכים את זה אבל ההרגשה שלנו היא שלחברות הבטוח, קודם כל השם שלהן חשוב יותר מאשר הטיפול בילד או בנפגע.

אלי אלאלוף: אנחנו, אם יהיה צורך, כמו ההצעה של אגף שוק ההון, אנחנו מוכנים לעשות חקיקה משלימה, כדי שהמצב שאנחנו חיים בו כרגע, לא יחזור על עצמו.

אלי אלאלוף: חברי איציק שמולי, מציע את זה להוסיף.

אלי אלאלוף: נושא אחרון, כל מקרה חמור כמו ששמענו כרגע, אגף שוק ההון צריך לקבל עליו דיווח והוא יעביר את זה לוועדה, בתקוה שלא יהיו מקרים כאלה.

אלי אלאלוף: תודה רבה, הישיבה נעולה.