ועדת המשנה לצער בעלי חיים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 4, 2016-03-08 09:00

איציק שמולי: בוקר טוב לכולם.

איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את ישיבתה של ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, לעניין מניעת צער בעלי חיים.

איציק שמולי: זו הזדמנות נוספת להודות לכנסת בכלל ולוועדת החינוך בפרט, על כך שהנושא הזה נוכח על סדר יומה של הכנסת ה-20 וכפי שאתם שמים לב אנחנו לא מתכוונים להרפות ממנו.

איציק שמולי: בשבוע הבא אנחנו נציין כאן בכנסת את יום זכויות בעלי החיים, ובצד זה שנוקיר ונכיר את כל אותם הפעילים והארגונים שעושים, כמובן גם נציגי הממשלה שעושים מאמצים רבים כדי לשפר את התחום של רווחת בעלי החיים ולהביא אותו למקום אחר, אנחנו נדון באותו היום בצעדים שמדינת ישראל חייבת לעשות גם במישור של החקיקה, גם במישור של האכיפה וגם במישור של החינוך, על מנת להגיע ליעד של הגדלת הרווחה של בעלי החיים בישראל.

איציק שמולי: אני חושב שהנושא שנמצא היום על סדר יומה של הוועדה, הוא נושא אחד הכאובים ביותר בתחום של זכויות בעלי החיים, הנושא של הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: וצריך להגיד למען הצופים בנו במה מדובר.

איציק שמולי: חלק מהרשויות המקומיות – אין בתחומן כלביות רשותיות או שיש בתחומן כלביות רשותיות, שהן מלאות עד אפס מקום ולעתים הן פשוט בוחרות - מברירה או מחוסר ברירה - להעביר את הכלבים שנתפסים, לכלביות פרטיות.

איציק שמולי: הביקורות שנעשו במרוצת השנים, בין השאר גם על ידי מבקר המדינה בשנת 2010, ביקורות שנעשו גם על ידי הארגונים הפועלים למען בעלי חיים ובראשם תנו לחיות לחיות, ארגון הווטרינרים ברשויות המקומיות, וכמובן משרד החקלאות, אני חושב שהמשותף לכל הבדיקות האלה, זה שהן הציגו תמונה קשה מאד של המצב בתוך הכלביות הללו.

איציק שמולי: וצריך להגיד בצורה ברורה – הכלביות הפרטיות פועלות בניגוד עניינים מוחלט בין האינטרס הכלכלי שלהן, שעומד מצד אחד, לבין הדאגה לבעלי החיים.

איציק שמולי: כלבייה פרטית, עסק פרטי תפקידו להשיא רווח.

איציק שמולי: כך זה בחברה רגילה וכך זה גם בכלבייה פרטית.

איציק שמולי: אבל כאשר הרווח הוא בעל על חשבון בעלי חיים שהם חסרי ישע, שלא יודעים מה הוא רשע וגם לא יודעים להתגונן בפניו, אני חושב שכאן טמונה בעיה.

איציק שמולי: ואנחנו צריכים לבוא ולשים על השולחן היום את הבעיות שהתגלו, ואנחנו נראה אותן גם בתמונות.

איציק שמולי: בין השאר אין מידע על בעלי חיים שמומתים באותן הכלביות.

איציק שמולי: הצפיפות היא גבוהה מאד.

איציק שמולי: התנאים הפיזיים הם תנאים שהם לא מקובלים למחייה ואני בספק רב אם מישהו מהיושבים כאן היה מחזיק את בעל החיים שלו בתנאים כאלה.

איציק שמולי: במקרים רבים אנחנו גילינו תופעה של באמת תת תנאים ותחזוקה לקויה, של מחלות של בעלי חיים באותם המקומות, ובכל הדברים הללו אנחנו רוצים לגעת היום.

איציק שמולי: אני רוצה גם להגיד שאנחנו נתקלים בלא מעט מקרים שבהם הארגונים רוצים להוציא ולסייע מתוך אותן הכלביות, בעלי חיים שהם חולים או פצועים ובמקרים האלה הם תלויים לחלוטין בטוב ליבם, אם יש כזה, של בעלי הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: אז הביקורת שלנו היא ביקורת משלושה סוגים.

איציק שמולי: אלף, אין מידע.

איציק שמולי: במקום שאין מידע, אני חושב שם מתחילה הבעיה.

איציק שמולי: הדבר השני, אין הסדרה.

איציק שמולי: יש בכלביות הרשותיות נוהל ברור מה הוא הסטנדרט, מה בתוך הסטנדרט ומה לא בתוך הסטנדרט, ולכן כאשר קורה מקרה מזוויע כמו בכלביית אשקלון, שאני למד שהמצב שם השתפר, אז אנחנו יודעים לבחון את ההתנהלות של הכלבייה לנוכח הסטנדרט הזה.

איציק שמולי: הסטנדרט הזה בהרבה מאד מהכלביות הפרטיות, או למעשה בכולן, לא קיים.

איציק שמולי: ולכן אנחנו צריכים לשאול את עצמו מה אנחנו עושים גם במישור של החקיקה מול הכלביות הפרטיות; והמישור האחרון הוא כמובן מישור האכיפה.

איציק שמולי: ואנחנו נרצה לשמוע פה היום את הדיווח של משרד החקלאות - מה נעשה בתחום הזה.

איציק שמולי: אני רוצה לברך גם את אופיר בן חמו, שהגיע מבית שאן.

איציק שמולי: המקרה של בית שאן, הכלבייה הפרטית שם עם בור המוות שהטמינו שם במשך תקופה ארוכה כלבים שנעלמו על בסיס יומי מהכלבייה והתרגלו בחצר האחורית של אותה כלבייה.

איציק שמולי: ושוב ושוב ושוב אנחנו מגיעים לאותה נקודה, שהיא המקוממת במיוחד, שדווקא מקום שהיה אמור לספק מקלט ומכסה לבעלי חיים, הוא בסופו של דבר מתגלה כגיהינום בהתהוותו עבורם.

איציק שמולי: אני מודה גם לכם על הפעילות הנמרצת שלכם.

איציק שמולי: אני יודע איזה לחצים ואיומים היו על הארגון שלך ועליך באופן אישי.

איציק שמולי: אני חושב שמה שעשית זו פעילות ציבורית חשובה מהמעלה הראשונה וכל הכבוד לך.

<אופיר בן חמו: תודה.

איציק שמולי: אז אני מבקש להתחיל בדיון.

איציק שמולי: אנחנו נפתח ברשות

איציק שמולי: כם עם משרדי הממשלה, עם משרד החקלאות, שייתן לנו איזו סקירה של כמה דקות לגבי המצב בתחום.

איציק שמולי: אם אפשר גם לגבות את הדברים בנתונים.

<דגנית בן דב: בוקר טוב.

<דגנית בן דב: דגנית בן דב מהשירותים הווטרינריים.

<דגנית בן דב: בנושא של כלביות, אולי אני אתחיל קצת בהיסטוריה.

<דגנית בן דב: עד סוף שנות ה-90 פעלו בארץ בעיקר שלוש תחנות הסגר גדולות, שהיו ממשלתיות.

<דגנית בן דב: בסוף שנות ה-90 הכלביות האלה הופרטו ככלביות עירוניות, כשבחלק מהרשויות הקימו כלבייה, בחלק מהרשות התחילו לעבוד עם מסגרות פרטיות כאלה ואחרות.

<דגנית בן דב: אנחנו מנסים עד כמה שאפשר לדחוף לכיוון שהפעילות תהיה פעילות עירונית, ציבורית, עם כל הדרישות של עבודה ציבורית ופיקוח על עבודה ציבורית, ואחריות ציבורית כלפי הציבור וכמה שפחות הפרטה של הדברים האלה, אבל הדברים האלה קורים, ואחת הסיבות היא רשויות שהן קטנות מבחינת משאבים שהן מקצות לתחום, או קטנות בכלל, ולא מצליחות, לא מסוגלות להחזיק ולתפעל כלבייה עירונית לבד.

<דגנית בן דב: יש המון קשיים בשיתופי פעולה בין כלביות כאלה, בין רשויות כאלה, כשהשיא שאני נתקלתי בו היה רופא וטרינר עירוני, שעבד ב-50% משרה בשתי רשויות שונות, ומאחת מהן הייתה לו הוראה לא לדבר עם הווטרינר הרשותי של השנייה.

<דגנית בן דב: אז זה מגיע למצבים מאד מאד קיצוניים של רשויות שלא מסוגלות לשתף פעולה אחת עם השנייה.

<דגנית בן דב: אנחנו מאד מאד מקווים שזה כן יקרה בעתיד יותר ויותר.

<דגנית בן דב: בשנת 2013 הוצאנו נוהל שמסדיר את הנושא של פעילות כלביית רשות, והנוהל הזה חל גם על כלביות עירוניות שמופעלות על ידי עירייה באופן ישיר, וגם על כלביות פרטיות שמופעלות עבור כלבייה, כחלק מיישום החקיקה הרלבנטית, זה החוק להסדרת הפיקוח על כלבים ופקודת הכלבת.

<דגנית בן דב: הנוהל הזה אמור להיות מיושם גם בכלביות האלה, ובמקרה של הכלבייה בבית שאן, כמו שציינת בלא מעט כלביות פרטיות אחרות, זה לא קורה.

<דגנית בן דב: לגבי בית שאן, לאורך כמה שנים היו לא מעט ביקורים שלנו עם שיתוף פעולה של גופים אחרים.

<דגנית בן דב: הייתה ישיבה לפני כשנתיים של גלי דוידסון מהמשרד להגנת הסביבה ושלי, מול ראש העירייה של בית שאן, שהבטיח שדברים ישתנו וישתפרו.

<דגנית בן דב: היו ביקורים קודמים לזה, כשעיריית בית שאן רצתה לברר פרטים על אפשרות להיתמך כדי להקים כלביית רשות.

<דגנית בן דב: האחריות היא של העירייה וההתרשמות שלנו לאורך הביקורים האלה הייתה שזה לא כל כך קורה, ובאיזה שהוא שלב, אחרי ששבענו הבטחות, התקבלה החלטה על סגירה של הכלבייה הזאת.

<דגנית בן דב: יצא מכתב בסוף ינואר שהורה על הסגירה של הכלבייה.

<דגנית בן דב: לקח קצת זמן, הכלבייה נסגרה.

<דגנית בן דב: למיטב ידיעתנו נכון לאתמול עוד אין לעיריית בית שאן הסדר עם רשות אחרת שיש בה כלבייה כדי להעביר לשם את הכלבים, דבר שפירוש מגביר את הבעיה ולא פותר אותה.

איציק שמולי: כמה ובאיזה אופן נעשות ביקורות יזומות, אם בכלל, בתוך הכלביות הפרטיות וכמה בדיקות כאלו נעשו בשנה האחרונה?

<דגנית בן דב: בארץ יש נכון לסוף שנת 2015, 60 וקצת כלביות רשות, מתוכן שוב, נכון לשנת 2015, היו 13 פרטיות.

<דגנית בן דב: המספר משתנה מכיוון שחלקן נסגרות, נפתחות, רשות משנה עבודה מול כלבייה כזו או אחרת.

<דגנית בן דב: אז נכון ללקראת סוף שנת 2015 היו 13, 2 מהן כבר נסגרו נכון להשנה, או הפסיקו לעבוד איתן כלביות רשות.

<דגנית בן דב: הביקורות בכלביות האלה נעשות כמו ביקורות בכלביות העירוניות.

<דגנית בן דב: הצוותים מהמחלקות הווטרינריות הממשלתיות מגיעים לשם.

<דגנית בן דב: השאיפה היא להגיע פעמיים-שלוש בשנה לכל אחת מהכלביות שעובדות ככלביות רשות.

<דגנית בן דב: זה לא תמיד קורה.

<דגנית בן דב: לפחות פעם בשנה מגיעים לכל כלבייה, וכשאנחנו יודעים - - -

איציק שמולי: ביקורות פתע?

<דגנית בן דב: כן.

<דגנית בן דב: וכשאנחנו יודעים שיש כלבייה המועדת לפורענות, ושוב, גם אם היא כלבייה עירונית וגם אם היא כלבייה פרטית שמתפקדת כעירונית, התכיפות של הביקורות גדלה.

איציק שמולי: אוקיי.

<נירית צפורי-ברקי: חשוב לי רק לציין, נירית, הסגנית של דגנית, שבבית שאן, לעומת כל מה שנאמר על כלביות אחרות, על הסגירה של הכלבייה, המכתב שהם קיבלו ב-28 בחודש, זה אחרי ביקורות שלנו ואחרי פגישה עם ראש העיר - - -

<דגנית בן דב: פגישות.

<נירית צפורי-ברקי: הפגישה האחרונה עם ראש העיר לפני מספר חודשים ועוד לפני איזה שהוא פיצוץ תקשורתי או עניין פייסבוקי.

<נירית צפורי-ברקי: גם העניין של הגופות היה אחר כך.

<נירית צפורי-ברקי: זאת אומרת כן יש לפחות פעמיים בשנה בכל כלבייה, עם כלביות אחרות.

<נירית צפורי-ברקי: זה לא שאנחנו מחכים לאיזה שהוא משהו תקשורתי שבעקבותיו אנחנו פועלים.

איציק שמולי: אני רוצה להבין אבל את העניין.

איציק שמולי: נוהל הכלביות חל באופן חד משמעי על הכלביות הפרטיות, או שזה נתון לפרשנות?

<נירית צפורי-ברקי: לא, חל באופן - - -

<דגנית בן דב: רגע, אני אבהיר.

<דגנית בן דב: כדי שכלבייה תורשה לעבוד ככלבייה שקולטת עבור העירייה כלבים משוטטים שנתפסים מכוח הסמכות הסטטוטורית שיש לרשות המקומית לתפוס כלבים, היא חייבת לעמוד בדרישות של אותו נוהל.

<דגנית בן דב: זה שיש כלביות, גם כלביות עירוניות, כאמור וגם כלביות פרטיות שלא עומדות, זה נכון, אבל היכולת שלנו לאכוף מול רשות מקומית, היא די מאד מוגבלת.

איציק שמולי: אז אולי הגיע הזמן, דגנית, אני שואל, אם יש מקומות שבהם הרגולציה לא עובדת מול השוק הפרטי והנוהל, דרגת העליונות של החקיקה זה נוהל, אולי הגיע הזמן לעלות מדרגה נוספת, לרמה של תקנות או אפילו חקיקה ראשית, כולל החמרה של הסנקציה שמופעלת מול אותם בעלי כלביות.

איציק שמולי: אני חושב שמי שלוקח על עצמו את העיסוק בתחום של בעלי חיים וזה מופיע בחוק צער בעלי חיים, זה מופיע בחוק.

איציק שמולי: יש סעיף בחוק שאומר שבן אדם שהתעלל או הזניח או פגע במפגיע בבעל חיים, ובתמונות - שאני חייב להגיד לך, הצוות שלי הסתובב בשבועיים וחצי האחרונים, הוא נכנס לשלוש כלביות פרטיות, והתמונות שאתם תראו פה הן מזעזעות.

איציק שמולי: זה המצב בתוך הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: אני רוצה שעד סוף המצגת אתם תגידו לי מה אתם מתכוונים לעשות.

איציק שמולי: כי ברור שהמצב היום לא עובד.

איציק שמולי: פשוט לא עובד.

איציק שמולי: כן, בבקשה, תפעילו את המצגת בבקשה.

<דגנית בן דב: רק להבהיר משהו מבחינת חקיקה.

<דגנית בן דב: חקיקה יש ויש מספיק.

<דגנית בן דב: אנחנו מדברים פה על נוהל כדי שכלבייה תוכר ככלביית רשות.

<דגנית בן דב: התקנות והחקיקה, בדגש על חוק ותקנות צער בעלי חיים, תקנות צער בעלי חיים, החזקה שלא לצרכים חקלאיים, חלות על כל אחת מהמסגרות האלה באשר הן, בלי קשר אם זה שוק פרטי או לא שוק פרטי.

איציק שמולי: נכון, אני מסכים.

<דגנית בן דב: ואולי נירית תמשיך, כי נירית יותר מעורבת בחלק של האכיפה.

<דגנית בן דב: בפועל יש אכיפה ונפתחה חקירה.

<דגנית בן דב: נפתחו חקירות וזו לא הכלבייה היחידה שנפתחה חקירה לגביה.

איציק שמולי: אני יכול להביא שלל דוגמאות לחקיקה שאותה מקדמת הממשלה.

איציק שמולי: למשל, להבדיל אלף אלפי הבדלות בתחום של ניצולי השואה, עם שכר הטרחה המופקע שלפעמים גובים עורכי הדין.

איציק שמולי: אתם רואים איך סגן שר האוצר בהתמדה ובנחישות, בכל פעם שההסדר הנוכחי לא עובד, רמת החקיקה עולה.

איציק שמולי: בהתחלה זה היה תקנות ואחרי זה זה עבר לחקיקת משנה.

איציק שמולי: בהתחלה זה היה קנס, והיום בהצעת החוק הממשלתית מדברים כבר על עבירה פלילית.

איציק שמולי: זאת אומרת שהממשלה צריכה, ואני אסביר לך מה פלילי - - -

<דגנית בן דב: לא, אני אומרת שזו עבירה פלילית.

<דגנית בן דב: זו גם עכשיו עבירה פלילית תנאי ההחזקה שם, לטעמי.

איציק שמולי: אבל דגנית, אי אפשר להתעלם מן העובדה שבסוף, בתמונות האלו רואים מצב נתון קיים, שבסופו של דבר אי אפשר להגיד שרגולציה פה עובדת.

איציק שמולי: תריצו בבקשה את המצגת, ואחרי זה אתן תוכלו להתייחס.

<נירית צפורי-ברקי: אם אפשר גם לומר מאיפה התמונות, בבקשה.

איציק שמולי: אני לא יכו להגיד מאיפה התמונות, כי ברור לך מה תהיה ההשלכה של זה.

איציק שמולי: תסמכי עלי ש - - -

<דגנית בן דב: מההיכרות שלנו, חלק מהתמונות האלה הן בכלביות פרטיות שהן - - -

<נירית צפורי-ברקי: אני מכירה את המקום הזה, אבל אני לא מכירה את ה - - - הסגר.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: אז מי שמכיר את המקום, מכיר.

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: מוצגת מצגת

איציק שמולי: תסתכלו באיזה תנאים חיים בעלי החיים.

<דגנית בן דב: זו עמותה, זו לא תחנת הסגר.

<דגנית בן דב: זו כלבייה של עמותה.

<דגנית בן דב: והבעיות קיימות בכל המגזרים.

<נירית צפורי-ברקי: זו כלבייה של עמותה שאנחנו אוכפים שם.

איציק שמולי: אבל תסתכלי.

איציק שמולי: תעצרי את התמונה הזאת.

<נירית צפורי-ברקי: אני מכירה את זה.

איציק שמולי: אני בטוח שאת מכירה את זה.

<נירית צפורי-ברקי: אני מכירה את זה.

<נירית צפורי-ברקי: לפני כמה חודשים העברנו משם 58 כלבים ואנחנו אוכפים במקום הזה.

<נירית צפורי-ברקי: אני - - -

איציק שמולי: נירית, על הכיפאק.

איציק שמולי: אז איך לפני שבועיים הצוות שלי נכנס לכלבייה ומצלם בתוך התאים ולא בתא אחד ולא בשניים, חולדות, בתוך התאים, כשהכלבים - - -

<נירית צפורי-ברקי: כי בית המשפט לא נתן לנו לתפוס - - -

איציק שמולי: שהכלבים אוכלים את החולדות.

<נירית צפורי-ברקי: אז בואו תדברו איתנו ואני אסביר לך בדיוק איך ולמה הקושי שלנו, כי בית המשפט לא נתן לנו לתפוס את המקום בפעילות משותפת עם תנו לחיות לחיות, כשהוקצו לשם מיליון שקלים, ובית המשפט פשוט הוציא אותנו החוצה.

<נירית צפורי-ברקי: אני אגיד לך את כל הפטרים.

<דגנית בן דב: ופנייה לעמותות וקרדיט מפה ועד להודעה חדשה לתנו לחיות לחיות, תעזרו לנו ותקלטו כלבים שמוצאים משם.

<דגנית בן דב: הוצאו כל הכלבים שאפשר היה למצוא להם מקום בעמותה אחרת, ושוב, בעיקר תנו לחיות לחיות.

איציק שמולי: זה מצוין, אבל אם - - -

<דגנית בן דב: להשמיד את הכלבים זה קל, אף אחד מאיתנו לא רוצה לעשות את זה.

איציק שמולי: אני בטוח שאת לא רוצה להשמיד את הכלבים, אבל אני לא בטוח שעמדת הממשלה צריכה להישען על טוב ליבם של תנו לחיות לחיות.

<דגנית בן דב: נכון, אני מסכימה איתך לחלוטין.

<נירית צפורי-ברקי: אבל זה לא טוב ליבם, אנחנו שמנו-.

<נירית צפורי-ברקי: טוב.

<דגנית בן דב: גם אנחנו מימנו חלק מהדברים, אבל האכיפה היא בהובלה שלנו, אבל לכלבים האלה אין פתרון.

<דגנית בן דב: אם קמה נדבנית קנדית והיא מוכנה לקלוט את הכלבים האלה, גם היא תבורך, אבל חשוב לי להדגיש פה כן נקודה.

איציק שמולי: דגנית בן דב, את חיה בשלום עם המצב במקום הזה?

<דגנית בן דב: לחלוטין לא.

איציק שמולי: יפה.

<נירית צפורי-ברקי: אבל זה לא - - -

איציק שמולי: את מסכימה איתי שזה לא יכול להישאר?

<נירית צפורי-ברקי: אבל הנוהל לא חל עליהם.

איציק שמולי: אז אוקיי, אז תגידו מה צריך לעשות כדי שזה יחול עליהם.

<נירית צפורי-ברקי: אני אומר לך מה צריך לעשות.

איציק שמולי: איך בן אדם כזה יכול להפעיל כלבייה בניגוד לחוק צער בעלי חיים?

<נירית צפורי-ברקי: אז אני אסביר לך למה אנחנו גם חיכינו עם האכיפה.

<נירית צפורי-ברקי: אנחנו חיכינו עם האכיפה, כי אנחנו פנינו לבית המשפט עם לא מעט אנשים כאלה וביקשנו שהם יפסיקו לגדל בעלי חיים.

<נירית צפורי-ברקי: לא היה כזה.

<נירית צפורי-ברקי: בדצמבר עשינו שינוי חקיקה, שאחד הסעיפים של הענישה זה שבית המשפט יפסוק שאסור לבן אדם לגדל בעלי חיים או להגביל אותו למספר של בעלי חיים.

<נירית צפורי-ברקי: אם האישה הזו זו האופציה היחידה שלנו, אין לנו.

<נירית צפורי-ברקי: אם אנחנו ניקח 300, למחרת היא תביא 200.

<דגנית בן דב: וזה כבר נעשה בעבר וזה קרה.

<נירית צפורי-ברקי: וזה כבר נעשה איתה ואנחנו פועלים שם וברגע שהיה לנו בדצמבר את שינוי החקיקה, אנחנו כן עושים שם אכיפה ואנחנו כן בקשר עם - - - שעושה שם, ואנחנו כן החרמנו ואנחנו כן בקשר.

<נירית צפורי-ברקי: אז להראות תמונות כאלה ולהגיד הנוהל של הכלביות לא חלה עליה, החוק חל עליה.

<נירית צפורי-ברקי: אנחנו גייסנו גם ממקורות ממשלתיים חצי מיליון שקלים בשביל להשתלט על המקום של לקחת את הכלבים ובסופו של יום לשים שם מנעול ובית המשפט לא אישר לנו.

<נירית צפורי-ברקי: אני מוכנה להעביר לך את כל המסמכים.

<נירית צפורי-ברקי: אני לא חיה עם זה בשלום.

איציק שמולי: והמצב ב-13 הכלביות האחרות הוא לא מצב דומה?

<נירית צפורי-ברקי: לא.

<דגנית בן דב: ממש לא.

<נירית צפורי-ברקי: ממש לא.

<נירית צפורי-ברקי: אני מוכנה מחר בבוקר לנסוע איתך אחת אחת, בלי, שתשמעו אותי לא מחר בבוקר, מתי שאתה רוצה.

<נירית צפורי-ברקי: שוב, יש לנו פה איזה שהוא-.

<נירית צפורי-ברקי: אנחנו לא חושבים שכלביות פרטיות זה דבר שצריך להיות.

<נירית צפורי-ברקי: אנחנו היום עם התקציב גם שלנו בתור משרד ממשלתי, עם החלטת ממשלה, יכולים לתמוך ומתכוונים לתמוך כבר השנה בשני מיליון שקלים בכלביות, רוצים עד, אמרנו פה, עד שנת 2019, לסגור את כל הכלביות הפרטיות.

<נירית צפורי-ברקי: אני שוחחתי גם עם ד"ר רפאלוביץ על זה, לנסות לעשות איזה שהוא מיפוי, לראות איפה לבנות כלביות אזוריות רשותיות שיחליפו אותן.

<נירית צפורי-ברקי: היום יש לנו גם את התקציב לתמוך בזה, אבל זה עניין של תהליך.

<נירית צפורי-ברקי: זה עניין של היתרי בנייה, אבל התמונות האלה זה לא מכלביות הסגר, כי הן היו נסגרות בדיוק באותו רגע.

איציק שמולי: כן, בבקשה, תמשיכו.

איציק שמולי: אין לך מה לפנות ליעל, כי זה לא מיעל.

איציק שמולי: זה מהצוות שלי.

<יעל ארקין: לא, לא, זה לא אני.

<יעל ארקין: רק ביקשו ממני להעלות את זה.

<נירית צפורי-ברקי: לא, אין בעיה.

<נירית צפורי-ברקי: מוצגת מצגת

איציק שמולי: תנו לחיות לחיות, בבקשה.

<יעל ארקין: גם צריך חושך, אם אפשר להמשיך את הרומנטיקה.

<יעל ארקין: יום האישה היום.

<יעל ארקין: שלום לכולם.

<יעל ארקין: זה לא פועל.

איציק שמולי: כן, מי שרוצה להתייחס בינתיים.

איציק שמולי: אתה רצית לדבר, תציג את עצמך.

<רפאל חמו: שלום.

<רפאל חמו: רפי חמו, אני מנהל התברואה ורישוי עסקים בעיריית בית שאן.

<רפאל חמו: לגבי הכלבייה בבית שאן, היא נראית הרבה הרבה יותר טוב מאשר מה שהתמונות האלה מראות.

<רפאל חמו: בהרבה יותר טוב, עם ריצוף, עם תאים מסודרים - - -

איציק שמולי: כולל בור המוות מאחורה?

<רפאל חמו: בור המוות זה שטח פתוח - - -

<אופיר בן חמו: אנחנו כבר, סליחה - - -

איציק שמולי: אופיר, אופיר, זה לא שוק.

<אופיר בן חמו: סליחה.

<רפאל חמו: טוב.

<רפאל חמו: לענייננו, הייתה ישיבה איתה ואיתה, סליחה - - -

איציק שמולי: כן, עם משרד החקלאות.

<רפאל חמו: עם משרד החקלאות.

<רפאל חמו: הייתה ישיבה איתם, עם ראש העיר ואני השתתפי גם בישיבה וד"ר דוד גם השתתף.

איציק שמולי: אתה הווטרינר העירוני?

<לאון דוד: כן.

<רפאל חמו: הייתה החלטה עקרונית של ראש העיר לסגור את הכלבייה.

<רפאל חמו: לא בעקבות הביקורים שלהם.

<רפאל חמו: זה מעבר לביקורים שלהם שהם באים והם, סליחה על הבוטות, הם מתנשאים עלינו.

<רפאל חמו: עירייה כזאת קטנה, עירייה שאין לה הרבה תקציבים, אין לה תקציבים כדי לממש את הדברים שהם רוצים.

<רפאל חמו: לא היה לנו כסף להקים כלבייה.

<רפאל חמו: העמותה של תנו לחיות לחיות הם באו ולקחו הרבה פעמים כלבים לאימוץ והם חזרו אלינו אחרי שבוע.

<רפאל חמו: אותם כלבים שנתנו להם לאימוץ חזרו אחרי שבוע אלינו לכלבייה עצמה.

<רפאל חמו: אז ככה שלא הייתה לנו גם אפשרות לקחת אותם לכלביות אחרות.

<רפאל חמו: ההחלטה לסגור את הכלבייה היא כבר מחודש חמישי 2015.

<רפאל חמו: הייתה החלטה לסגור את הכלבייה ולשמחתי היא כן נסגרה.

<רפאל חמו: יש הסכם חתום עם כלביית ניר יפה, שהועבר אליהם.

<רפאל חמו: היו החלפות מסמכים, החלפת חוזים מול כלביית ניר יפה, עם ד"ר שי בגלבוע.

<רפאל חמו: החלפנו חוזים.

<רפאל חמו: החוזה אצלם לחתימה.

<רפאל חמו: אצלנו ראש העיר חתם, החשב המלווה חתם והגזבר חתם.

<רפאל חמו: החוזה נמצא אצלם לחתימה.

<רפאל חמו: אם הוא יחתום היום ויעביר לנו את החוזה חתום, מבחינתנו יש לנו הסכם חתום עם כלביית ניר יפה.

<רפאל חמו: והעניין של הכלבייה בבית שאן נסגר.

<רפאל חמו: אין לנו שום עניין שם יותר.

איציק שמולי: תגיד, במשך השנים חשבתם אולי להתקשר עם רשויות אחרות, להגיע להסדר מיוחד?

<לאון דוד: אני ד"ר דוד.

<לאון דוד: שם משפחה דוד, שם פרטי לאון.

<לאון דוד: אני הווטרינר הרשותי 50% בבית שאן ו-35% ברמת ישי.

<לאון דוד: לפני כשנתיים היינו במשא ומתן עם טבריה בשביל להעביר כלבים לשם וגם הלכתי לדבר עם הגליל התחתון, אבל התנאים - - -

<רפאל חמו: כסף.

<לאון דוד: זה מאד נחמד לדבר מסביב לשולחן מאד יפה, אבל אני רוצה לומר לך שגם אני כועס קצת על - - -.

<לאון דוד: אני חיכיתי 98 ימים בשביל אינטרנט, כי פשוט אף אחד לא יכול לחתום על שיק של 400 שקלים בשביל הכרמל.

<לאון דוד: זה המצב.

<לאון דוד: אז להשקיע חצי מיליון או מיליון שקלים בשביל לשפר כלבייה.

<לאון דוד: עושים עם מה שיש, ולהרוג זה כל כך קל.

<לאון דוד: אני הייתי במשך שנה וחצי וטרינר בגלבוע 4-5 שנים כל שבוע.

<לאון דוד: כל שבוע בממוצע 20 כלבים הרדמתי.

<לאון דוד: תעשה את זה כפול 52.

<לאון דוד: זה לא בשביל המצפון שלי.

<לאון דוד: זה המצב.

<לאון דוד: כשיש לך כלבת ואתה צריך - - -

איציק שמולי: בוא, אנחנו לא מדברים על מקרי כלבת.

איציק שמולי: בכל מקרה, אנחנו - - -

<לאון דוד: לא, מדברים על כלביות ממשלתיות שמוגבלות במקום.

איציק שמולי: אני יודע שהן מוגבלות במקום, אבל - - -

<לאון דוד: אבל הייתה כלבת בניר יפה והיינו צריכים לקלוט את כל הכלבים של האנשים מניר יפה, הסגורים, בני חודשיים-שלושה חודשים.

<לאון דוד: היו צריכים-.

<לאון דוד: זה מאד קל לזרוק בוץ, אבל - - -

איציק שמולי: תשמע, אני רוצה להגיד לך, אדוני הווטרינר, יש הבדל בכל זאת בין כבל לאינטרנט לבין הממצאים החמורים שנתגלו בכלבייה בבית שאן.

<לאון דוד: חמורים?

איציק שמולי: חמורים ביותר.

<לאון דוד: אתה מדבר על הקבורה?

איציק שמולי: כן.

<לאון דוד: אז אני סוף סוף רוצה לתת נתונים כמו שהם, כי זה פרסום בטלוויזיה, ברדיו, אף אחד לא שאל את התביעה שלי ואת הסיפור שלי.

<לאון דוד: אני ידעתי שיש שם כלבים עם שלשול.

<לאון דוד: לא יכולתי להגיע, כי אני גר ברמת ישי ויש לי תפקיד ברמת ישי.

<לאון דוד: כשהגעתי לשם, לבית שאן, היו כבר ארבעה כלבים מתים וחמישה כלבים בדיזינטציה מאד חמורה.

<לאון דוד: שמונה כלבים שהיו חולים ושמונה כלבים שהיו חולים קיבלו זריקה אנטיביוטית וקיבלו את טיפול הומאופתי, כי אני גם הומאופת ורדיולוג.

<לאון דוד: אני גם מטפל באנשים.

<לאון דוד: הם קיבלו טיפול הומאופתי ארסניק, עם 30 CH.

<לאון דוד: אני חשבתי שזה פרוו, אבל זה כנראה לא היה פרוו.

<לאון דוד: אף אחד לא אמר לי כל הכבוד שהצלחתי להציל שמונה כלבים.

<לאון דוד: והייתי צריך לראות מה עושים עם הפגרים.

<לאון דוד: אז נכון, זה לא יפה וזה לא חוקי לשים אותם במקום איפה ששמנו, אבל מה לעשות?

<לאון דוד: זה כלבים מלאים בווירוסים.

<לאון דוד: הם צריכים ללכת.

<לאון דוד: עכשיו, לקחת אותם למקום בשביל להשמיד אותם, צריך לשלם.

איציק שמולי: אני יודע, אבל זה בניגוד לחוק מה שעשיתם.

<לאון דוד: נכון, נכון.

איציק שמולי: אתה מודע לזה שאתה יושב בכנסת ישראל, נכון?

<לאון דוד: אז מה הייתי צריך לעשות?

<לאון דוד: להרוג עוד שמונה כלבים?

איציק שמולי: אתה מודע לזה שאתה יושב בכנסת ישראל, נכון?

<לאון דוד: סליחה

איציק שמולי: אתה מודע לזה שאתה יושב בכנסת כרגע?

<לאון דוד: אבל, תשמע, בסדר.

<לאון דוד: לפני שלוש שנים, ארבע שנים, ביום השני שהתחלתי לעבוד בבית שאן, היה תן בתוך העיר.

<לאון דוד: ביקשתי מהמשטרה לירות בתן.

<לאון דוד: איימתי עליהם.

<לאון דוד: זה לא חוקי.

<לאון דוד: הם ירו בו והתן חזר עם בדיקת כלבת חיובית.

<לאון דוד: ואם אני לא עושה את זה, לא לוקחת את האחריות על עצמי, יש תן עם כלבת בתוך העיר.

<לאון דוד: מה לעשות?

<לאון דוד: אז הנוהל הוא ככה - להרים טלפון לד"ר עוזרי, שהוא סגן המנהל של השירותים בשדה, הוא ידליק סיגריה וישתה קפה, והוא ישלח פקס לפיצוח והפיצוח יבוא.

<לאון דוד: אני הזמנתי.

<לאון דוד: הוזמן הפיצוח ב-29 בפברואר בשביל לסגור את הכלבייה הפיצוח לא בא, כי הם היו עסוקים.

<לאון דוד: אז יש את הרצוי ויש את המצוי.

<לאון דוד: ויושבי המשרדים, כמו שאני קורא להם, תיירים, זה מאד יפה, אבל אני עם תן עם כלבת בבית שאן.

איציק שמולי: בבקשה, אופיר.

איציק שמולי: אני אתן לכם להגיב, נירית.

<אופיר בן חמו: ברשותכם, אופיר בן חמו מעמותת בית שאן אוהבת חיות.

<אופיר בן חמו: הכנתי רשימה על דף מה לומר, אבל אני אגיד בעל פה, לאור ההתנהלות פה.

<אופיר בן חמו: משרד החקלאות מאשים את עיריית בית שאן, למי שלא שם לב, שהיא לא תיקנה את הליקויים בכלבייה והיא נאלצה לסגור את הכלבייה.

<אופיר בן חמו: עיריית בית שאן מנגד אומרת אנחנו כבר משנת 2015 רוצים לסגור את הכלבייה הזאת ועוד מוסיף מר רפי חמו, שלהבדיל מהרצפה פה, שראינו אותה, האדמה עם השלוליות, הרצפה בכלבייה אצלם זה חבל על הזמן.

<אופיר בן חמו: אז אני בקצרה אספר איך הכלבייה בנויה.

<אופיר בן חמו: עיריית בית שאן החליפה את המדרכות לפני מספר שנים.

<אופיר בן חמו: הכלבייה, לקחו את כל המדרכות, את אבני השפה הישנות, שמו אותן על הכלבייה ולקחו גדרות של מגרשי כדורגל שפרקו ועשו שם פארק, בנו כלבייה, לקחו שלטים של עסקים.

<אופיר בן חמו: בתמונות של הכלבייה אתם רואים מה שמפריד בין תא לתא, שילוט על עסקים פרטיים.

<אופיר בן חמו: אלתרו שלטים של עסקים, עשו אלתור, בנו את כולם לאיזה חלטורה אחת שלמה.

<אופיר בן חמו: עכשיו משרד החקלאות קבע בשנת 2013, ב-6 ביוני, נוהל איך אמורה להיות כלבייה רשותית או כלבייה פרטית שמוחזקים בה כלבים של רשות מקומית.

<אופיר בן חמו: לקחנו מעל 720 יום, תתחילו לספור, משנת 2013.

<אופיר בן חמו: הוא עשה ביקורת בשנת 2014 והוא ראה את הליקויים.

<אופיר בן חמו: עיריית בית שאן לא תיקנה את הליקויים.

<אופיר בן חמו: כל שנת 2014 היא לא תיקנה.

<אופיר בן חמו: 2015 לא תיקנה.

<אופיר בן חמו: לקח למשרד החקלאות 720 יום לסגור כלבייה וזה לא בגלל שאתם רציתם, כי אני מתקשר אליכם כל הזמן, אתם אומרים לי אל תדאג, הכלבייה תיכף תיסגר.

<אופיר בן חמו: התיכף הזה כבר שנתיים.

<אופיר בן חמו: מתי הוא כן נסגר?

<אופיר בן חמו: כשאנחנו עשינו את הרעש.

<אופיר בן חמו: כשחשפנו מה מתחולל בתוך הכלבייה, שהתחיל לחץ תקשורתי, כשחברי כנסת נכנסו לתמונה, אתם נלחצתם ושלפתם את צו הסגירה שהיה אצלכם במגרה, קבור כבר שנתיים.

<אופיר בן חמו: אז למה עשיתם נוהל אם אתם לא אוכפים את הנוהל?

<אופיר בן חמו: למה שנתיים לוקח לכם לסגור כלבייה?

<אופיר בן חמו: עיריית בית שאן, ד"ר לאון ממשיך לשקר פעם אחר פעם.

<אופיר בן חמו: עכשיו אני אספר לכם מה ההתנהלות הכלכלית.

<אופיר בן חמו: לעיריית בית שאן יש חוזה מול הספר החיצוני, הוא פה מולי.

<אופיר בן חמו: הם משלמים לו 12 שקלים כל יום, על כל כלב ששוהה.

<אופיר בן חמו: לכאורה - - -

איציק שמולי: לאיזה תקופה?

<אופיר בן חמו: לכל יום?

איציק שמולי: עד?

<אופיר בן חמו: אין הגבלה.

<אופיר בן חמו: עד שהווטרינר מתחיל מה לעשות איתו, למסור אותו לאימוץ או מה שהוא עושה איתו.

<אופיר בן חמו: זה החוזה.

<אופיר בן חמו: ד"ר לאון, אתה רוצה את החוזה?

איציק שמולי: תמשיך, אופיר.

<אופיר בן חמו: 12 שקלים לכלב עד 15 קילו, מעל 15 קילו קצת יותר.

<אופיר בן חמו: עיריית בית שאן בחודש מאי 2015 שילמה 6,000 שקלים, קצת יותר, על מזון לכלבים, חוץ מהגלובאלי שהקבלן מקבל.

<אופיר בן חמו: עכשיו, לעירייה יש אינטרס כלכלי – כמה שפחות כלבים – ככה פחות כסף הם יצטרכו.

<אופיר בן חמו: ואנחנו באוקטובר 2015 חשפנו, עוד לא פרסמנו, חשפנו כלבים.

<אופיר בן חמו: זו לא פעם ראשונה שמצאנו בפברואר.

<אופיר בן חמו: באוקטובר חשפנו כלבים מתים ויש אותם מוכחים בסרטון מתאריך מסוים.

<אופיר בן חמו: התאריך מופיע פה.

<אופיר בן חמו: תאריך מסוים באוקטובר 2014 ואחרי שבוע ביקורת יזומה בתוך הכלבייה שלנו.

<אופיר בן חמו: הכלבים נעלמו.

<אופיר בן חמו: יצאנו לחצר, מצאנו אותם מתים על האדמה.

<אופיר בן חמו: הם לא התאמצו לחפור.

<אופיר בן חמו: זרקו אותם מונחים, ויש פה את התמונות במחשב.

<אופיר בן חמו: על האדמה.

<אופיר בן חמו: ההתנהלות הזאת היא התנהלות שיטתית.

<אופיר בן חמו: ד"ר לאון, כבר אמרתי לו, כשאתה רוצה להציג נתונים, תשתדל שהם יהיו מדויקים.

<אופיר בן חמו: אתה אמרת וזה מוקלט, שהצלת 8 כלבים שהיו חולים, חלק הרדמת, 4 מצאת מתים, 8 הצלת.

<אופיר בן חמו: מה מסתבר?

<אופיר בן חמו: שביום שמצאנו את הקבר עם הכלבים, יש לנו סרטון מתועד, היו חמישה כלבים בלבד בתוך הכלבייה, בריאים, לא נראים חולים בכלל.

<אופיר בן חמו: כלבים רגילים, בריאים.

<אופיר בן חמו: אז אני לא יודע אם הוא העביר את הכלבים לאיזה בית חולים פרטי, אני לא מכיר דבר כזה.

<אופיר בן חמו: עוד משהו, אני רוצה להפליא אתכם.

<אופיר בן חמו: בשנת 2014 ביקשתי נתונים מהווטרינר, מרפי חמו, אין עם מי לדבר.

<אופיר בן חמו: אין נתונים.

<אופיר בן חמו: פניתי למבקר העירייה בדרישה לחוק חופש המידע, אני רוצה מידע, לדעת כמה כלבים העירייה המיתה בכל שנת 2014.

<אופיר בן חמו: ד"ר לאון חתום על המסמך, הוא העביר את הנתונים והם הגיעו אלי.

<אופיר בן חמו: מדברים שם על 124 לכידות, 70 ומשהו אימוצים, 6 הומתו כי היו "חולים".

<אופיר בן חמו: שורה תחתונה 54 כלבים.

<אופיר בן חמו: שורה תחתונה- אתה מוריד 120, 70 אומצו, 6 הומתו, נשארו לי 54 כלבים.

<אופיר בן חמו: הכלבייה הזאת מכילה 25-30 כלבים גג, גם אם לא יודע מה.

<אופיר בן חמו: איפה 54 כלבים?

<אופיר בן חמו: אתם לא יודעים לשקר?

<אופיר בן חמו: גם לשקר אתם לא יודעים?

<אופיר בן חמו: ואיפה הכלבים שחשפנו בשנים 2014 ו-2015 – מתים בחוץ.

<אופיר בן חמו: את אלה אתם לא סופרים?

איציק שמולי: תודה אופיר, תעצור פה ואם תרצה להשלים, אחרי זה תוכל.

איציק שמולי: אתם רוצים להתייחס, דגנית?

<דגנית בן דב: אני כן מבקשת להתייחס בקצרה.

<דגנית בן דב: אני מבינה את העמותות, גם אני עבדתי בעבר והתנדבתי בעבר וביותר מעמותה אחת למען בעלי חיים.

<דגנית בן דב: ומהזווית של העמותה נורא קשה להבין את הזווית הממשלתית שפעילות לוקחת זמן.

<דגנית בן דב: ואם אנחנו יושבים מול ראש עיר וראש העיר אומר תוך כמה חודשים אני משנה את המצב, אז לא סוגרים למחרת את הכלבייה, אלא נותנים לו צ'אנס לשפר את המצב, גם כשזה קורה בפעם השלישית.

<דגנית בן דב: ואם מבקרים בעירייה עוד פעם ועוד פעם ואני ביקרתי גם בכלבייה הקודמת של עיריית בית שאן ויצא לי גם לשבת ולדבר עם וטרינרים קודמים של עיריית בית שאן.

<דגנית בן דב: הסגירה לא נעשית כל כך מהר וחשוב לזכור שהמצב בהעדר טיפול בכלל בכלבים, הוא לא הרבה יותר טוב.

<דגנית בן דב: הוא רע לכלבים, הוא רע לתושבים, הוא רע לבריאות הציבור, הוא רע לבריאות בעלי החיים, הוא רע לרווחת בעלי החיים, הוא רע לכולם.

<דגנית בן דב: השאיפה היא לנסות למצוא את הפתרון הכי טוב והדברים האלה לוקחים זמן.

<דגנית בן דב: כשאנחנו מגיעים למסקנה שנגמרו האופציות, עוברים לשלב האכיפה ושלב האכיפה גם הוא לוקח הרבה זמן.

<דגנית בן דב: זה לא תמיד תלוי בנו.

<דגנית בן דב: מבקשים אכיפה, מתחילים חקירה.

<דגנית בן דב: יש לפעמים הליכים מנהליים אחרים ונושא כזה עלה פה לדיון לא מזמן מול כלבייה אחרת והנושאים האלה קרו כבר, קורים ויקרו בעתיד.

<דגנית בן דב: אנחנו לא מחכים לתקשורת.

<דגנית בן דב: אנחנו עובדים כל הזמן.

<דגנית בן דב: כשאנחנו עושים פעילות כזאת אנחנו לא רצים להוציא אותה לתקשורת.

<דגנית בן דב: מאז שאני בתפקיד נסגרו ארבע כלביות רשות.

<דגנית בן דב: אף אחד מהן לא - - -

איציק שמולי: סליחה רגע, את יכולה לתת לנו נתונים על מספר הבדיקות?

איציק שמולי: אני הוצאתי לכם גם שאילתה בעניין.

איציק שמולי: מספר הבדיקות שנעשו בשנה האחרונה, כמה כלביות נסגרו - - -

<דגנית בן דב: ב-2015 נערכו 25 ביקורות ב-13 הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: סליחה, עוד פעם.

איציק שמולי: לאט.

<דגנית בן דב: בשנת 2015 נערכו 25 ביקורות ב-13 הכלביות הפרטיות המשמשות ככלביית רשות.

<דגנית בן דב: כמו שאמרתי קודם, בכל אחת מהן לפחות ביקור אחד.

<דגנית בן דב: באלה שהיו בעייתיות - יותר.

איציק שמולי: רגע, אבל אני שאלתי בתחילת הדיון כמה פעמים ואמרתם לי בין פעמיים לשלוש בשנה בכל כלבייה.

<דגנית בן דב: אמרתי שהשאיפה היא להגיע שתיים עד שלוש פעמים בשנה לכל אחת מה-60 ומשהו כלביות.

<דגנית בן דב: זה לא תמיד יוצא לפועל.

<דגנית בן דב: עכשיו שאלת לגבי 13 הפרטיות שפעלו במהלך שנת 2015 והתשובה היא 25 ביקורות ב-13 האלה, לפחות אחת בכל אחת מהן.

<דגנית בן דב: אין לי פה את הפילוח המדויק של כמה בכל אחת, אבל אחת לפחות בשנה בכל אחת ויותר בבעייתיות.

איציק שמולי: וכולן או רובן היו ביקורות פתע לפי מה שאתם אומרים או לא?

<דגנית בן דב: כמעט כולן, כן.

<דגנית בן דב: הרוב המכריע ביקורות פתע.

איציק שמולי: ואיפה ניתן לראות את הממצאים של הביקורות הללו?

<דגנית בן דב: אתה מוזמן אלינו, יש קלסר.

איציק שמולי: אוקיי, אז אני קודם כל מבקש לקבל לוועדה את הממצאים של הביקורות הללו, ואני מבקש לקבל את מספר הבדיקות שנעשו אך ורק בכלביות הפרטיות, לרבות העמותות, בכל אחת משלוש השנים האחרונות.

איציק שמולי: אגב, הנוהל הזה שדיברת עליו - - -

<דגנית בן דב: לא הבנתי - הפרטיות לרבות העמותות?

איציק שמולי: אמרת שיש מקומות שאת לא מחשיבה, מבחינת הקטגוריה הן לא נופלות בקטגוריה של כלבייה פרטית.

איציק שמולי: האם במקום הזה יש לכם סמכות?

<דגנית בן דב: רגע, בוא נעשה סדר, כי אנשים קוראים, לא כי אתה אשם, אלא כי יש בעיה של סמנטיקה וכל אחד מתייחס במינוחים אחרים לסוגים אחרים של כלביות.

<דגנית בן דב: אני הבנתי שכרגע הדיון מתרכז באלה שעובדות ככלביות רשות, לתפיסת כלבים משוטטים מתוך הסמכות הסטטוטורית שיש לרשות המקומית ומועברים למשמורת כזו או אחרת ברמת בעייתיות כזו או אחרת למקומות שונים ואלה מתחלקות לשתיים.

<דגנית בן דב: כאלה שהן שייכות לרשות המקומית ומופעלות על ידי הרשות המקומית וכאלה שמופעלות באופן פרטי.

<דגנית בן דב: עמותות זה סיפור אחר לגמרי, למעט עמותה אחת, שמשמשת גם כתחנת הסגר פרטית.

איציק שמולי: שם יש לכם סמכות?

איציק שמולי: באותו מקום ש - - -

<דגנית בן דב: סמכות יש לנו לגבי כל כלבייה באשר היא, מכוח חוק צער בעלי חיים ותקנות צער בעלי חיים החזקה שלא לצרכים חקלאיים.

<דגנית בן דב: נוהל הכלביות בא רק כנוהל להכרה בכלבייה, כדי לשמש כמקום סטטוטורי לתפיסת כלבים משוטטים על ידי הרשות המקומית.

איציק שמולי: כן, אבל אותה עמותה שאמרת שהיא משמשת גם כתחנת הסגר, שם נעשות ביקורות?

<דגנית בן דב: שם נעשות ביקורות.

איציק שמולי: אוקיי, אז אני רק מבקש לקבל את הנתונים לוועדה.

איציק שמולי: תנו לחיות לחיות.

<יעל ארקין: טוב, שלום לכולם.

<יעל ארקין: הכלביות הפרטיות.

<יעל ארקין: אנחנו על פי דו"ח שקיבלנו בזמנו בשנת 2014 מד"ר נדב גלאון-.

<יעל ארקין: אז בנובמבר 2010 דובר על 20 כלביות פרטיות בדו"ח מבקר המדינה לשנת 2010.

<יעל ארקין: ביולי 2013 דובר על 8 כלביות פרטיות מתוך שאילתה של חבר הכנסת איתן כבל.

<יעל ארקין: דצמבר 2013 – ד"ר נדב גלאון מפרט על 10 כלביות פרטיות, ודרך אגב 45 כלביות עירוניות, סך הכל 55.

<יעל ארקין: אתם מדברים עכשיו על 60 ומשהו, אז - - -

<דגנית בן דב: המספרים זזים.

<יעל ארקין: אני לא ידעתי אבל שיש, אז כאילו יש עוד כלביות שהן לא פרטיות, עירוניות חדשות?

<יעל ארקין: לא מכירה.

איציק שמולי: מה שנוסף זה כלביות פרטיות?

איציק שמולי: זה מה שהיא שואלת.

<דגנית בן דב: כן, אני מנסה לזכור.

<נירית צפורי-ברקי: אם אני אוכל לראות את ה-45, אז אני אוכל להשוות.

<יעל ארקין: החשבון הוא מאד פשוט.

<יעל ארקין: 45 ועוד 10 פרטיות זה 55, בדו"ח פה של נדב גלאון מ-17 בפברואר 2014.

<יעל ארקין: היום אנחנו מדברים על 65, מתוכן 13 - - -

<דגנית בן דב: 61.

<יעל ארקין: 61, מתוכן 13, כלומר נוספו גם כלביות עירוניות.

<יעל ארקין: אני לא מכירה, אבל מצוין.

<לאון דוד: אפשר שאלה קטנה?

<לאון דוד: סליחה.

<לאון דוד: כי היה כתוב שם כפר יהושע.

<לאון דוד: יש שם שלוש כלביות.

<יעל ארקין: בסדר, זה הנתונים של משרד החקלאות.

<דגנית בן דב: הרשימה לא מתייחסת לפנסיונים פרטיים, אלא אך ורק לכלביות שפועלות ככלביית רשות.

<דגנית בן דב: אם אתה יודע על כלביות בכפר יהושע שמקבלות משוטטים מרשויות, אני אשמח לקבל את הפרטים.

<יעל ארקין: בקיצור, הכלבייה היא עסק בבעלות פרטית, שגובה מהרשות המקומית מחיר שנע סביב 35 שקלים ליום.

<יעל ארקין: שמענו שבבית שאן זה 12 שקלים, על אחת כמה וכמה זה מסביר את זה שב-12 שקלים אי אפשר להחזיק כלב בכבוד, לצערי הרב, עם טיפול וטרינרי ומזון.

<יעל ארקין: הכלבים חיים בתנאי צפיפות ותחזוקה לקויה.

<יעל ארקין: לבעל הכלבייה יש אינטרס כלכלי להרוויח כמה שיותר כסף ורווחת הכלבים היא בתחתית סדר העדיפויות.

<יעל ארקין: בכל הכלביות הפרטיות אין וטרינר.

<יעל ארקין: אני מדגישה, אין וטרינר שמגיע מדי יום לטפל בכלבים.

<יעל ארקין: זה חמור מאד.

<יעל ארקין: יש כלבים ויש לנו מקרה רק מהשבוע האחרון, חבר הכנסת איציק שמולי, שלחתי גם לך העתק וגם יידענו את משרד החקלאות על כלבה ששכבה בהסגר אחיסמך שלושה ימים עם חוליה שבורה, כשבסופו של דבר, כשאנחנו גילינו, הוצאנו אותה והכלבה הומתה, מכיוון שכבר היה מאוחר מדי, אבל לא ברור לי למה רשות מסגירה להסגר פרטי כלבה במצב כזה ולמה אין וטרינר כמובן.

<יעל ארקין: על פי נוהל הכלביות צריך להיות וטרינר יום יום.

<יעל ארקין: המשמעות: כלבים חולים, פצועים, לעתים במצב גופני קשה, לא מקבלים טיפול רפואי ואם לא יוצאו על ידי העמותה לקבלת טיפול במרפאה חיצונית, ימותו בכלבייה, במקרה הטוב בזריקת הרדמה.

<יעל ארקין: אין דיווח לאן מועברים הכלבים.

<יעל ארקין: כלבה חששנית והגור שלה שצולמו בכלביית בית יצחק, ימים אחדים לאחר מכן הכלבה נעלמה.

<יעל ארקין: עד היום לא ידוע לאן.

<יעל ארקין: אני יודעת שנפחתה חקירה בנושא הזה.

<יעל ארקין: את הגור הצליחו לאתר, הגיע אלינו במצב רפואי קשה מאד, שוקם כמעט שבועיים ולאחרונה גם מצא בית.

<יעל ארקין: את האמא עד עכשיו לא ידוע איפה היא.

<יעל ארקין: לאחר פניות רבות נמצא הגור מאושפז.

<יעל ארקין: זה הגור מצד שמאל.

איציק שמולי: טוב, את יכולה לדלג על זה.

איציק שמולי: אופיר נתן פה סקירה על מה שקורה.

<יעל ארקין: כן, מעולה.

<יעל ארקין: מה עולה בגורל הכלב לאחר עשרה ימים: בניגוד להסגר עירוני שממשיך להחזיק את הכלבים אחרי עשרת ימי ההסגר, כשהרשות המקומית מפסיקה לשלם לכלבייה הפרטית, העסק מפסיק להרוויח.

<יעל ארקין: מה עושים עם כלבים?

<יעל ארקין: הסגר בית יצחק לדוגמא מוסר את הכלבים להיות כלבי כבל בהתנחלויות.

<יעל ארקין: אנחנו יודעים את זה.

<יעל ארקין: אנחנו רואים את הכלבים שם.

<יעל ארקין: רק לאחרונה משרד החקלאות החרים חלק מהכלבים, כי הם היו עור על עצם.

<יעל ארקין: אז לא ברור לי למה כלבים נמסרים למצב כזה.

<יעל ארקין: המתה – כמו שראינו בבית שאן, אבל זה קיים בעוד הסגרים פרטיים, ובמקרה הטוב הם מועברים לעמותה שתדאג להם.

<יעל ארקין: מתוך דו"ח מבקר המדינה בשנת 2011, רשויות מקומיות אחרות התקשרו בניגוד לחוק עם כלביות פרטיות שפעלו ללא רישיון עסק, לשם קבלת שירותי תחנת הסגר.

<יעל ארקין: השירותים הווטרינריים לא הפעילו פיקוח שיטתי ויזום על הכלביות הפרטיות והביקורות שבוצעו על ידיהם היו בעיקר בעקבות תלונות.

<יעל ארקין: אני מדגישה, זה משנת 2011.

<יעל ארקין: אנו דורשים את סגירת הכלביות הפרטיות וזאת מהטעמים הבאים: הכלביות פועלות בניגוד אינטרסים, מופעלות על ידי בעלי עסק שמעוניינים להפיק רווח כספי על גבם של בעלי החיים.

<יעל ארקין: אין מידע לגבי כמות הכלבים שמומתים.

<יעל ארקין: נציגי העמותות שמעוניינים להוציא כלבים תלויים בטוב ליבם של בעלי הכלביות.

<יעל ארקין: אין מידע בסיסי ולא מתנהל רישום לאן מועבר כל כלב.

<יעל ארקין: הכלבים יוצאים מהכלבייה לא מחוסנים, לא משובבים, לא מעוקרים.

<יעל ארקין: פיקוח לא יעזור, מאחר שאינו מתבצע על בסיס יומי.

<יעל ארקין: ביום שאחרי הביקורת הכל חוזר לקדמותו.

<יעל ארקין: זהו.

איציק שמולי: משה, אתה רוצה להוסיף?

<משה רפאלוביץ: אני אשמח אדוני.

איציק שמולי: בבקשה.

<משה רפאלוביץ: אדוני יושב הראש, אנחנו דנים פעם אחרי פעם בנושא של הכלביות ולתחושתי אנחנו קצת מרמים את עצמנו.

<משה רפאלוביץ: אנחנו מדברים על כלביות רשותיות ואחרי זה מדברים על כלביות פרטיות ואחרי זה מדברים על כלביות של עמותות, אבל בסוף הבעיה היא לא הכלביות, הבעיה היא הכלבים.

<משה רפאלוביץ: זה אותם כלבים שזורמים מהרחוב, דרך הכלבייה הרשותית לכלבייה פרטית, לכלבייה של עמותה וחוזר חלילה.

<משה רפאלוביץ: זה פחות אותם יותר אותם כלבים שנמסרים חזרה לרחובות, בלי להיות מעוקרים ומסורסים, חוזרים וממליטים הלאה ברחובות ואנחנו מקבלים את הכלבים האלה סיבוב אחרי סיבוב, כשהפתרון הוא לדחוס את הכלבים בתוך כלביות.

<משה רפאלוביץ: כשהכלביות הרשותיות התחילו להתפוצץ מצאנו פתרון מצוין לעמוד בפני הלחץ הציבורי ולהפסיק להמית או לצמצם את ההמתות, זה להעביר אותם לכלביות פרטיות או לעמותות, כשחלק מהעמותות, בלי לתת ציונים כאן, אבל חלק מהעמותות הן עמותות מצוינות וחלק מה-So called עמותות, אתה הראית בצילומים שצילמת שם והכלבים - מכיוון שהם לא רוצים להמית אותם - הכלבים מגיעים למקומות שקוראים להם כלביות, אבל הם גיהינום עלי אדמות, לא פחות מזה.

<משה רפאלוביץ: אנחנו יכולים לשחק עם המספרים איך שנשחק איתם.

<משה רפאלוביץ: הרי אם ירצו שנמית פחות כלבים אז יעבירו אותם יותר למקומות האלה ואם לא רוצים להגיע למקומות האלה אז צריך להמית אותם לפני זה, אבל גם זה וגם זה איננו הפתרון.

<משה רפאלוביץ: במשך שש השנים האחרונות אנחנו רצים אחרי משרד החקלאות ואחרי השירותים הוטרינריים ומבקשים לנקוט פעולה יזומה לצמצום ההתרבות האדירה של כלבים במדינת ישראל.

<משה רפאלוביץ: אני כמובן אין לי טענה וחצי טענה לד"ר דגנית בן דב וד"ר צפורי, שעושות שם בכוחות מאד מצומצמים, עבודה מאד מאד גדולה ומוערכת מאד, אני רוצה להגיד, אבל בצמרת המשרד, עד הקדנציה הנוכחית, לא הייתה הבנה בכלל שצריך לטפל בנושא הזה.

<משה רפאלוביץ: אני שמעתי באופן אישי ממנהל השירותים הווטרינריים שבכלל אין בעיה של התרבות יתר של כלבים, ממיתים מעט מאד כלבים במדינת ישראל.

<משה רפאלוביץ: המספרים אני חושב ידועים לכולם, אבל התשובה שקיבלנו שאין בעיה עם העניין הזה והפתרון צריך להיות קצת בשיפור של מצב הכלביות והכלביות הן רק סימפטום של מה שקורה בחוץ.

<משה רפאלוביץ: הכלבים מתרבים לא רק ברחובות, הם מתרבים בשטחים הפתוחים, הם עולים על ההרים.

<משה רפאלוביץ: אומר הווטרינר של בית שאן, ובצדק, אני צריך לאסוף, לא אהבתי חלק גדול מהדברים שנאמרו כאן, אבל אמר, ובצדק וביושר, אני צריך לאסוף את הכלבים האלה מהרחובות, לא רק בגלל הכלבת, גם בגלל כי הם מפריעים לאנשים ולכלבים אחרים.

<משה רפאלוביץ: חלק מהכלבים האלה כבר המציאו להם שם, קוראים להם כלבים מתפרעים.

<משה רפאלוביץ: צריך להכניס אותם לאיזו שהיא מסגרת.

<משה רפאלוביץ: מכניסים אותם לכלביות עירוניות שיש מעט מדי.

<משה רפאלוביץ: לא רק באזור בית שאן חסרות כלביות, חסרות כלביות בכל מדינת ישראל.

<משה רפאלוביץ: זה שבמרכז יש כמה ערים עשירות – בירושלים או בתל אביב ויש קצת יותר מקום בכלביות, זה לא מייצג את הכלל.

<משה רפאלוביץ: תיסעו לדרום.

<משה רפאלוביץ: סביב כל הפריפריה של באר שבע וכל האזור של באר שבע ומחוץ לבאר שבע, אין מקום להחזיק את הכלבים בכלל.

<משה רפאלוביץ: בכל האזור של הצפון ומרכז הארץ אין מקום להחזיק את הכלבים האלה.

<משה רפאלוביץ: אז גם מצד אחד לא מקימים כלביות רשותיות, לא תומכים בכלביות הפרטיות ויוצרים מצב שהכלבים האלה נדחקים, בעצם עוברים מיד ליד, מיד ליד, בסוף הם מגיעים לבורות האלה, כי לאף אחד אין יותר כסף לממן את ההחזקה שלהם.

<משה רפאלוביץ: אבל החטא הקדמון זה שלא מונעים את ההתרבות שלהם, והדבר הזה לצערי לא קורה ואני גם לא רואה אותו הולך לקרות עכשיו, למרות שבמשרד החקלאות אני מזהה מגמה אחרת בקדנציה הזאת, אני חייב להגיד את הדבר הזה, אבל בפועל, בשטח אנחנו עדיין לא רואים את זה.

איציק שמולי: מה אתה מציע לעשות בטווח הזמן המיידי?

<משה רפאלוביץ: אני חושב שבטווח הזמן המיידי - - -

איציק שמולי: מול הכלביות הפרטיות.

<משה רפאלוביץ: אני חושב שבטווח הזמן המיידי, למרות שהדבר עלול ליצור בעיה למדינת ישראל, בטווח הזמן המיידי צריך לאסור על המדינה ועל האורגנים של המדינה, והרשויות המקומיות הן חלק מהאורגנים של המדינה, צריך לאסור על מי שמשרת בשם החוק, למסור כלבים לכלביות שלא חל עליהן נוהל הכלביות העירוניות.

איציק שמולי: אבל היא אומרת שזה חל על כולן.

<משה רפאלוביץ: לא.

<משה רפאלוביץ: נוהל הכלביות העירוניות לא חל על כולן.

<משה רפאלוביץ: הוא חל על מי שפועל עבור הרשות המקומית, לא עבור מי שהרשות המקומית מוסרת לו אחר כך את הכלבים.

<משה רפאלוביץ: הרשות המקומית מחויבת להחזיק כלבים מספר מצומצם של ימים.

<משה רפאלוביץ: היא מחזיקה אותם בדרך כלל הרבה יותר מעבר לתקופה הזאת ואחרי זה היא צריכה למסור אותם לאיפה שהוא בשביל לפנות את התאים, לפנות מקום.

איציק שמולי: ברור.

<משה רפאלוביץ: כאשר צריך לפנות מקום, מוסרים עכשיו למי שמוכן לקחת.

<משה רפאלוביץ: הכלביות המסודרות, העמותות המסודרות הן מפוצצות בכלבים כמונו.

<משה רפאלוביץ: המצב שלהן לא שונה בהרבה.

<משה רפאלוביץ: אולי התקציבים שם קצת יותר גדולים, אבל המצב לא שונה בהרבה.

<משה רפאלוביץ: ואז אין לאן למסור ומתחילים לחפש.

<משה רפאלוביץ: אם אין את הכי טוב למסור אליו, מתפשרים על קצת פחות טוב ופחות טוב ופחות טוב ומגיעים לכלביות האלה שראינו כאן, שהן כלביות רעות מאד, רק האלטרנטיבה למסור לשם כלבים היא להמית אותם ואף אחד לא רוצה להמית.

<משה רפאלוביץ: שמעת את זה, אומרים את זה אנשי השטח שלנו ואנחנו רואים את זה ביום יום.

<משה רפאלוביץ: אף אחד לא רוצה.

<משה רפאלוביץ: לא בא לעבודה בשביל להמית כלבים.

<משה רפאלוביץ: אז מנסים איך שהוא לדחוף אותו לאן שהוא, שרק אני לא אצטרך להמית אותם, ואם כבר צריכים להמית אותם, לפחות שזה יהיה מקום רחוק לי מהעין.

<משה רפאלוביץ: שאני, המצפון שלי יישאר נקי, כמו של יושבי המשרדים, כמו שכינו אותם קודם.

<משה רפאלוביץ: וכל אחד רוצה כאן מצפון נקי בעניין הזה ומעבירים את הכלבים הלאה.

<משה רפאלוביץ: והפתרון של להעביר אותם הלאה, זה לדחוס אותם, לדחוק אותם כל הזמן לתנאים בתור הנדסי הולכים ויורדים.

<משה רפאלוביץ: התנאים בכלביות, ככל שמתרחקים מהרשות המקומית, גם ברשות המקומית המצב הוא לא טוב.

<משה רפאלוביץ: צריך להגיד שהכלביות שלנו הן מעטות, הן מתפוררות.

<משה רפאלוביץ: מספר התאים לא מתאים למציאות של שנת 2015, גם לא מתאים לשנת 1945, אז בוודאי לא לשנת 2015.

<משה רפאלוביץ: אי אפשר לדחוס שם כלבים יותר, אבל כשמוציאים את זה משם ועוברים לא לעמותות המסודרות, אלא לעמותות הפחות מסודרות ולכלביות פרטיות פחות מסודרות, אז התוצאה ידועה מראש.

איציק שמולי: אבל סליחה רגע, אני שם בצד רגע את העמותות ואני מדבר על הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: נאמר כאן על ידי משרד החקלאות בצורה מפורשת שנוהל הכלביות חל על כל הכלביות הפרטיות.

<משה רפאלוביץ: אלה שמקושרים ישירות לעירייה.

<נירית צפורי-ברקי: שנותנות שירות לאיסוף כלבים משוטטים.

<משה רפאלוביץ: זה פשוט סמנטיקה, שאני מבין את משרד החקלאות שמפריד את הדבר הזה, אבל בעיני זה אותם כלבים.

<משה רפאלוביץ: לא מעניין אותי באיזו כלבייה הם מוחזקים עכשיו, זה אותם כלבים.

<משה רפאלוביץ: אני מבין את מה שאומר משרד החקלאות.

<משה רפאלוביץ: משרד החקלאות אומר אני מפקח על הרשויות המקומיות.

איציק שמולי: שאני אבין, מתוך הרשימה הזאת של הכלביות, 10 או 13 כלביות פרטיות – החלוקה בין אלה שנותנות שירותים לרשויות המקומיות ובין אלה שלא, זה מתוך ה-13?

<נירית צפורי-ברקי: אלה כולן.

<דגנית בן דב: אלה כלביות שנותנות שירות לכלביות לרשויות מקומיות.

<דגנית בן דב: אני חושבת שד"ר רפאלוביץ מדבר על So called עמותות, שחלקן כמו, ובוא נקרא לילד בשמו.

<דגנית בן דב: אותה עמותה שהראית את התמונות ממנה קודם ועמותות דומות לה, שגם לא עומדות בכללי רישום עמותות כי הן לא מסוגלות, קולטות כלבים מכלביות עירוניות ומכלביות פרטיות שמשמשות ככלביות עירוניות, כי וטרינרים רוצים להימנע מהמתה.

<דגנית בן דב: בשונה ממה שנאמר פה קודם, המתה זה לא דבר קל ומאד מפחיד אותי מישהו שאומר שהמתה זה דבר קל.

<דגנית בן דב: אני המתתי לא מעט כלבים.

<דגנית בן דב: זה קשה.

<דגנית בן דב: ל עמוד מול בעל חיים ולדעת, בן דוד שלו נמצא אצלי בבית.

<דגנית בן דב: פוצי ומוצי שלי, טפו טפו, עכשיו בנות 14 והן חיות באמת יופי של חיים, עם יופי של טיפול.

<דגנית בן דב: לא יכולה לתת את ה לכולם.

<דגנית בן דב: אם אני אכניס עוד שלושה כלבים לבית, גם הבית שלי ייראה כמו התמונות האלה.

<דגנית בן דב: ולפעמים אין ברירה וצריך להמית.

איציק שמולי: כמה מקומות כאלה יש?

<דגנית בן דב: כאלה שקולטים מתוך כוונה טובה, מתוך תקווה שהכלב ימצא בית דרך עמותה, נורא קל למסור.

<דגנית בן דב: זה הרבה יותר קל, למסור כלבים לעמותה ושמישהו אחר יתמודד ושאני לא אדע אם הם בתת תנאים שם או שהם באמת מצאו בית או שהם הומתו או שהם מתו לבד ממחלות.

<דגנית בן דב: ואלה, זה יכול להיות עמותות, זה יכול להיות יוזמות פרטיות של אנשים.

<דגנית בן דב: כאלה יש הרבה בארץ ומתוך כוונות טובות הם קולטים עוד ועוד כלבים מהמקומות האלה כדי שהכלבים לא יומתו ומהר מאד זה מתדרדר למצב כמו שהראית בתמונות קודם.

<דגנית בן דב: והעמותה הזאת זה מתוך כוונות טובות, היא לא מסוגלת לעצור בעצמה.

<דגנית בן דב: כל כלב שיעבור לידה היא תקלוט אותו לתוך אותו גיהינום.

<נירית צפורי-ברקי: אבל סליחה שנייה, זו הסיבה גם שהיה חשוב לנו להכניס את שינוי החקיקה.

<נירית צפורי-ברקי: אני לא חושבת שהרבה מהאנשים האלה, גם של העמותות וגם אנשים שאנחנו נפגשים שפתאום אנחנו מקבלים טלפון שיש פה 50 כלבים בבית, אני לא חושבת שהם אנשים רעים, אני לא חושבת שהם פושעים.

<נירית צפורי-ברקי: אני לא רוצה להתנהל מולם בצורה הזו.

<נירית צפורי-ברקי: הרבה פעמים אנחנו עובדים יחד עם הרווחה של העירייה ואנחנו מנסים הכל.

<נירית צפורי-ברקי: אם זה לא עובד, עדיין אנחנו פונים לבית משפט שיעזור לנו, אבל באמת בלהפסיק לגדל בעלי חיים.

<נירית צפורי-ברקי: אני לא רוצה את האנשים האלה בכלא.

<נירית צפורי-ברקי: אני לא חושבת שהם פושעים וזו הסיבה של שינוי החקיקה.

<נירית צפורי-ברקי: אז כן בסופו של דבר היום, כי זה הנשק היחיד שיש לנו, אז כן תהיה חקירה פלילית, בשביל להגיע בסופו של דבר לזה, אבל העמותות והבתים ואפילו לא עמותות, אנחנו מקבלים כל הזמן.

<נירית צפורי-ברקי: בבית הזה יש 50 כלבים.

איציק שמולי: יש לכם מידע כמה מקומות כאלה יש?

<נירית צפורי-ברקי: כל יום אנחנו מקבלים עוד ועוד טלפונים.

<נירית צפורי-ברקי: זה נסגר וזה כמו פטריות אחרי הגשם.

<נירית צפורי-ברקי: פתאום אנחנו מקבלים 10 טלפונים בשבוע, פתאום יש שקט, ופתאום, אתה יודע, אנשים רואים.

<נירית צפורי-ברקי: פתאום מישהו מפרסם, השכנים מתלוננים.

<נירית צפורי-ברקי: זה לא רשום בשום מקום.

<נירית צפורי-ברקי: הם אפילו לא עמותה.

איציק שמולי: כן, משה, תשלים.

<משה רפאלוביץ: אני אומר, המקומות האלה שמדברים עליהם, אנחנו רואים ביום יום, הם לא נוצרים יש מאין.

<משה רפאלוביץ: הם נוצרים בגלל וואקום, בגלל שאין כלביות.

<משה רפאלוביץ: מה שהיה צריך לקרות עכשיו זה להגיד שהמדינה, באמצעות הרשויות המקומיות, לא יכולה למסור כלבים אלא לכלביות שחל עליהן נוהל הכלביות המלא.

<משה רפאלוביץ: אמרתם פה שעל הכלביות הפרטיות זה חל ובעיני נוהל הכלביות איננו חל על הכלביות הפרטיות, מהבחינה שאין שם פיקוח ציבורי.

<משה רפאלוביץ: אין שם וטרינר כמו בכלבייה עירונית, שצריך להגיע יום יום לשם, במשרה מלאה, כמו שהנוהל מחייב ולפקח על הכלבים האלה, לפקח על בעל הכלבייה ולטפל בכלבים.

<משה רפאלוביץ: יש לו שני תפקידים שם.

<משה רפאלוביץ: אני בכלבייה שלי גם מפקח על הכלבייה, גם מוודא שהיא בתנאים סבירים בתוך המבנה הקיים, וגם מוודא שהכלבים שנמצאים בפנים מקבלים את הטיפול הראוי.

<משה רפאלוביץ: לפעמים הטיפול הראוי יכול להיות המתה, לפעמים הטיפול הראוי יכול להיות שאני הולך אליהם ומתחנן שתנו לחיות לחיות ייקחו איזה כלב ויתנו לו טיפול רפואי כי אני לא מסוגל בתנאים שכל כלבייה לתת את זה, אבל טיפול הוא יקבל.

<משה רפאלוביץ: לא יהיה שם כלב סובל, אני מקווה שזה לא קורה אצלי ואני מקווה שזה לא יקרה גם במקומות אחרים, שיהיה כלב שסובל ולא מתייחסים לסבל שלו.

<משה רפאלוביץ: זה הרי בלתי אפשרי.

<משה רפאלוביץ: אז אני אומר, אחד, הכלביות הפרטיות שמשרתות עירייה, הן כלביות עירוניות לכל דבר.

<משה רפאלוביץ: הבעלות על הכלבייה היא לא משנה לצורך העניין.

<משה רפאלוביץ: היא כן משנה.

<משה רפאלוביץ: אני הייתי רוצה לראות את הכלביות האלה עירוניות.

<משה רפאלוביץ: זה נכון לעשות את זה ככה.

<משה רפאלוביץ: זה לא נכון שאנשים יתפרנסו על הגב של הכלבים האלה, אבל בהעדר כלביות עירוניות, מקימים כלביות פרטיות שיחולו עליהם כל התנאים שאנחנו לקחנו על עצמנו ובאהבה לקחנו אותם על עצמנו.

<משה רפאלוביץ: ויחד עם משרד החקלאות, יחד עם האגף של פיקוח על צער בעלי חיים, שיחול גם על הכלביות האלה.

<משה רפאלוביץ: הדבר השני, שהכלביות הרשותיות, כולל הכלביות הפרטיות, אם נאחד אותן בתוך הכלביות הרשותיות, לא יוכלו למסור כלבים לכל מיני עמותות קיקיוניות, ואני אגיד רגע, בלי לפגוע באנשים שנמצאים בקצה שרשרת המזון הזאת, בכל מיני אורדרים, כל מיני אספנים של כלבים שאנחנו נתקלים בהם ביום יום, של כולנו, שלוקחים את הכלבים האלה בשביל להציל אותם מהכלביות העירוניות.

<משה רפאלוביץ: צריך להגיד את זה, הם אנשים טובים.

<משה רפאלוביץ: הם לוקחים אותם בשביל להציל אותם מהכלביות העירוניות ומהכלביות הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: מה העמדה שלכם לגבי ההצעה הזאת שלכלביות רשותיות וכלביות פרטיות שנותנות שירותים לרשות מקומית, לכלבייה רשותית, לא יתאפשר למסור כלבים לכל מיני - - -

<נירית צפורי-ברקי: הם ירדימו אותם.

<נירית צפורי-ברקי: אין להם לאן להעביר.

<דגנית בן דב: התשובה מתחלקת לכמה חלקים.

<דגנית בן דב: החלק הראשון בשוטף, בכל פעם שאני מגיעה לשיחה דומה עם מישהו שאחראי על כלבייה עירונית – שוב, לא משנה מאיזה משני הסוגים – ההמלצה שלי היא אף פעם אל תעביר למקום אחר בלי ללכת בעצמך ולראות מה התנאים שם.

<דגנית בן דב: זה לא קורה ובדרך כלל זה יעבור לכלבייה קיקיונית כזו או אחרת שנמצאת ברשות אחרת, ואני חושבת שזה מאד לא פייר אחד כלפי השני - - -

<משה רפאלוביץ: זה צריך להפוך להיות הנחיה ולא המלצה.

<דגנית בן דב: רגע, רגע, שנייה.

<נירית צפורי-ברקי: לגבי חבר על ארבע - - -

איציק שמולי: רגע, שנייה עם חבר על ארבע.

<נירית צפורי-ברקי: לא, סליחה, יצאה הנחייה, זה חשוב לומר.

<דגנית בן דב: כן, במקרים קיצוניים אנחנו מוציאים מכתב למקום המסוים הזה – תפסיקו להעביר.

<נירית צפורי-ברקי: יצאה הנחיה לכל הווטרינריים הרשותיים מסביב שאנחנו אוסרים להעביר כלבים לשם.

<דגנית בן דב: אכן.

איציק שמולי: ויש רשימה באתר של משרד החקלאות למשל, של מקומות שהם מועדים לפורענות?

<משה רפאלוביץ: כל המקומות הם מועדים לפורענות.

<נירית צפורי-ברקי: זו בעיה משפטית.

<דגנית בן דב: זו בעיה משפטית.

<דגנית בן דב: בלי הכרעה של בית משפט אי אפשר להוציא כזה דבר.

<דגנית בן דב: אבל בהחלט יצאה פעמיים הנחייה לווטרינריים רשותיים לא להעביר לכלבייה So called עמותה כזאת.

<דגנית בן דב: החלק השני זה מה שנירית הזכירה.

<דגנית בן דב: צוואר הבקבוק הוא פתרונות הקצה הטובים לכלבים.

<דגנית בן דב: אין מספיק.

<דגנית בן דב: צריך לדחוף כמה שאפשר לנושא של עיקור וסירוס.

<דגנית בן דב: אנחנו מקדמים הצעה שהתחילה כהצעת חוק של חבר הכנסת כבל ובהסכמה מתוקנת כחלק מתיקון תקנות, לאסור על כלביות כאלה להוציא כלבים וחתולים בלי עיקור או סירוס, שזה חלק מלצמצם את הבעיה בעתיד.

<דגנית בן דב: יש אגרה דיפרנציאלית שמקלה על מי שיש לו כלב מעוקר או מסורס לעומת כאלה שממשיכים להתרבות.

<דגנית בן דב: וחשוב לזכור, אין מספיק בתים לכלבים האלה וזו בעיה שקיימת ברוב העולם.

<דגנית בן דב: לא כולם שמים את הנתונים על השולחן.

<דגנית בן דב: מאז שהתחיל הרעש הציבורי המאד מאד חזק נגד המתת כלבים, הנתונים ירדו למרתף.

<דגנית בן דב: אין נתונים, וזה לא רק בארץ.

<דגנית בן דב: בחלק גדול ממדינות המערב אין נתונים כי אנשים הפסיקו לדווח.

<דגנית בן דב: כי מי שדיווח והנתונים שלו פורסמו, הותקף.

איציק שמולי: אז מה הבעיה להחיל את זה בחוק?

<דגנית בן דב: זה לא עוזר.

איציק שמולי: מה זאת אומרת?

<דגנית בן דב: אנשים מעדיפים לא להעביר דיווח, מאשר להיות מותקפים על ידי ציבור וההתקפות הגיעו לרמות אישיות של לרוץ לבית ספר ולתקוף ילדים של ווטרינריים עירוניים, שדווח על זה שהם ממיתים כלבים.

איציק שמולי: אני לא מדבר רק על הווטרינריים העירוניים, אני מדבר גם על הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: לכל הפחות שהמידע הזה יישב אצל משרד החקלאות.

<דגנית בן דב: כלב על פי חוק חייב בשיבוב וחייב ברישום וחלק מהרישום זה רישום על זה שהכלב מת.

<דגנית בן דב: החקיקה קיימת.

איציק שמולי: לכם יש היום מידע על מה שקורה בכלביות הפרטיות מבחינת ה - - -

<דגנית בן דב: לא.

<דגנית בן דב: אני אומרת, החקיקה קיימת.

<דגנית בן דב: בפועל חלק גדול מהדברים האלה לא קורה.

איציק שמולי: אז צריך לשנות את החקיקה.

<דגנית בן דב: החקיקה קיימת.

איציק שמולי: אני יודע שהיא קיימת, היא לא עובדת.

איציק שמולי: אם החקיקה - - -

<דגנית בן דב: הבעיה היא ברמת האכיפה, לא ברמת החקיקה.

<דגנית בן דב: שינוי חקיקה לא יגרום לזה לעבוד.

איציק שמולי: יכול להיות.

איציק שמולי: אולי אם נגדיל את הסנקציה זה כן יגרום לזה לעבוד.

איציק שמולי: מה את אומרת?

איציק שמולי: זו הצעה.

<דגנית בן דב: זו סנקציה.

<דגנית בן דב: על מי תטיל את הסנקציה?

<דגנית בן דב: על אותה גברת שאנחנו לא נוקבים בשמה והיא תוכל לשלם?

<דגנית בן דב: אתה יודע כמה פעמים היא התחייבה - - -

איציק שמולי: כן, אני אטיל עליה את הסנקציה.

<דגנית בן דב: אין לה מאיפה לשלם.

איציק שמולי: תשמעי, דגנית - - -

<דגנית בן דב: את האוכל לכלבים ולילדים שלה היא מקבלת כתרומות.

איציק שמולי: תשמעי, אני לא מקל ראש בדאגה ובטוב הלב של האנשים, אבל מי שמגדל, בסופו של דבר יש חוק במדינת ישראל ומי שמגדל כלבים באופן הזה, עובר על החוק.

<דגנית בן דב: נכון.

איציק שמולי: אז יפה, אז כנראה שבמקום שהחוק לא עובר, כן גם צריך להגביר את פעולות האכיפה.

איציק שמולי: אנחנו מודעים למאמצים של הממשלה בכנסת הזאת לעשות את זה, סליחה לא בכנסת הזאת, בקדנציה הזאת לעשות את זה, אבל גם יכול להיות שצריך לתקן את החוק ולהגדיל את הסנקציה.

<משה רפאלוביץ: אני מבקש עוד משפט.

איציק שמולי: כן, תסכם.

<משה רפאלוביץ: נאמר כאן שהפתרון הוא לא למסור כלבים לכלביות שיודעים שהן בעייתיות.

<משה רפאלוביץ: אני מבקש שתהיה פה החלטה פוזיטיבית, שהמסירה תהיה רק לכלבייה שאושרה או על ידי משרד החקלאות או על ידי המשרד להגנת הסביבה, אחרי זה המשרדים יסתדרו ביניהם.

<משה רפאלוביץ: כלבייה שאושרה ושיודעים שהתנאים בה הם טובים ושנוהל כלביות חל על הכלבייה הזאת, גם אם זו כלבייה פרטית, גם אם זו כלבייה של עמותה, אי אפשר למסור את הכלבים למקומות שבהם לא חל הנוהל הזה.

<משה רפאלוביץ: כי היום מה שעושים זה כשבאה הכלבייה ומתפוצצת, אומרים אנחנו מתפוצצים עם הכלבים, אנחנו הולכים להמית אותם, ישר באים אנשים טובים, טובים באמת, לוקחים את הכלבים האלה לתנאים רעים באמת ושם הכלבים האלה בסוף לא מומתים, אלא מתים באופן הדרגתי.

<משה רפאלוביץ: ולכן הפתרון הוא למסור אותם רק למקומות טובים.

<משה רפאלוביץ: החיסרון של ההצעה שאני מציע, צריך להגיד, זה שהכלביות במדינת ישראל ייסתמו, ולכן זה לא יכול להיות ביום אחד, אי אפשר לקבל החלטות - - -

איציק שמולי: בסדר.

איציק שמולי: אולי זה יפעיל סוף סוף לחץ על המערכת להתחיל לעשות את מה שהיה צריך לעשות מזמן.

<משה רפאלוביץ: נכון.

איציק שמולי: כי הלחץ יחזור להיות על הכלביות הרשותיות ואז אנחנו נתחיל לראות שדברים מתחילים לזוז.

איציק שמולי: כי זה שם, מעבר להרי החושך, בכל המקומות הלא מוסדרים האלה, אז כל המערכת חיה עם זה בשלום.

<משה רפאלוביץ: נכון.

איציק שמולי: כולם אומרים שצריך לשנות את זה, אבל בפועל זה לא משתנה כבר כמה שנים.

<משה רפאלוביץ: נכון.

<משה רפאלוביץ: אנחנו ממשיכים לדבר על זה ולא מטפלים, לא בכלביות הרשותיות ולא במקור של הכלבים האלה.

<משה רפאלוביץ: לא בעצירת ההמלטות שלהם, ששם זה שורש כל רע, וככל שאנחנו מסתובבים סביב הנושאים האלה, לא הפתרון של המתות ולא הפתרון של לקשור את הכלבים האלה במקומות בלתי אפשריים, זה לא יכול להיות הפתרון.

<משה רפאלוביץ: הפתרון צריך להיות פתרון התחלתי.

איציק שמולי: אגב, בכלבייה הפרטית שנותנת שירותים, מה לדעתך המקצועית רמת התקן שצריכה להיות לווטרינר?

<משה רפאלוביץ: משרה מלאה.

<משה רפאלוביץ: צריך להיות שם בן אדם במשרה מלאה, כמו שבכלבייה רשותית, מעל גודל מסוים חייבת להיות משרה מלאה, ובצדק אנחנו סיכמנו את הדברים האלה עם משרד החקלאות, זה על דעתנו ועל דעת משרד החקלאות, בשיתוף פעולה טוב שקורה איתם.

<משה רפאלוביץ: אנחנו חושבים שגם בכלבייה פרטית זה צריך להיות.

<משה רפאלוביץ: הרופא הזה צריך להיות מועסק על ידי גוף ציבורי, אנחנו חושבים שאפילו על ידי רשות מקומית, שהכלבייה שעושה כסף מהכלבים האלה, תשלם לרשות המקומית עבור הפיקוח הזה.

<משה רפאלוביץ: כמו שקורה בתחומים אחרים, שהמדינה מציבה פיקוח על מפעלים, אבל צריך להיות שם רופא שהוא עובד של רשות מקומית, כפוף להנחיות החוק כעובד ציבור, כרופא וטרינר ציבורי, וחייב לתת דין וחשבון לציבור על העבודה שהוא עושה.

<משה רפאלוביץ: חייב את הנאמנות שלו לציבור ולכלבים שנמצאים בכלבייה.

<משה רפאלוביץ: ואם בעל הכלבייה לא עומד בתנאים האלה, הרופא הוא זה שצריך להתריע ולהמליץ על סגירה של הכלבייה.

<משה רפאלוביץ: ככה לא צריך יהיה לעשות שם ביקורות פתע.

<משה רפאלוביץ: צריך גם ביקורות פתע, אני לא מזלזל בזה, אבל תהיה ביקורת יומיומית על מצבם של הכלבים, כי ביקורת פתע יכולה להיות שלוש פעמים בשנה ויכולה להיות עשר פעמים בשנה, אבל היא לא יומיומית.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: כן, אנחנו לקראת סיכום.

איציק שמולי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<אורלי שגב: אורלי שגב מהמשרד להגנת הסביבה.

<אורלי שגב: דיברו כאן על כלביות מתפוררות ועל חוסר תקציבים.

<אורלי שגב: אני רק רוצה להגיד שהמשרד להגנת הסביבה מייחס חשיבות מאד גדולה לרווחת הכלבים בכלביות ואנחנו נותנים, דרך קול קורא, תמיכה של למעלה ממיליון שקלים בשנה לטובת העניין.

<אורלי שגב: כמובן שמתקן יפה ומתקן חדש ומשופץ זה לא מספיק.

<אורלי שגב: צריך צוות שיש לו את הלב במקום הנכון לדאוג ולטפל בכלבים וצריך פיקוח, כמו שנאמר כאן.

איציק שמולי: אתם הגדלתם השנה את התקציב, נכון?

<אורלי שגב: השנה דווקא הורידו לנו בסך הכל את התקציב של הקרן למען בעלי חיים, אז - - -

איציק שמולי: אוקיי, אז אני מבקש לבדוק את זה, כי בשאילתה שאני שאלתי במליאת הכנסת, השר אמר לי בפירוש - - -

<אורלי שגב: שמא?

איציק שמולי: שהתקציב גדל, אם לא הוכפל.

איציק שמולי: אז אני מבקש לבדוק את הנתון הזה ולתת לנו דיווח לוועדה.

<אורלי שגב: התקציב מה?

<אורלי שגב: של הקרן למען בעלי חיים?

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: התקציב, אם אנחנו מדברים על אותה קרן שמסייעת לעמותות ולארגונים - - -

<אורלי שגב: כן, אותה קרן.

איציק שמולי: זה הדיווח שאני קיבלתי במליאת הכנסת.

<אורלי שגב: שהתקציב הוכפל?

איציק שמולי: כן.

<אורלי שגב: אוקיי.

<אורלי שגב: לי לא ידוע.

איציק שמולי: אז אני מקווה שתהיה לך הפתעה נעימה, אבל אני מבקש בכל מקרה לקבל את הנתונים האמיתיים לוועדה.

איציק שמולי: אתה רוצה לסכם?

<לאון דוד: בתמונה של הכלב החום, עם השבר בחוליה, בתור וטרינר רשותי, אם אני מוצא כלב כזה ברחוב, אני לא יכול לטפל בזה, כי המועצה או העירייה לא ישלמו את זה.

<לאון דוד: אני מעביר את זה לכלבייה, שתחת הביקורת שלי, אבל גם הוא לא יכול להוציא 6,000 שקלים על ניתוח.

<לאון דוד: אז זה עניין של ממש בעיות שטח, בעיות של כסף.

איציק שמולי: אני מבין אדוני הווטרינר, אבל חלק מהבעיה שלנו לעזור לכם להביא תקציבים, נעוצה בעובדה שהכל הוא מעבר להרי החושך.

איציק שמולי: אין לנו מידע, אין לנו שום טיפת אינפורמציה מה קורה שם.

איציק שמולי: המקומות לא מספיק סומכים עלינו שאנחנו נוכל לעשות לחץ ולהביא עזרה ותקציבים ומשאבים, ולכן הם בוחרים כל יום ביומו בפתרון הקל – של להמשיך את בית החרושת של ההמתות.

איציק שמולי: וכמו שאמרתי קודם, כל הממלכה חיה עם זה בשלום, מראש הממשלה ועד הווטרינר שבסוף תוקע את המזרק.

איציק שמולי: כולם חיים עם זה בשלום.

<לאון דוד: אז אני מציע ש - - -

איציק שמולי: כן, אתה עוד לא דיברת, אז תציג את עצמך לפרוטוקול.

<שי ארז: אני שי ארז, אני מתנדב עצמאי, אני וזוגתי מעל 20 שנה.

איציק שמולי: איפה?

<שי ארז: אנחנו עכשיו גרים באזור חוף השרון, בגלל זה אני מכיר את הנושא של כלביית בית יצחק טוב.

<שי ארז: הכלבה שאבדו עקבותיה, אנחנו מצאנו אותה.

<שי ארז: היה לה בית, היא הייתה אמורה ללכת לחיברות ואקלום.

<שי ארז: משרד החקלאות עושה מאמצים אדירים כדי שכל כלב יהיה מחוסן במינימום ואז זה מגיע לכלבייה שהיא במסגרת הרשות והבחור על דעת עצמו שולח כלבה לשטחים, שהשטחים זה בכלל איזור מסוכן ופרוץ.

<שי ארז: לא מחוסנת, לא משובבת, לא מעוקרת.

<שי ארז: כל הדברים האלה ביקשנו לעשות את זה.

<שי ארז: עצוב לי שווטרינר אומר שהוא מוצא כלב עם חוליה שבורה ואין לו מה לעשות.

<שי ארז: אנחנו כשאנחנו מוצאים כלב פצוע אנחנו מממנים את זה מכספנו.

<שי ארז: אם הייתי וטרינר, אז גם הייתי מטפל בו.

<שי ארז: אז אני לא מבין איך וטרינר אומר שאין לו מה לעשות עם כלב פצוע.

<שי ארז: נקודה שנייה שלא עלו עליה, למשל בבית יצחק, בעל הכלבייה הוא גם הלוכד של המועצה וזה אבסורד.

<שי ארז: אני לא יודע מה הולך בכלביות.

<קריאה: אותו דבר בבית שאן.

<שי ארז: זה אבסורד, כי הם מוציאים לאנשים כלבים מתוך החצרות - - -

איציק שמולי: כן, גם אנחנו קיבלנו על זה דיווחים רבים באזור השרון.

<שי ארז: בהתחלה זה היה שבפועל נכנסו לחצרות ולקחו כלבים.

<שי ארז: כשתושבים התלוננו על זה, אז הוסיפו מטעם הרשות פקח לכאורה, אז היום הם עומדים עם כלבה מיוחמת מחוץ לזה ואז כלבים יוצאים כדי להריח אותה ואז תופסים אותם.

<שי ארז: כל מיני שיטות כאלה וזה בגלל סיבה אחת ויחידה, שזה שתופס את הכלבה הוא גם זה שיקבל עליה את הכסף על האחסון שלה.

<שי ארז: חייבים להפריד לפחות את הנושא הזה.

<שי ארז: עד שיסגרו את הכלביות הפרטיות שבינן לבין רווחת כלבים אין שום קשר, המינימום שאפשר לעשות, לאפשר לנציגי העמותות או לנציגי התושבים, להיות מעורבים בפיקוח שם.

<שי ארז: זה לא יכול להיות שזה יהיה מקום כמו בית סוהר, שאף אחד לא יכול להיכנס לשם.

איציק שמולי: בינתיים לא נותנים למשרד לאיכות הסביבה להיות מעורבים, אתה רוצה שיתנו לך?

<שי ארז: במשרד החקלאות אין את המשאבים לפקח, אבל לתושבים עצמם מול העמותות, יש אפשרות לעזור במינימום כדי לוודא שבכלביות האלה יש תנאים הולמים.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: טוב, חברים אנחנו מסכמים.

איציק שמולי: כן, אופיר, משפט אחד.

<אופיר בן חמו: משפט סיכום.

<אופיר בן חמו: אם המשרד להגנת הסביבה מוציא קול קורא כל שנה לעידוד רשויות מקומיות, להקמה או שדרוג של הכלביות בשטחן, אני הצעתי כבר מעל שנתיים לעיריית בית שאן, שיגעתי אותם עם טלפונים ומה לא, לקחת את התמיכה.

<אופיר בן חמו: גם ישבנו עם ראש העיר ועשינו את החישובים עם המשרד להגנת הסביבה.

<אופיר בן חמו: הגענו לתקצוב של עד 90% מימון עם גודל אוכלוסייה, מצב סוציו אקונומי.

<אופיר בן חמו: העירייה זכתה ועיריית בית שאן לא עושה זאת.

<אופיר בן חמו: אם העירייה לא עושה, וכנראה היא גם לא תעשה, צריך למצוא דרך.

<אופיר בן חמו: אולי אתם תיקחו היוזמה, תיבנו את הכלביות ותעניקו אותן לעיר.

<אופיר בן חמו: אין פה ברירה, כי העירייה לא לוקחת את היוזמה הזאת.

איציק שמולי: כן.

<רפאל חמו: אני חושב שלעייריה אין כסף.

<אופיר בן חמו: 90% מימון.

<רפאל חמו: אנחנו מגישים קול קורא לסירוס חתולים או לסירוס כלבים.

<רפאל חמו: אין לעירייה את המצ'ינג לעשות את זה.

<רפאל חמו: אתם חושבים שזה קל.

<רפאל חמו: להוציא היום 1,000 שקלים מחשב מלווה, הוא לא נותן לך לעבוד.

<רפאל חמו: להחתים אותו על חתימה של 1,000 שקלים לקנות חיסונים או לקנות דברים אחרים, זה מאד קשה.

<רפאל חמו: העירייה נמצאת בתכנית הבראה, אי אפשר לזוז מטר.

<רפאל חמו: אי אפשר לזוז מטר.

<רפאל חמו: עכשיו יצא קול קורא לסירוס חתולים, מביאים לנו את הקול הקורא, אבל גם אין לנו כסף לשלם את המצ'ינג הזה.

איציק שמולי: כמה זמן יש אצלכם את המצב הזה?

<רפאל חמו: אני קיבלתי את המצב הזה, אני משנת 2009 מנהל התברואה ואנחנו קיבלנו גם את הכלבייה במצב נתון.

<רפאל חמו: זה המצב שהיה.

<רפאל חמו: אנחנו לא בנינו אותה.

<רפאל חמו: אנחנו לא השקענו בה שום דבר.

<רפאל חמו: זה מה שהיה.

<רפאל חמו: מה שקיבלנו זה מה שיש.

<רפאל חמו: אנחנו לא שינינו אותה.

<רפאל חמו: הבחור שטיפל בכלבייה רק שיפר אותה יחסית, אבל העירייה לא השקיעה כלום במקום.

<רפאל חמו: זה גם לא המקום שלנו.

<רפאל חמו: זה לא המקום של העירייה בכלל.

<רפאל חמו: המקום עצמו הוא לא מקום של העירייה, זה לא שטח של העירייה.

איציק שמולי: אני יודע, אבל העירייה נעזרת בשירותיו וזה אומר - - -

<רפאל חמו: אבל אין ברירה.

<רפאל חמו: העיר מוצפת בכלבים.

איציק שמולי: אני מבין אדוני, אבל תחום הגנה על בעלי חיים ורווחתם זה לא פריבילגיה.

איציק שמולי: זה לא נתון לרצונך הטוב.

איציק שמולי: והמקרים שהתגלו בכלבייה בבית שאן הם חמורים מאד.

איציק שמולי: תיקח את זה בחשבון.

איציק שמולי: קח את זה בחשבון.

איציק שמולי: ואני אגיד לך עוד משהו, אם זה לא היה יוצא לתקשורת, לא היה קורה שם שום דבר.

<רפאל חמו: הייתה החלטת לסגור את הכלבייה ממאי 2015.

איציק שמולי: ממתי הייתה ההחלטה?

<רפאל חמו: ב-2015.

איציק שמולי: כמה שנים היא כבר קיימת?

<רפאל חמו: מזמן, היא לא מהתקופה שלנו.

<רפאל חמו: היא גם לא מהקדנציה הזו, עם כל הכבוד.

איציק שמולי: כן, אתה רצית להגיד משהו?

<חנן מלמד: כן.

<חנן מלמד: חנן, מלשכת שר החקלאות.

<חנן מלמד: אנחנו קיימנו דיון – דגנית, נירית ואנוכי – בעניין כל הכלביות הפרטיות ולאחר הישיבה שהייתה לנו, גם עם הרופאים הרשותיים, הגענו למסקנה שהתמונה שמצטיירת פה היא תמונה שמצטיירת בהרבה מועצות שלא קיימות להן.

<חנן מלמד: וכהחלטה גורפת וכללית שהועברה גם לידיעת השר ובברכתו, כפי שאתה יודע הוא מאד חזק בעניין של רווחת בעלי החיים, כמוטו אנחנו רואים לנכון שעד שנת 2019 לסגור, לא לאשר יותר כלביות פרטיות.

<חנן מלמד: אנחנו רוצים לעשות את זה על ידי עבודה מעמיקה עם הרופאים הרשותיים, שכבר התחלנו איתם במגעים, קיימנו פגישה עם ד"ר רפאלוביץ וצוותו, לבנות מיפוי כלל ארצי בגדול באזורים ולהפסיק את הכלביות ברמה העירונית, כי כמו שכולם מבינים, העיריות, האזוריות הקטנות לא מסוגלות באמת להחזיק את הכלביות.

<חנן מלמד: ליצור סוג של שיתוף פעולה ביניהם זה מחייב שיתוף פעולה והבנה שלהם, שהם צריכים לעבוד ביחד.

<חנן מלמד: כרגע אנחנו מתכננים לבנות תכנית רב שנתית, תכנית חומש למיפוי הארץ והחוסרים של הכלביות, לפנות למועצות ביחד, שיקימו מבחינתם את היכולת להקים ביחד ואנחנו מתכננים לראות איך אנחנו מסייעים להם, מתוקף החלטת הממשלה של הקמת אגף צער בעלי החיים והתקצוב שקיים שם.

<חנן מלמד: אנחנו מקווים שיהיה לנו שיתוף פעולה מכלל הגורמים, כי בסופו של דבר משרד החקלאות ליכול לרוץ, אבל אם הרשויות בעצמן לא יתאגדו ולא יחליטו שהם רוצים ללכת על זה, אז זה יפה מאד, אבל בפועל זה לא יקרום עור וגידים.

איציק שמולי: מה הם לוחות הזמנים שהקציב השר לכתיבת התכנית?

<חנן מלמד: אנחנו התחייבו להעביר לשר תוך כחודשיים את התכנית.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: טוב, אני ברשותכם רוצה לסכם את הדיון.

איציק שמולי: אני חושב שחלק מהדברים שעלו פה הם חמורים מאד ומלמדים עד כמה התחום הזה של הכלביות הפרטיות חייב בטווח הארוך להיעלם מן העולם, ואני מברך על הודעת השר ועל עמדתו, ואני מקווה שהיא תתברר כיותר ממשאלת לב ויהיו לה בעתיד הקרוב, הנראה לעין, תוצאות גם בשטח.

איציק שמולי: בטווח הזמן המיידי והקצר, אני בהחלט מקבל את עמדתו של ד"ר משה רפאלוביץ, שהציע שהמסירה, בין אם מצד כלביות רשותיות ובין אם מצד כלביות פרטיות שנותנות שירותים לעיריות ורשויות כאלה ואחרות, תהיה רק למקומות שאנחנו יודעים בוודאות שלא רק שנוהל הכלביות חל עליהן, אלא שהוא גם מקוים בהן.

איציק שמולי: וזו הציפייה וזו הדרישה והקריאה של הוועדה כלפי הממשלה וכלפי הכלביות.

איציק שמולי: אני חושב שמה שאנחנו ראינו, זה איך תחום שנעשית בו הפרטה ויש בו יצורים שהם חסרי ישע, איך בסופו של דבר השיטה הזו דורסת אותם בצורה נבזית במיוחד.

איציק שמולי: בסופו של דבר הכלביות הפרטיות נמצאות בניגוד עניינים מוחלט בין הרצון שלהן להשיא רווחים לבין ההחזקה של בעלי חיים והדאגה לרווחתם.

איציק שמולי: אנחנו הולכים ומגלים – גם בכלביות הפרטיות וגם בכלביות הפרטיות הפרטיזניות, הלא מוסדרות – תוהו ובוהו.

איציק שמולי: זה מתחיל מזה שאין מידע אנחנו לא יודעים מה קורה שם, וזה חמור מאד.

איציק שמולי: זה נמשך בזה שבחלק מהמקומות, גם בכלביות הפרטיזניות וגם בכלביות הפרטיות, כפי שדיווח נציג העמותה מבית שאן, יש לעתים קרובות מקרים של תת תנאים, או לפחות בוא נסכים על כך שתנאים ירודים בהרבה מאלה הקיימים בכלביות הרשותיות, וגם שם, בוא נגיד את האמת, לא מדובר במלון חמישה כוכבים.

איציק שמולי: אני חושב שהתיקון צריך להיעשות בראש ובראשונה בצד של המידע.

איציק שמולי: אני חושב שמשרד החקלאות חייב לדרוש את המידע הזה.

איציק שמולי: אני מבין שלכל המערכת - ושאף אחד לא ייקח את הביקורת הזאת באופן פרסונאלי, זו ביקורת של שנים - המערכת חיה עם המצב הנוכחי בשלום, למרות האמירות הבומבסטיות שנשמעו פה מצד כולם.

איציק שמולי: ואם אנחנו לא נתחיל בעניין הזה של תיקון חוסר המידע וחוסר השקיפות, אז אנחנו לא נכניס תמריץ לתוך המערכת להתחיל לתקן את עצמה.

איציק שמולי: וזה צריך להיות התיקון הראשון.

איציק שמולי: במקביל אני קורא גם לממשלה, אני חוזר על בקשתי לקבל את הדיווח על הביקורות שנעשו בשלוש השנים האחרונות – גם בכלביות הפרטיות וגם בכלביות הפרטיזניות, לקבל את כל הממצאים של הבדיקות הללו.

איציק שמולי: אני קורא לממשלה להגביר ולעשות כל מה שביכולתכם, לפעול לכך שהתקן של הווטרינר באותם המקומות, גם בכלביות הפרטיות וגם בכלביות הפרטיזניות, ובכלביות הפרטיזניות אין בכלל על מה לדבר, שם אין בכלל וטרינר, אבל לכל הפחות בכלביות הפרטיות – אני מבקש להגדיל, לוודא שהתקנים של הווטרינרים גדלים.

איציק שמולי: ובסיכומו של עניין אני מודיע כאן לכולכם, ועדת המשנה לא מסתפקת בדיון הזה.

איציק שמולי: אנחנו נוציא פנייה מצד הוועדה למבקר המדינה ונבקש ממנו - ואני מתכוון להחתים חצי מהכנסת הזאת על הבקשה הזאת - לפתוח בבדיקה לגבי מה שקורה בתחום של הכלביות הפרטיות.

איציק שמולי: הבלגן הזה לא יימשך.

איציק שמולי: ההפקרות הזאת לא תימשך.

איציק שמולי: ובמקום שבו מדינה יכולה לחיות בשלום עם תעשייה של המתה של יצורים חסרי ישע, שלא יכולים להתגונן בפני השיטה הזאת, אני אומר לכם – אני לא אשקוט ואתם רואים שאני יכול לעשות מהלך אחד או שניים בכנסת.

איציק שמולי: אז אני מבקש שגם מצד הוועדה תצא פנייה רשמית למבקר המדינה, והפנייה הזאת תהיה חתומה על ידי עשרות חברי כנסת.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: הישיבה נעולה.