ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 414, 2016-07-12 11:00

משה גפני: אנחנו עוברים לדיון על אישור לפי סעיף אישור לפי סעיף 59ב(ח) לחוק החברות הממשלתיות, ואנחנו דנים על פרזות.

משה גפני: נמצא פה מישהו ממינהל הגמלאות?

משה גפני: האם הם הוזמנו?

<טמיר כהן: התשובה היא כן.

<טמיר כהן: דיברנו איתם אפילו.

משה גפני: צריך לענות לזה שהוזמנו והם לא באו.

מיקי לוי: אדוני, הצעה לסדר.

משה גפני: בבקשה.

מיקי לוי: הצעה לסדר לדיון הזה, ואני משתדל להירגע.

מיקי רוזנטל: עוד לא גמרנו את פרזות?

מיקי רוזנטל: למה זה לא נגמר?

מיקי רוזנטל: באמת, כל פעם נכנס פרזות.

מיקי רוזנטל: מה קרה?

משה גפני: תיכף נשמע.

מיקי לוי: אני משתדל להיות רגוע בהיעדרה של חברתי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שיחד הגשנו את כל ההשגות שלנו לעניין הזה.

מיקי לוי: יש משהו מטורף בכל הגישה.

מיקי לוי: יש כסף בחברה – 130 מיליון שקל – וכולם רוצים להכניס את היד לכיס ולקחת את הכסף.

מיקי לוי: אני אומר לך, אדוני, שאני כאן עם יחד חברים אחרים, ואעשה גיוס כולל.

מיקי לוי: לא אתן שה-150 האלה לא ילכו לרכישה.

מיקי לוי: אתם רוצים לפרק את פרזות?

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: תוציאו, קודם כל, את כל הכסף.

מיקי לוי: תיקנו דירות ורק אחר כך אדבר איתכם.

מיקי לוי: כל זמן שהכסף שם ואתם לא קונים דירות אתם שמים עוד פעם את האנשים המסכנים בתחתית הסולם.

מיקי לוי: יתרה מכך, מכרנו 4,000 דירות, אבל אין כסף למדינה, ונוספו עוד 3,300 דירות בחוסר.

מיקי לוי: X פלוס 3,300 – זה הדיווח נכון להיום בבוקר.

מיקי לוי: מאבדים את הכיוון.

מיקי לוי: נוספו עכשיו עוד 15% של משפחות שאין להם סיכוי לקבל דירות.

מיקי לוי: אם מישהו חושב שאנחנו ניתן להעביר את העניין הזה של פירוק פרזות ללא הנושא של רכישת דירות, הוצאת הסכום עד השקל האחרון, אחר כך תעשו עם הכסף מה שאתם רוצים, יש לכם טעות חמורה, גם לראש עיריית ירושלים וגם למי שמנסה להקדיח את הקדירה המבישה הזו מאחורי גבנו.

מיקי לוי: אדוני, אני מודיע לך שאנחנו לא ניתן לעשות את זה.

מיקי לוי: שום דבר לא ילך.

משה גפני: בואו נשמע, תודה.

משה גפני: ניסים סלמן, בבקשה, סגן מנהל בכיר ברשות החברות הממשלתיות.

<ניסים סלמן: הסיפור הזה של פרזות והכסף שלה תקוע 15 שנה.

<ניסים סלמן: יש לנו שותף שם ולשותף הזה יש בקשות אחרות, צרכים שונים.

<ניסים סלמן: זה לא חברה ממשלתית בבעלות ממשלתית מלאה שהממשלה יכולה להחליט מה עושים, איך עושים ומתי עושים.

<ניסים סלמן: יצאנו לדרך, סגרנו מתווה של פירוק שבמסגרתו הכספים הלכו לכל מיני שימושים.

<ניסים סלמן: בין השאר, רכישת דירות וגם תחזוקה ואחרים.

<ניסים סלמן: בא מבקר המדינה, ויושב פה נציג מבקר המדינה, באה עמותת "צחור" ואמרו: קח את כל הכסף רק לדירות.

<ניסים סלמן: תחזוקה זה נחמד, אנחנו רוצים הכול דירות.

<ניסים סלמן: הטמענו את השינוי הזה במתווה הזה.

<ניסים סלמן: המתווה הזה מבטיח שרוכשים דירות בכל הכסף של פרזות.

<ניסים סלמן: באנו לפה לדיון.

<ניסים סלמן: ביקשת אדוני היושב-ראש, קודם כל, מחווה של רצון טוב, שחלק מהכסף, המנה הראשונה – 55 מיליון שקל – יעברו.

<ניסים סלמן: תעברו את זה בדירקטוריון, תחזור אליי.

<ניסים סלמן: הלכנו, עשינו את התהליך הזה.

<ניסים סלמן: החברה כבר רכשה נכון להיום 30 דירות בכסף הזה.

<ניסים סלמן: היא בטח תיקנה עוד שש-שבע דירות עד שהכסף הזה ימוצה.

<ניסים סלמן: יש לנו עוד חלק, יש עוד איזה 70 - 75 מיליון שקל שמחכים שזה פתרון ל-60 משפחות.

<ניסים סלמן: אישור הוועדה הזו נדרש גם למחיקת החוב של פרזות כלפי המדינה, גם להשקעת המניות של המדינה בפרזות בעמידר.

<ניסים סלמן: תבינו, כל דקה שעוברת שאנחנו לא עושים את זה, הכסף הזה נשרף.

<ניסים סלמן: יש מנגנון בפרזות שעולה כסף.

<ניסים סלמן: עמידר קולטת את כל הדבר הזה עם עובד אחד, אולי חצי עובד.

<ניסים סלמן: מה לעשות?

<ניסים סלמן: עמידר נבנתה לטפל ב-100,000 דירות, יש להם 40,000.

<ניסים סלמן: רק הסניף הירוש

<ניסים סלמן: למי הוא פי 2 יותר גדול מהסניף של פרזות.

<ניסים סלמן: כל דקה שהדבר הזה לא קורה, ההתייעלות הזו לא מושגת, כסף נשרף.

<ניסים סלמן: בפועל, הוא נשרף.

משה גפני: כמה כסף היה לפני שנה?

<גלעד בר אדון: מנכ"ל פרזות, גלעד בר אדון.

<גלעד בר אדון: פרזות מבחינה תפעולית הצליחה להעביר את עצמה למאזן מאוזן.

<גלעד בר אדון: זאת אומרת שההכנסות שהיא מקבלת מהדיור הציבורי ומניהול בתי דיור גיל הזהב מאזנים את ההוצאות התפעוליות שלה.

<גלעד בר אדון: לכן, היה פלוס מינוס כ-150 מיליון שכ-20 מיליון אנחנו מייעדים לכרית ביטחון לעובדי החברה, והיתרה זה אותם 130 מיליון לרכישת דירות דיור ציבורי.

מיקי רוזנטל: מה-130 מיליון הוצאתם 30 מיליון?

<גלעד בר אדון: מה-130 מיליון כרגע רכשנו 27 דירות בכ-37 מיליון שקל.

<גלעד בר אדון: .

<ניסים סלמן: ויש עוד יתרה עד ל-55 מיליון שזה המנה הראשונה שהוא עדיין יכול לרכוש דירות.

מיקי לוי: מה מתוכנן לשאר?

מיקי לוי: אני מבין שיש כאן צו מניעה של בית המשפט ואני רוצה לשמוע את עו"ד חביליו בעניין הזה.

משה גפני: רגע, שניה.

משה גפני: ניסים, עם הכסף הזה רוכשים דירות ונשארו עוד כמה דירות שצריך לרכוש במנה הראשונה.

משה גפני: מה עם שאר הכסף?

<ניסים סלמן: קונים בו דירות.

<ניסים סלמן: ברגע שהמתווה הזה מושלם קונים דירות.

משה גפני: למה צריך את המתווה כדי לרכוש דירות?

משה גפני: כמו שאתה קונה היום תמשיך לקנות.

<ניסים סלמן: בואו נחזור לזה.

<ניסים סלמן: כשעשינו את המתווה הזה והוא נסגור ב-2009, עוד אודי ניסן עם אמיר ואני חושב שזה היה יאיר מעיין ומרדכי מרדכי, באה העירייה ואמרה: יש את פרזות.

<ניסים סלמן: קחו את המניות שלנו, אנחנו רוצים מזה 35 מיליון לתיאטרון "הפרגוד" שזה נכס של פרזות.

<ניסים סלמן: ב-35 מיליון רוב הסכום הולך להשקעה במבנה שנקרא "בית אליסיה" שזה בית אבות שחלקו גם יאויש בדיירי דיור ציבור עריריים שייצאו מדירות של שלושה חדרים למבנה הזה במטצ'ינג של 1 ל-3.

<ניסים סלמן: יש פה את נציגת עיריית ירושלים והיא תוכל להסביר בצורה יותר מפורטת.

<דורית ירחי: מטצ'ינג יותר גבוה.

<ניסים סלמן: אבל בגדול באה העירייה ואמרה: אנחנו ניקח 35 מיליון בתיאטרון "הפרגוד", וכל השאר – תעשו בזה מה שאתם רוצים.

<ניסים סלמן: זה היה המתווה של 2009 שבמסגרתו הלכנו לפירוק.

<ניסים סלמן: חתמנו על הסכם פירוק.

<ניסים סלמן: מסיבות כאלה ואחרות, כולל בג"צ, לא יישמנו את מתווה הפירוק ואמרנו: בואו נלך למקום שגם מביא התייעלות גדולה יותר וגם קל יותר ליישום שזה מיזוג עם חברת עמידר, ובמסגרתו גם שינינו את תמהיל השימוש בכספים לשימוש מלא לרכישת דירות לדיור הציבורי, כאשר עמידר מכניסה את הכסף שבעצם העירייה רואה.

<ניסים סלמן: אומנם יש פה איזושהי העברה תקציבית, אבל בפועל עמידר היא זו שמשלמת אותו שנכנסה כשותף לאירוע הזה.

משה גפני: מי נמצא פה מעמידר?

משה גפני: שם ותפקיד.

<שאול גליקסברג: שאול גליקסברג, סמנכ"ל הכספים של עמידר.

משה גפני: מה אתם הולכים לעשות עם הכסף הזה אם אתם מקבלים אותו?

<שאול גליקסברג: פרזות ממשיכה לחיות כחברה, כחברת בת של עמידר.

<שאול גליקסברג: כל המתווה בא ואומר שה-130 מיליון שקל ממשיכים.

<שאול גליקסברג: הרעיון לקנות בהם דירות לדיור הציבורי בדיוק כמו שהובטח.

<שאול גליקסברג: זה חלק מהמתווה, זה חלק מההסכם.

<שאול גליקסברג: איפה היתרון שניסים מדבר עליו?

<שאול גליקסברג: במקום לשים מערכות כפולות, אותו סניף של עמידר בירושלים הוא זה שיטפל בדירות האלה – זה הכול.

משה גפני: והכסף הולך רק לרכישת דירות לדיור הציבורי.

מיקי רוזנטל: איך אנחנו יכולים להבטיח את זה?

משה גפני: כן, איך?

<שאול גליקסברג: זה ההסכם.

מיקי רוזנטל: הסכם – נו-שוין.

מיקי רוזנטל: אתה יודע כמה הסכמים הופרו כבר?

מיקי רוזנטל: אני רוצה שהוא יענה.

מיקי רוזנטל: איך אתה מבטיח את זה?

מיקי רוזנטל: תרשום הערת אזהרה על שם מיקי לוי בטאבו ואז אדע שזה בטוח.

<שאול גליקסברג: בסופו של דבר, אנחנו גוף מסודר.

<שאול גליקסברג: בבעלותכם, אגב.

<שאול גליקסברג: הגוף הזה קיבל החלטה.

<שאול גליקסברג: יש החלטת דירקטוריון שמאשרת את ההסכם על כל תחולתו.

<שאול גליקסברג: תחולתו אומרת שב-130 מיליון שקל האלה יקנו דירות.

<שאול גליקסברג: זה הציר של עמידר.

<שאול גליקסברג: חוץ מזה, יש עוד צדדים להסכם.

<שאול גליקסברג: הצד הנוסף זה משרד השיכון.

<שאול גליקסברג: גם הוא נמצא בתמונה והוא נמצא באותו אינטרס.

<שאול גליקסברג: אנחנו לא יכולים לחתום על הסכם, לאשר החלטת דירקטוריון ולעבוד הפוך.

<שאול גליקסברג: זה לא עובד.

משה גפני: משרד השיכון כאן?

<מאיר דקל: כן.

<מאיר דקל: עו"ד מאיר דקל, מנהל יחידת החברות.

<מאיר דקל: כמו שאמרו לפני כן, יש גם החלטת ממשלה שהתחילה את התהליך הזה.

<מאיר דקל: החלטת הממשלה דיברה מפורשות על רכישה ב-130 מיליון שגם לפרזות ודירקטוריון פרזות אישר את ההחלטה הזו בשני שלבים: שלב ראשון – 55 מיליון שקל כרצינות.

<מאיר דקל: אחר כך ביתרה, מיד אחרי שההסכמים ייחתמו, ירכשו בכל שאר הכספים.

<מאיר דקל: אנחנו מקיימים את הדבר זה ואנחנו - - - שייחתמו הסכמים בין עמידר לבין העירייה, וגם אחר כך, בדיוק היום אולי ייחתם ההסכם בין עמידר לבין המדינה שישלים, שיקבע את כל התהליכים הלאה בתוך ההסכמים.

משה גפני: עיריית ירושלים.

<דורית ירחי: שלום.

<דורית ירחי: דורית ירחי, מנהלת לשכת התאגידים בעיריית ירושלים.

<דורית ירחי: מלכתחילה בשנת 2010 העמדה של המדינה והחלטת הממשלה היתה שרק חלק מהכסף ילך לדיור הציבורי בירושלים בעוד שהיתרה היתה אמורה ללכת בכלל לאוצר.

<דורית ירחי: עמדתה של עיריית ירושלים מלכתחילה היתה שאם מפרקים את החברה מלוא כספי פרזות צריכים ללכת לדיור הציבורי בירושלים.

<דורית ירחי: ואולם, העמדה שלנו היתה שלא רק קונים דירות, אלא יש עוד תועלות שהן לא פחות חשובות.

<דורית ירחי: למשל, לטפל במפגעים מאוד מאוד קשים בבניינים קיימים, מקלטים מוצפים.

<דורית ירחי: יש לנו סיפור שאני יכולה להרחיב ולהסביר לכם מה זה הדיור - - -

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אנחנו לא הולכים לטפל עכשיו בעיריית ירושלים.

<דורית ירחי: לא, אני מספרת שהדברים האלה הם רק לטובת הדיור הציבורי, אבל לא רכישת דירות.

משה גפני: האם אני יכול רגע לעצור את שטף הדיבור?

מיקי לוי: לא, לא.

מיקי לוי: אני רוצה את המשפט הזה, המשפט הזה הוא משפט מפתח.

מיקי לוי: גברתי, תחזרי עליו.

מיקי לוי: שמעת מה היא אמרה?

משה גפני: רגע, שניה.

משה גפני: שמעתי.

<דורית ירחי: אבל הכסף הזה - - -

משה גפני: רגע, שניה.

משה גפני: אפשר שלא להתפרץ האחד לתוך דברי השני?

משה גפני: אנחנו מבקשים לדעת, יש לנו דיון בנושא הפרטת פרזות – זה הדיון.

משה גפני: העלו החברים, גם בישיבה קודמת, גם במכתב, גם עכשיו עלה בישיבה, יש 130 מיליון שקל.

משה גפני: 55 מיליון שקל הולך לרכישת הדירות.

משה גפני: חלק כבר נרכש, הרוב נרכש במנה הראשונה, ואם נאשר את ההפרטה יירכשו דירות לדיור הציבורי ביתרת הכסף.

משה גפני: מה אומרת על זה עיריית ירושלים?

<דורית ירחי: אנחנו בעד, אדוני.

<דורית ירחי: חתמנו כבר על הסכם שאנחנו יוצאים מהתמונה, ועם יתרת הכסף – דהיינו 130 מיליון, יכול להיות שזה גם יותר היום – ילך לרכישת דירות.

<דורית ירחי: אנחנו יוצאים מהתמונה.

<דורית ירחי: אני דיברתי על ההיסטוריה.

משה גפני: מה זה "יוצאים מהתמונה"?

משה גפני: היום אתם בתמונה.

מיקי רוזנטל: לא, לא.

<דורית ירחי: לא, לא.

<דורית ירחי: אני ויתרתי על החלק שלי בפרזות.

מיקי רוזנטל: הם ויתרו על החלק שלהם בפרזות, נתנו את המניות לממשלה.

משה גפני: למה ויתרתם?

<דורית ירחי: כי זו ההחלטה של הממשלה ואנחנו ויתרנו על החלק שלנו בפרזות.

<דורית ירחי: במקביל, אנחנו מקבלים כסף מהמדינה במסגרת מענק הבירה, והתחייבנו.

<דורית ירחי: זה כסף תוספתי, סליחה.

משה גפני: תשימי רק את הדברים.

משה גפני: זו ועדה פלורליסטית שאומרים בה את האמת בדרך כלל.

משה גפני: לא מתחייבים כל הזמן, אבל - - -

<דורית ירחי: רק האמת.

מיקי רוזנטל: רוב האנשים אומרים את רוב האמת.

משה גפני: מיקי, שניה.

משה גפני: עיריית ירושלים היא צלע בעניין הזה של פרזות.

משה גפני: אני על כל פנים מבקש לדעת ומבקש שתאמרי.

משה גפני: עיריית ירושלים היתה חלק מהעניין.

משה גפני: היה לה שם אחוז מסוים בפרזות.

משה גפני: היא יצאה מהעניין על-פי החלטת ממשלה.

משה גפני: מה קיבלתם בתמורה?

<דורית ירחי: אני מנסה לפרט.

<דורית ירחי: אנחנו מקבלים 35 מיליון שקל ורוכשים מבנה שמאז ומתמיד שימש תיאטרון "פרגוד" בירושלים.

<דורית ירחי: אנחנו קונים את המבנה הזה.

משה גפני: אז זה לא ל-130 מיליון שקל.

<דורית ירחי: לא קשור.

<דורית ירחי: אבל אני מבקשת להדגיש ולהוסיף שגם את ה-35 מיליון שקל אנחנו משקיעים בתועלות ל- - -

משה גפני: אני לא מבין מהר.

משה גפני: אני רק רוצה לעשות סדר, תקני אותי אם אני טועה.

משה גפני: מה שאומר ניסים סלמן, מדובר על 130 מיליון שקל, לרבות ה- 20 מיליון שקל כרית ביטחון לעובדים.

<ניסים סלמן: לא.

<ניסים סלמן: יש כסף יותר מה-130.

<ניסים סלמן: מרביתו הולך לכיסוי היעודה לעובדים.

מיקי רוזנטל: 130 זה רק לרכישת דירות.

משה גפני: אתה אמרת שיש בערך 150 מיליון.

משה גפני: 20 מיליון שקל זה כרית ביטחון לעובדים, ו-130 מיליון שקל הולך רק לרכישת דירות.

משה גפני: הנושא הזה של רכישת בית האבות, מה שתיארת, וכל מה שנלווה, לא קשור ל-130 מיליון, אלא זה 30 מיליון שקל נוספים שהממשלה העמידה לרשות עיריית ירושלים תמורת זה שהיא ויתרה על החלק שלה, וה-130 מיליון שקל הולך רק לרכישת דירות – זו תמונת המצב.

<ניסים סלמן: נכון.

משה גפני: יש לך עוד מה להוסיף?

<דורית ירחי: אני רק רוצה להוסיף שגם את הכספים התוספתיים האלה אנחנו משקיעים בתועלות של הדיור הציבורי שהן ראויות, ואני מוכנה לפרט אותן.

<דורית ירחי: אבל לא לרכישת דירות.

מיקי רוזנטל: אמרת לבית זקנים – בסדר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: יש פה מישהו ממבקר המדינה?

<יוסי הירש: שמי יוסי הירש, ואני מבקש לציין שאני לא מתיימר לייצג את משרד מבקר המדינה.

<יוסי הירש: אני גמלאי, עבדתי 41 שנה במשרד מבקר המדינה.

<יוסי הירש: בין השאר, הוטל עליי לטפל גם בנושא של פרזות.

<יוסי הירש: הזכרתם מספר פעמים את פרזות, גם אנחנו הזכרנו מספר פעמים את פרזות.

<יוסי הירש: כפי שאומר ניסים סלמן, בצדק, זה 15 שנה על השולחן.

<יוסי הירש: ממבקר המדינה יצאו שלושה דוחות לפחות: ב-2003, 2009, 2014.

<יוסי הירש: יש לנו עמדה עקרונית.

משה גפני: מה העמדה?

<יוסי הירש: קודם כל, העמדה היא לפעול לפי החלטת הממשלה מ-19 בדצמבר 1999.

<יוסי הירש: אנחנו לא ממציאים נורמות.

<יוסי הירש: אין למשרד מבקר המדינה נורמות משלו.

<יוסי הירש: היתה החלטת ממשלה בדצמבר 1999 שכל כספי המכר של הדיור הציבורי צריכים לשמש לרכישת דירות.

משה גפני: כן, הם אומרים שזה ישמש לזה.

<יוסי הירש: קודם כל, חבר הכנסת מיקי לוי מתפרץ לדלת פתוחה כי אנחנו ציינו את העובדה הזו שלפני שעושים כל דבר אחר צריך לרכוש דירות.

<יוסי הירש: מבקר המדינה השקיע בזה הרבה מאוד מכתבים ודוחות על גבי דוחות, החל מ - - -

משה גפני: כן, אנחנו מכירים את זה.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: אם היית חבר ועדת הכספים מה היית מצביע עכשיו?

משה גפני: הם מבקשים הפרטת החברה.

<יוסי הירש: לפני שמפריטים את החברה לרכוש דירות ב-130 מיליון שקל – החלטה פוזיטיבית.

משה גפני: הם אומרים שיש החלטה.

מיקי רוזנטל: הם אומרים שאם אנחנו לא נצביע על הפרטת החברה הם לא יוכלו לרכוש את הדירות.

מיקי לוי: לא נכון.

מיקי לוי: הם אומרים שאם החברה תישאר זה בזבוז כספי ציבור.

משה גפני: רגע, מיקי.

משה גפני: אני רוצה לשמוע.

משה גפני: יש לך עמדה נחרצת, לי לא.

<יוסי הירש: יש החלטה אחת של ועדת השרים והחלטה אחרת של הדירקטוריון.

<יוסי הירש: החלטת הדירקטוריון סותרת את החלטת ועדת השרים.

משה גפני: למה?

<יוסי הירש: כי ועדת השרים החליטה לרכוש דירות ב-130 מיליון, דירקטוריון החברה החליט לרכוש דירות ב-55 מיליון, ושאר הדברים תלויים בכל מיני דברים.

<יוסי הירש: בין השאר, שעיריית ירושלים - - - 135 מיליון שקל שהיא עוד לא קיבלה אותם.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מי אדוני?

<יוסי חביליו: תודה.

<יוסי חביליו: יוסי חביליו, אני יושב-ראש עמותת "צחור" שהגישה את העתירה ובזכותה אנחנו פה היום.

<יוסי חביליו: קודם כל, אני חייב להגיד שאני מצטרף באופן מלא לדבריו של מיקי לוי ודבריו יוסי הירש, ואני אמקד.

<יוסי חביליו: אם אני היום חבר ועדת הכספים אני מצביע נגד, ואני אומר לחברת פרזות: אנחנו דוחים את הדיון לעוד חצי שנה.

<יוסי חביליו: לכו קנו דירות בכל ה-130 מיליון ותחזרו אלינו.

<יוסי חביליו: זה קודם כל השורה התחתונה.

<יוסי חביליו: עכשיו אסביר.

<יוסי חביליו: צריך להבין מה היה פה.

<יוסי חביליו: אם לא העתירה של "צחור", הכסף - - -

משה גפני: העובדים הולכים לאיבוד?

<יוסי חביליו: למה?

<יוסי חביליו: העובדים ממשיכים לעבוד – עוד יותר טוב.

משה גפני: אני לא כל כך נחרץ כמוך, אבל בסדר.

משה גפני: בעוד חצי שנה לא יהיה כלום.

משה גפני: לא תהיה חברה, לא יהיו דירות, לא יהיה כסף.

משה גפני: לא יהיה שום דבר.

משה גפני: יישאר רק משהו ערטילאי.

מיקי לוי: נשאיר את הכסף שלהם בצד שלא ילך לאיבוד.

מיקי לוי: העובדים הם מעל לכול.

מיקי רוזנטל: יש פתרון ביניים.

משה גפני: תיכף נשמע.

<יוסי חביליו: כבוד היושב-ראש, אני חושב שתקשיב לי כי המשנה שלי היא משנה סדורה שאני חושב שאף אחד לא נפגע וכולם נהנים.

<יוסי חביליו: אנחנו רק דוחים את כל מה שרוצים לעשות היום לאחר שיגמרו לקנות את הדירות.

<יוסי חביליו: זאת אומרת, עובדי פרזות ממשיכים - - -

משה גפני: אני רק רוצה לתאר לך מה יקרה.

משה גפני: בעוד חצי שנה, בעזרת השם, הם ימכרו את הדירות.

משה גפני: אני עוד לא יודע איך הם יעשו את זה.

משה גפני: חברת פרזות תישאר רק עם כמה עובדים מבוגרים.

משה גפני: היא תישאר עם 20 מיליון שקל שיהיה באיזשהו מקום.

משה גפני: יבואו אליהם ויגידו: החברה לא הופרטה, אתם לא חלק מעמידר.

משה גפני: אין לכם ביטחון של חברת עמידר.

משה גפני: אתם עכשיו עובדים על ריק, אין כלום.

משה גפני: דירות אין, חברה אין.

משה גפני: יש כסף קצת בצד, אם לא לקחו מזה משהו.

משה גפני: אם הולכים גם לבחירות אז גם ועדת כספים לא תהיה.

משה גפני: אם הולכים לבחירות, זה לא בטוח שזה יקרה.

משה גפני: אבל התהליכים הפוליטיים הם בלתי ניתנים לחיזוי.

מיקי לוי: אבל אפשר לצבוע את הכסף של העובדים.

מיקי לוי: תלכו לקנות דירות, מה הבעיה לקנות דירות?

משה גפני: אנחנו צריכים להסתכל על מה שאתם אומרים, מה שאמר מר הירש ומה שאתה אומר, מה יקרה בעוד חצי שנה אם אכן ימומש.

משה גפני: אני לא יודע, תיכף נשמע אותם איך זה יכול להיות ממומש.

משה גפני: מכרו את הכול, אין חברה.

משה גפני: אין כלום.

משה גפני: יש כמה עובדים מבוגרים שאף אחד לא יקלוט אותם במקום אחר.

משה גפני: יהיה כסף שיעמוד בצד או שלא יעמוד.

משה גפני: יכול להיות שישתמשו בזה קצת, יכול להיות שלא ישתמשו.

משה גפני: אף אחד לא יסתכל על העניין הזה כי זה כבר לא יעניין אף אחד.

משה גפני: המשמעות של העניין היא שאם אנחנו לא מפריטים את זה היום כשיש את הכסף וכשיש את הדירות ועמידר לוקחת על עצמה בהסכם, בהחלטת ממשלה, בהכל לוקחת על עצמה את העניין הזה, האם זה לא מסוכן?

משה גפני: האם אתה לא חושש?

מיקי לוי: ועדת שרים אמרה: קודם נרכוש ואחר כך פירוק?

<קריאה: כן, כן.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, יש החלטה של ועדת שרים.

מיקי לוי: אמרה: קודם נרכוש, אחר כך להפריט.

מיקי לוי: אני רוצה לעמוד בהחלטת ועדת שרים.

מיקי לוי: חברת הכנסת אורלי אבקסיס יושבת לי כאן מאחורי עם אקדח.

מיקי לוי: אתה רוצה שאני אסתבך איתה?

מיקי לוי: זה מה שהיא אמרה לי להגיד עכשיו.

משה גפני: היא כתבה לי.

<יוסי חביליו: כבוד היושב-ראש, כבוד חבר הכנסת רוזנטל, אני חושב שיש פה איזשהו בלבול.

<יוסי חביליו: בואו נתחיל מהנושא המשפטי.

<יוסי חביליו: כשהמדינה באה לבית המשפט העליון בעתירה שלנו, אחרי שעצרנו את הפירוק, המדינה אמרה, ואני מקריא: קודם כל יירכשו הדירות ב-130 מיליון שקלים, ואחר כך ייעשה המהלך ל - - -

<קריאות: איפה זה כתוב?

<יוסי חביליו: שניה, זה מפריע לי.

משה גפני: רגע, מה זה הדבר הזה?

משה גפני: אני פשוט אוציא אנשים.

משה גפני: באמת, אי-אפשר לקיים דיון, אפילו דיון שקט?

משה גפני: כן, בבקשה.

משה גפני: המדינה אמרה לבג"צ.

משה גפני: המדינה גם אמרה לבג"צ שהיא עושה את נוהל ההעברות לפי הנוהל החדש.

<יוסי חביליו: בהחלטה נקבע כי העברת אחזקות המדינה בפרזות לעמידר מותנית, בין היתר, בהשלמת רכישת דירות לזכאי הדיור הציבורי בירושלים על-ידי חברת פרזות בכל עודפיה.

משה גפני: בסדר, אני מאמין לך שהמדינה אמרה את זה.

<יוסי חביליו: קודם כל, אני חושב שגם ברמה המשפטית-חוקית, ברגע שהמדינה התחייבה לזה לבג"צ, ועל בסיס זה הבג"צ דחה את העתירה שלנו כי אמר שהיא התקבלה למעשה, אז קודם כל חייבים לעמוד.

<יוסי חביליו: עכשיו אענה לך במישור הפרקטי, ואולי כדאי גם לדבר עם מנכ"ל חברת פרזות.

<יוסי חביליו: הרי גם ניסים סלמן, הוא אמר - הרי עוד חצי שנה יהיה בדיוק אותו מצב.

<יוסי חביליו: הרי פרזות גם מנהלת את הדירות.

<יוסי חביליו: אז מה שהם רוצים לעשות היום, הם יעשו בעוד חצי שנה.

<יוסי חביליו: לא קרה כלום.

<יוסי חביליו: ה-20 מיליון קיימים, העובדים ממשיכים לעבוד, ולנו יש ביטחון.

משה גפני: הבנתי, היית ברור לגמרי.

משה גפני: עוד משפט אחד וזהו.

<יוסי חביליו: יש פה זרקור אדום כי אני לא רוצה בשתי מנות.

<יוסי חביליו: דובר על מנה אחת.

<יוסי חביליו: למה הדירקטוריון אמר 55 מיליון?

<יוסי חביליו: הוא היה צריך להגיד 100 מיליון.

מיקי לוי: למה צריך להסתכן בכך?

<יוסי חביליו: בדיוק.

<יוסי חביליו: יבוא לפה, אני אומר לאדוני בעוד חצי שנה.

<יוסי חביליו: קונים היום דירות.

<יוסי חביליו: פרזות גם מנהלת את הדירות.

<יוסי חביליו: אם אדוני ידבר עם אנשי פרזות פה – היא גם מאוזנת, אז גם אין איזה נזק.

משה גפני: אמרו, אמרו.

<יוסי חביליו: 15 שנה הם לא עשו כלום, עכשיו כולם רוצים - - -

משה גפני: תודה רבה, היית ברור.

משה גפני: מיקי, בבקשה.

מיקי רוזנטל: הפתרון הוא נורא פשוט.

מיקי רוזנטל: כדי לקדם את ההפרטה ולהבטיח את ביטחון העובדים שהוא חשוב, וכדי להבטיח את תכלית הכסף שהוא קניית דירות, כמו בכל עסקת מכר פשוטה מעבירים את הכסף לחשבון נאמנות, וזה הכול.

מיקי רוזנטל: הכסף יעבור לחשבון נאמנות שייועד רק לקניית דירות.

מיקי רוזנטל: אפשר יהיה להמשיך את ההפרטה ברגע שהכסף יועבר לחשבון, ובא לציון גואל ודי.

משה גפני: ניסים.

<ניסים סלמן: אני רוצה להתייחס למה שנאמר פה.

מיקי רוזנטל: לא, תתייחס להצעה.

מיקי רוזנטל: בוא נקדם את זה, חאלס.

משה גפני: לא, מעניין אותי – שיגיד.

משה גפני: הוא יתייחס

<ניסים סלמן: מיקי, עבדנו על זה מספיק.

<ניסים סלמן: מר הירש ומר חביליו, שניכם לא מדייקים לחלוטין בקריאת החלטת הממשלה.

משה גפני: דבר אלינו, דבר אלינו.

משה גפני: אל תנהל איתם דיאלוג.

משה גפני: את זה הייתם צריכים לעשות לפני הישיבה.

<ניסים סלמן: אנחנו את החלטת הממשלה מיישמים מילה במילה.

<ניסים סלמן: לו זה היה תלוי בי הייתי עובד עם טיפה פחות יועצים משפטיים, אבל מה לעשות?

<ניסים סלמן: בממשלה יש די הרבה כאלה שבודקים כל מילה וההסכמים כתובים בדיוק כמו שהממשלה אישרה.

<ניסים סלמן: אישרה עסקה מורכבת, העסקה הזו מאושרת.

משה גפני: היועצים המשפטים לממשלה רק עושים בעיות.

<ניסים סלמן: הדבר השני, במישור הטכני – אומרים פה הפרטה, זה טכני הפרטה.

<ניסים סלמן: תכל'ס, מדובר במיזוג.

<ניסים סלמן: מצבם של העובדים משתפר וכל הסיפור הזה משתפר.

<ניסים סלמן: לא הפרטה, זה רק בעיקר מיזוג.

<ניסים סלמן: הדבר השלישי, אתם עושים משא-ומתן כאילו איתי.

<ניסים סלמן: תכל"ס, יש לי פה שותף שקוראים לי עיריית ירושלים.

<ניסים סלמן: בלי הסכמות שלהם לכל הסיפור הזה לא היינו מגיעים כמו שאנחנו מגיעים היום.

מיקי לוי: ניסים, אני מתנצל שאני מפריע לך.

מיקי לוי: בשבתי בתפקידי הקודם העברתי אחרי השלג מעל 450 מיליון שקל.

מיקי לוי: אם אני הייתי מודע לעניין הזה הייתי פותר את זה גם אז.

מיקי לוי: אתם לא תתנו, אתם לא תתארגנו, גם לא יהיה כסף ממשלתי.

מיקי לוי: יש מספיק מנופים לעשות את זה.

מיקי לוי: ואל תגיד לנו עיריית ירושלים.

מיקי לוי: הם לא מעניינים לצורך העניין הזה.

מיקי לוי: תיקנו ב-130 מיליון שקל דירות.

מיקי לוי: זה הכול, זה מה שמעניין אותי.

מיקי לוי: אתם לא תיקנו את הדירות האלה אני אביא לכאן חברי כנסת, אנחנו נפיל את כל ההפרטה.

מיקי לוי: אתם לא מבינים את זה.

משה גפני: נראה ממש שאורלי לוי עומדת מאחוריה.

מיקי לוי: אני לא צריך אותה, אני ככה כל הזמן – אתה יודע.

משה גפני: בבקשה, תמשיך.

משה גפני: אל תתרגש מהצעקות.

מיקי לוי: אני אומר לך, אל תשמע לו.

<ניסים סלמן: עם מיקי יש לנו ניסיון, אנחנו יודעים איזה אדם על הכיפק הוא.

<ניסים סלמן: אז זה בסדר, אין בעיה.

<ניסים סלמן: אפשר לצחוק.

משה גפני: מר חביליו, - - -

<יוסי חביליו: בשקט.

משה גפני: לא, אין שקט - לשבת.

משה גפני: אתה רוצה לדבר איתו בחוץ, תיקבע פגישה.

<ניסים סלמן: רבותי, אפשר לאשר את זה היום ועוד איזה העברה תקציבית שתבוא לאחר מכן ואנחנו בסוף החודש נוכל להתחיל לקנות דירות לעוד 60 משפחות.

<ניסים סלמן: אני אומר לכם טוויסט קטן פה.

<ניסים סלמן: כמות השחקנים שצריך לסנכרן אותה, אם בכלל, היא כזו שלא יהיה פתרון גם עוד שנים.

<ניסים סלמן: הרי הדבר הזה שכב, ערימת הכסף ישבה 15 שנה וחיכתה לפתרון.

<ניסים סלמן: אפשר לעשות עוד פעם סיבובים ועוד סיבובים.

משה גפני: למה באמת?

<ניסים סלמן: כי בין שתי שותפים קשה הרבה פעמים לקבל החלטות.

<ניסים סלמן: עיריית ירושלים יש קואליציה.

מיקי לוי: אותו דבר יש בשקמונה חיפה – אותו סיפור.

<ניסים סלמן: אין כסף שם, אין כסף שם.

<ניסים סלמן: אבל זה שותפויות רעות.

מיקי רוזנטל: כן, אבל גם מכרו שם דירות - - -

מיקי לוי: מתפקידי באוצר, שותפויות רעות.

מיקי רוזנטל: בשורה התחתונה, המדינה מכרה בסוף יותר דירות של הדיור הציבורי ולא קנתה בכסף הזה.

מיקי רוזנטל: אנחנו יודעים את זה, זה לא סוד – בגדול.

<ניסים סלמן: גם לזה יש לנו פתרונות.

מיקי רוזנטל: עזוב אותי מהפתרונות.

מיקי רוזנטל: יש היום פחות דיור ציבורי בגלל ש - - -

מיקי לוי: ניסים, בחייך.

מיקי לוי: הלכו 2.75 מיליארד שקל - - -

<ניסים סלמן: חברים, זה לא אצלי.

מיקי רוזנטל: לא אמרנו שזה אצלך, אמרנו שזה מה שקרה בפועל.

מיקי רוזנטל: אנחנו חוששים שעכשיו לא יהיה - - -

משה גפני: רבותי, אני לא מאפשר את זה יותר.

משה גפני: עם כל הכבוד לדיור הציבורי, ועם כל הכבוד לכסף שהלך ויצר עוד בעיה בעניין הזה, זה לא נושא הדיון שלנו.

משה גפני: אני שאלתי למה ה-150 מיליון שקל, כולל הכסף של העובדים, עמד 15 שנה באותו מקום?

משה גפני: מה קרה?

משה גפני: מנכ"ל פרזות, בבקשה.

<גלעד בר אדון: אני מכיר את החברה לפחות משנת 2008, מהחלטת - - - הקודמת.

משה גפני: למה לא קנו דירות?

<גלעד בר אדון: כשהצטבר כסף ממכירת דירות דיור ציבור הדירקטוריון של החברה והחברה זיהתה שבעצם הכספים, אותם 2 ומשהו מיליארד שקל שהחברות האחרות העבירו, הגיעו לאוצר ולא חזרו לרכישת דירות דיור ציבורי, והדירקטוריון סירב להעביר את זה עד שהוא לא יוודא שהכסף הזה באמת חוזר לדיור הציבור.

<גלעד בר אדון: באמת נוהל מאבק במשך שנים בין הדירקטוריון לבין גופים שונים שבסופו של דבר באמת הדירקטוריון סבר שזה הסיבה שהביאה אותו לפירוק מלכתחילה.

<גלעד בר אדון: בשורה התחתונה, אני חושש שהיום כשההחלטה החדשה התקבלה בנובמבר, - - -

מיקי רוזנטל: ניסים, למה לא קניתם?

מיקי לוי: זה לא ניסים.

מיקי לוי: אני רוצה לשאול את פרזות למה לא קנו, למה ניסים?

מיקי לוי: באמת, אני נותן לו את הכבוד.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, לא צריך להפוך כל דיון לצעקות.

משה גפני: בבקשה.

<גלעד בר אדון: במהלך כל השנים הללו הדירקטוריון כמה וכמה פעמים ניסה לקבל החלטות אופרטיביות להתחיל לקנות דירות.

<גלעד בר אדון: הוא קיבל מכתבים לא לעשות את זה מכיוון שמדובר בכספי המדינה והדירקטוריון חשש.

<גלעד בר אדון: לכן, הוא בסופו של דבר לא קנה דירות והוא חשב שנכון יהיה לעשות את זה במסגרת הסכם ובמסגרת משהו מסודר.

<גלעד בר אדון: בסופו של דבר, היתה החלטה קודמת שהיא היתה החלטה פחות טובה לחברה מכיוון שבהחלטה הקודמת באמת לא כל הכספים היו מיועדים לרכישת דירות.

<גלעד בר אדון: ההחלטה הנוכחית ודאי טובה הרבה יותר כי בסופו של דבר החברה שמרה על הכספים, ובסופו של דבר ההחלטה באמת מדברת על רכישת דירות לדיור הציבורי במלוא הכספים.

<גלעד בר אדון: אני חושב שחלק מההישג עם כל הגופים האחרים זה גם הישג של החברה שלו החזירה את הכספים במהלך כל השנים הוא היה הולך לאיבוד.

משה גפני: לא הבנתי את התשובה לשאלה.

משה גפני: למה במשך כל השנים האלה - - -?

מיקי רוזנטל: הממשלה אסרה עליהם, אדוני.

מיקי רוזנטל: הוא ענה את זה, לא שמעת?

משה גפני: למה לא רכשו דירות?

<גלעד בר אדון: דירקטוריון החברה ניסה לקבל מספר החלטות, ובכל פעם שהוא עמד לקבל החלטה הוא קיבל מכתבים שלא יעז להשתמש - - -

משה גפני: מכתבים ממי?

<גלעד בר אדון: מגופים שונים – רגולטור, משרד האוצר, הממשלה, וכו' וכו' - לא לגעת.

<גלעד בר אדון: מדובר בכסף שאמור להיות מוחזר למדינה.

<קריאה: מהעירייה?

<דורית ירחי: לא מהעירייה.

<דורית ירחי: זה לא היה מהעירייה.

משה גפני: גברת, הבנתי.

משה גפני: יש הצעה שמציע חבר הכנסת רוזנטל.

משה גפני: הוא אומר: נאשר את הפרטת החברה, כפוף לעניין הזה שהכסף יישאר בנאמנות רק בכדי לרכוש דירות.

משה גפני: למצוא איזה ביטחון שמעבר להסכם ומעבר להחלטה אנחנו נדע ונהיה בטוחים שאכן רוכשים עם זה דירות – לי אין בעיה.

מיקי לוי: 15 שנה אנחנו מחכים.

מיקי לוי: כל מה שאני מבקש, אדוני, זה שישה חודשים כפי שהם אומרים.

מיקי לוי: מה יקרה אם אנחנו נידחה בשישה חודשים את ההפרטה?

מיקי לוי: כל הסיפור – שישה חודשים.

מיקי לוי: 15 שנה אנחנו ממתינים.

מיקי רוזנטל: למה לך לתקוע את זה?

מיקי לוי: מיקי, תקשיב.

מיקי לוי: אני לא סומך על אף אחד.

מיקי רוזנטל: אז בואו נשים את הכסף בנאמנות.

<יוסי חביליו: מיקי רוזנטל, בינתיים הם יקנו דירות - - -

<ניסים סלמן: יש לי שני דברים להגיד לך על מה שאמרת עכשיו, גם בהסכם וגם לא בהסכם.

<ניסים סלמן: קודם כל, בהסכם, האישור שלכם פה למתווה, המתווה בא ואומר שהמניות של העירייה שהמדינה אמורה לקבל יושבות אצל נאמנות עד ל-22 לנובמבר.

<ניסים סלמן: זאת אומרת, יש פה איזה ארבע

<ניסים סלמן: ה-חמישה חודשים שבמהלכם יקנו כבר את רוב הדירות בכסף הזה – זה פעם אחת.

משה גפני: איפה נמצאות המניות?

<ניסים סלמן: הן יישבו אצל נאמן עד ה-22 לנובמבר.

<שאול גליקסברג: אצל משרד עו"ד ראב"ד.

<שאול גליקסברג: הוא הנאמן של העסקה הזו.

<ניסים סלמן: כדי שהחברה לא תהיה חברת-בת ממשלתית, כלומר, ההפרטה, מיזוג, לא יושלם עד שכבר רואים שרוב הכסף לפחות יצא.

<ניסים סלמן: דבר שני, בסוף התהליך, בסופו, החשבת הכללית אמורה למחוק את החוב - אתם אמורים גם לאשר את זה, אגב, במסגרת הזו - שרשום בספריה של פרזות שרשום בספרי המדינה.

<ניסים סלמן: היא רשאית למחוק את החוב הזה.

משה גפני: כמה חוב?

<ניסים סלמן: 200 מיליון?

<קריאה: 205.

<ניסים סלמן: 205.

משה גפני: חוב על מה?

<ניסים סלמן: חוב שהמדינה רשמה בגין מכר דירות דיור ציבורי שפרזות שתמורת המכר לא עברה למדינה, לקרן.

<ניסים סלמן: לא רק זה, יש עוד כל מיני סעיפים.

<ניסים סלמן: אבל בואו תבינו את המציאות לרגע.

<ניסים סלמן: עמידר מחויבת לקנות את הדירות האלה, פרזות מחויבת לקנות את הדירות האלה.

<ניסים סלמן: עיריית ירושלים כבר חתמה על זה.

<ניסים סלמן: אם הם לא עושים את זה אי-אפשר למחוק את החוב.

<ניסים סלמן: אם אי-אפשר למחוק את החוב אז עמידר לקחה חברה שהיא חדלת פירעון.

<ניסים סלמן: איזה תמריץ יש להם לעשות דבר כזה?

<ניסים סלמן: צריך להאמין פה גם טיפה באנשים.

<ניסים סלמן: נראה לי עוד רבדים ועוד רבדים של - - -

מיקי רוזנטל: הניסיון לא טוב, אתה גם מסכים עם זה.

מיקי רוזנטל: העבר מצביע על זה שבסוף - - - הדיור הציבורי שמכרו דירות לא נקנה.

מיקי רוזנטל: לכן, אנחנו מבקשים רק דבר אחד ואני לא רואה למה הוא בעייתי בעינכם.

<ניסים סלמן: מיקי, באנו אליך לפני שלושה חודשים.

<ניסים סלמן: אמרת: תראו לנו, קודם כל, שאתם מסוגלים להתחיל לרכוש.

<ניסים סלמן: עשינו את השליש הראשון.

מיקי רוזנטל: נכון.

<ניסים סלמן: בסדר?

<ניסים סלמן: אז די?

מיקי רוזנטל: לא, לא די.

מיקי רוזנטל: אנחנו לא מבקשים משהו שהוא חורג מדבר סביר.

מיקי רוזנטל: מה הבעיה - לא הבנתי ולא הסברת - בהצעה שלי שיתרת הכסף תהיה בנאמנות לרכישת דירות?

מיקי רוזנטל: מה הבעיה?

מיקי רוזנטל: הרי המניות של עיריית ירושלים מובטחות על-ידי נאמן, זה מובטח על-ידי נאמן.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים להבטיח שגם הכסף לדיור הציבורי יובטח בנאמנות.

מיקי רוזנטל: מה הבעיה בזה?

מיקי רוזנטל: לא הבנתי.

מיקי רוזנטל: לא הסברתי לי למה זה מקשה על העסקה, למה זה מעכב את העסקה.

מיקי רוזנטל: מה הבעיה?

<ניסים סלמן: אני אומר לך, כל - - -

מיקי רוזנטל: חוץ מזה שאתה אומר לי, תגיד לי מה הסיבה.

<ניסים סלמן: אז אני אומר לך.

<ניסים סלמן: דבר ראשון, הכסף הזה, הסכום הזה, הוא תוצאתי.

<ניסים סלמן: מה זה אומר "תוצאתי"?

<ניסים סלמן: סתם דוגמה.

<ניסים סלמן: עבר ההסכם הקיבוצי במשק של 7.5% והוא חל על פרזות.

<ניסים סלמן: מחר גלעד לוקח מה-130, רושם 3 מיליון שקל הפרשה.

<ניסים סלמן: יש פחות כסף לדירות.

מיקי רוזנטל: אבל יש כסף לעובדים.

מיקי רוזנטל: הבטחתם את זה כסכום נפרד.

<ניסים סלמן: לא, אני מנסה להסביר לך שהדברים עוד דינמיים.

אורלי לוי אבקסיס: כן, ואז מוכרים דירות של דיור ציבורי ומשלמים בהם משהו אחר.

משה גפני: רגע, אורלי.

מיקי לוי: אם היית גומר אתנו לא היה לך צרה עכשיו.

מיקי רוזנטל: עכשיו יהיה לך יותר קשה.

אורלי לוי אבקסיס: הרי אי-אפשר להצביע.

אורלי לוי אבקסיס: אין לך רוב.

משה גפני: אין לי רוב, זה נכון.

משה גפני: אבל - - -

מיקי רוזנטל: אני אומר לך, באמת לא נתת תשובה סבירה מה הבעיה עם כספי הנאמנות.

מיקי רוזנטל: לא נתת תשובה.

<ניסים סלמן: קודם כל, צריך לחשוב על זה.

מיקי רוזנטל: תחשוב – זה בסדר.

<ניסים סלמן: צריך לחשוב על הסיפור הזה.

<שאול גליקסברג: קודם כל, אני עוד פעם חוזר על דברים שנאמרו קודם.

<שאול גליקסברג: האינטרס של עמידר, בסופו של דבר, בעסקה הזו זה לקנות דירות.

מיקי רוזנטל: נכון, נכון – הכול בסדר.

<שאול גליקסברג: עמידר חיה מ- - -

מיקי רוזנטל: עזוב, אתה חוזר על דברים שהיו.

מיקי רוזנטל: יש פה הצעת פשרה.

מיקי לוי: או דחייה של חצי שנה.

<שאול גליקסברג: בהינתן - - -

מיקי רוזנטל: אדוני, אני מכבד.

מיקי רוזנטל: אני כבר מכיר את הנימוקים כי ישבנו פה לפני שלושה חודשים וישבנו זה, ואני מכיר את הכול.

מיקי רוזנטל: אני אומר לכם דבר נורא פשוט.

מיקי רוזנטל: אנחנו יכולים עכשיו לאשר את העסקה בקלות, - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, אנחנו - - -

מיקי רוזנטל: שניה, אורלי.

מיקי רוזנטל: - - בכפוף לזה שהכסף שמיועד לרכישת דירות יועבר לנאמנות, וכך יובטח שהכסף הזה אכן ישמש לדירות.

מיקי רוזנטל: למרות האינטרס של עמידר שברור לנו שאתם רוצים לקנות דירות, למרות שכולם פה מבטיחים שיהיו דירות, אנחנו רוצים לישון בשקט.

מיקי רוזנטל: זה בסך הכול עניין של חשבון נאמנות.

מיקי רוזנטל: דיר באלק, אפשר לחשוב מה אנחנו מבקשים?

מיקי רוזנטל: שתיתנו הערת אזהרה על שם אורלי בטאבו?

מיקי רוזנטל: מה ביקשנו?

מיקי לוי: נמכרו 4,100 דירות בשנתיים האחרונות, נרכשו 750.

מיקי לוי: אז באמת, איך אני אאמין?

מיקי לוי: למי אני אאמין?

מיקי לוי: אדוני, אני מבקש לדחות את זה בחצי שנה עד לרכישת - - -

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: אתה לא צריך לחזור עשר פעמים על אותה אמירה.

מיקי לוי: אבל אני רוצה שהפרוטוקול ישמע את זה.

משה גפני: שניה, אני רוצה שתדעו על מה אנחנו מדברים.

משה גפני: אפשר להצביע נגד והכול בסדר.

משה גפני: אני רק רוצה שנדע על מה אנחנו מדברים.

משה גפני: אתם אומרים דבר והיפוכו.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, יש חוב למדינה לפרזות אם היא לא מופרטת של 270 מיליון שקל, אמרת?

<גלעד בר אדון: 205.

<גלעד בר אדון: הסכום שרשום בספרים זה 205 מינוס כ-50.

<גלעד בר אדון: בערך 150 מיליון שקל.

אורלי לוי אבקסיס: מה מקור החוב?

מיקי רוזנטל: מדירות שהם מכרו ולא קיבלו את הכסף.

משה גפני: למעלה, מ-200 מיליון שקל - - -

<גלעד בר אדון: מקור החוב הוא הדיור ה - - -

משה גפני: אני לא שאלתי אותך.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב לדעת מה המקור.

משה גפני: לא רוצה לדעת.

אורלי לוי אבקסיס: כי זה לא - - - שלהם, זה שייך לציבור.

משה גפני: אורלי.

משה גפני: מר הירש, אתה רוצה לשבת במקום.

משה גפני: זה מפריע לציבור.

<יוסי חביליו: - - - ידחו את ההחלטה.

<יוסי חביליו: מה האסון שיקרה בזה?

<יוסי חביליו: אני חושב ש- - -

משה גפני: אני פשוט אוציא אותך, לא קיבלת רשות.

משה גפני: אני מצטער מאוד.

משה גפני: אי-אפשר לנהל כאן דיון.

מיקי רוזנטל: יש בעיה.

מיקי רוזנטל: זה לא נכון ש- - -

משה גפני: מיקי, אני מבקש להפסיק.

משה גפני: אני באמת אוציא עכשיו.

משה גפני: מספיק אני לא משתלט על חברי הכנסת, עוד האורחים יתפרצו באמצע?

משה גפני: אני רוצה שנדע, אנחנו ועדת הכספים של הכנסת מביאים פה את ההצעה.

משה גפני: אנחנו שמענו אותה כבר כמה פעמים.

משה גפני: דיברנו על העובדים.

משה גפני: לצערי הרב, הנושא הזה לא עולה עכשיו לדיון בכלל כי מינהל הגמלאות בכלל לא הגיע.

משה גפני: אבל אני רוצה לחזור לעניין.

משה גפני: יש חוב שחברת פרזות חייבת למדינה – למעלה מ-200 מילון שקל.

משה גפני: מה החוב הזה?

משה גפני: החוב הזה הוא נורא פשוט - בהתאם למדיניות הממשלה לקחת את הכסף ממכירת הדירות ולקחת את זה לתיאטרון "הבימה".

מיקי רוזנטל: אל תגיד "הבימה".

משה גפני: לישיבות.

מיקי רוזנטל: זה גם ל"הבימה" וגם לישיבות או על ישיבה ב"הבימה".

משה גפני: גם ל"הבימה" וגם לישיבות או להפחתת המע"מ, בסדר?

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, רק נזכיר שזה מנוגד לחוק.

אורלי לוי אבקסיס: זה פשע.

משה גפני: מנוגד לחוק.

משה גפני: זה החוק בדיוק שעליו מדובר.

משה גפני: אמר מיקי לוי קודם את הנתונים, הוא היה סגן שר האוצר.

משה גפני: כולנו יודעים את זה.

משה גפני: מכרו אלפי דירות ולקחו את הכסף לקופת האוצר.

משה גפני: יש הרבה פחות דירות בדיור הציבורי, נקודה.

משה גפני: אנחנו יכולים לא לאשר את המתווה הזה, זה בסדר גמור.

משה גפני: בכסף הזה של חברת פרזות תבוא המדינה, יקום שם איזה חשב כללי או איזה מישהו באגף התקציבים ויגיד: רק רגע.

משה גפני: אנחנו צריכים עכשיו להעביר כסף בתקציב המדינה למשהו, איזה 200 מיליון שקל.

משה גפני: בואו ניקח את הכסף הזה.

<יוסי חביליו: הוא לא יכול כי - - -

משה גפני: אני מבקש שתצא החוצה.

<יוסי חביליו: פעם אחרונה.

<יוסי חביליו: אבל אני חייב - - -

משה גפני: לא, אתה לא חייב.

משה גפני: חייבים לשמור שבת.

משה גפני: חוץ מזה, לא חייבים.

משה גפני: אני מבקש באמת לא להתפרץ באמצע.

משה גפני: אנחנו יכולים לא לאשר את זה, יישאר חוב של המדינה, בדיוק מה שאנחנו מתקוממים נגד - זה דבר אחד.

משה גפני: דבר שני, אמרתי אותו קודם.

משה גפני: מה שיקרה – אנחנו לא נאשר את ההפרטה, זה בסדר גמור.

משה גפני: ימכרו את הדירות או שלא ימכרו.

משה גפני: לפי דעתי, המדינה לא תיתן להם למכור.

משה גפני: אבל לא ימכרו או כן ימכרו במקרה הטוב ביותר, ותישאר חברה.

משה גפני: כעבור מספר חודשים שמוכרים את הדירות – להערכתי, לא ירכשו – יישאר הכסף כמו שהוא נשאר 15 שנה.

משה גפני: המדינה יודעת להתערב בעניין הזה.

משה גפני: לא ישאלו את עיריית ירושלים, לא ישאלו אף אחד אחר.

משה גפני: לא ישאלו, לא את עמידר, לא את פרזות.

משה גפני: התוצאה תהיה שהעובדים במקרה הטוב יהיו מנותקים מכל העניין הזה.

משה גפני: תהיה חברה סתם באוויר.

משה גפני: אנחנו עומדים עכשיו במצב שבו אם אנחנו מאשרים את ההפרטה יש התחייבות, גם כלפי העובדים.

משה גפני: הם חלק מהעניין.

משה גפני: יש התחייבות גם כלפי רכישת הדירות.

משה גפני: יש התחייבות גם של פרזות שכבר מבצעים את זה.

משה גפני: יש התחייבות של חברת עמידר שמבצעים את הרכישה הזו.

משה גפני: כל המגמה היא מגמה מהסוג הזה.

משה גפני: אם אנחנו לא מאשרים את ההפרטה – בסדר.

משה גפני: אני איש פלורליסטי.

משה גפני: אני איש ליברלי, זה בסדר.

משה גפני: הרוב נגד?

משה גפני: לא נצביע.

משה גפני: או שנצביע נגד, ושלום על ישראל.

משה גפני: האחריות על ועדת הכספים היא לא אחריות פופוליסטית, היא אחריות אמיתית.

משה גפני: יש לנו דאגה גם כלפי הנושא של הדיור הציבורי, יש לנו דאגה גם כלפי רכישת הדירות, יש לנו דאגה גם כלפי העובדים.

משה גפני: אני רוצה לדעת איך יש פתרון לעניין הזה.

משה גפני: אורלי לוי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שאני מובילה היום יחד עם חברים את יום הדיור בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מסתכלת על ההתנהלות של הדברים וכשאנחנו רואים את זה מוועדה לוועדה, וכשאנחנו עוברים על ההתגלגלות ועל המחזוריות, אני מסתכלת פה על חלק מהפרצופים, לא נעים לי לומר את זה, אבל הם מתייחסים לכספים שנכנסו ממכר של דיור ציבורי, כספים צבועים על-פי חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא עושה טובה.

אורלי לוי אבקסיס: יש גם החלטת ממשלה, אגב, שמגבה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם בלי זה, יש חוק שהסעיף השני שלו אומר:

אורלי לוי אבקסיס: כל הכספים שנכנסים ממכירה של דיור ציבורי ייועדו לפתרונות לדיור ציבורי, להגדלת המלאי.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאנחנו רואים פה עכשיו זה שכל אחד רוצה לקחת מהקופה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: בפרזות יש 130 מיליון שקלים.

משה גפני: מי רוצה לקחת?

אורלי לוי אבקסיס: תיכף אגיד לך.

אורלי לוי אבקסיס: עיריית ירושלים רוצה קצת, העובדים רוצים קצת.

משה גפני: אל תדברי סתם באוויר.

משה גפני: עיריית ירושלים יושבת פה והיא אומרת: אנחנו ירדנו מהעניין.

אורלי לוי אבקסיס: אם עמידר מציגה את עצמה כרוכשת גדולה של דיור ציבורי, טעות בידיך.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: תסתכל על הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שמובילה את היום הזה, ב-2014 היא רכשה בכל הכספים שהיו אצלה, ואני מדברת על מאות מיליונים, שש דירות, שש דירות, כי הם רצו להציג איזשהו מצב שמתישהו בסוף יהפכו אותם לחברה יזמית שהמדינה נותנת להם במתנה, ומבקר המדינה בודק את זה, את הדירות שנשארו בדיור הציבורי והם יסחרו בהן בבורסה.

אורלי לוי אבקסיס: והדיירים?

אורלי לוי אבקסיס: יפטרו את הממשלה מלהתעסק בהם.

אורלי לוי אבקסיס: החוב הזה, אני מדברת על 130 מיליון שקל, זה כסף צבוע.

אורלי לוי אבקסיס: הכסף הצבוע הזה קיבל גם את התמיכה של מבקר המדינה שאמר: בכל הכסף צריך לקנות דירות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יכולים להגיע למבקר המדינה, אנחנו יכולים להגיע לבג"צ.

אורלי לוי אבקסיס: זה כסף צבוע על-פי חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אגב, גם לפי החוק רשויות מקומיות וכד', עיריית ירושלים מחויבת גם לדאוג לפתרונות דיור לתושבים בסביבתה.

אורלי לוי אבקסיס: תאמין לי, אני אהיה נושאת הדגל בנושא של עובדים וזכויות עובדים וכד'.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כאשר אנחנו נצטרך לשלם לעובדים מכבשת הרש, מהעניים ביותר במדינת ישראל, מההומלסים, ילדים הומלסים בבירת ירושלים – אמר הנביא: צחוק ילדים?

אורלי לוי אבקסיס: – אני אומרת לך, בכי של ילדים תחת כיפת השמיים, בקור או בחום.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק הפוך מאותה נבואה.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו יושבים פה, ואתה בראשות ועדת הכספים דואג לי לעובדים.

אורלי לוי אבקסיס: גם אני דואגת לעובדים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה שהאוצר ימצא את הכסף לפצות את העובדים.

אורלי לוי אבקסיס: לא יתכן שמחר-מחרתיים ירצו לעשות התנהלות או התייעלות בעמידר יתחילו למכור לנו דירות של דיור ציבורי כדי לממש את הפיצויים לעובדים.

אורלי לוי אבקסיס: העובדים באו לשרת את הרעיון של הנגשת דיור ציבורי לאוכלוסייה חלשה ביותר במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: זו לא קופה קטנה של אף אחד.

משה גפני: ולכן, מה את מציעה?

אורלי לוי אבקסיס: שאנחנו לא נאשר את המתווה עד שלא נבטיח שכל ה-130 מיליון שקלים האלו ילכו לפתרונות דיור.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על אנשים וילדים עניים, ואני מצפה ממך, אדוני, שתגן עליהם יותר מאשר אתה מגן על האחרים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מיקי.

מיקי לוי: אני הייתי רוצה לשמוע גם את העובדים.

מיקי לוי: נראה לי שהעובדים בחצי השנה שנדחה – וזו הצעתנו – לא יקרה להם כלום.

מיקי לוי: מה עוד שהכסף שלהם הוא כסף צבוע.

מיקי לוי: אז אני מאוד הייתי רוצה לשמוע את ועד העובדים.

מיקי לוי: יש לי תחושה שהם רוצים להישאר.

מיקי לוי: דבר שני, אני חוזר - - -

משה גפני: אל תחזור על מה שאמרת קודם.

מיקי לוי: לא, אני רוצה להגיד משהו כדי שיירשם בפרוטוקול.

מיקי לוי: אני ממליץ בפניך לדחות את ההחלטה לחצי שנה.

מיקי לוי: לא יקרה שום דבר, לא לחוב הממשלתי.

מיקי לוי: אלא יתרה מכך, אני אהיה בטוח שב-130 מיליון שקל ייקנו דירות.

מיקי לוי: אני מבקש ממך לא להצביע היום, לדחות את ההצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: מי איים עליכם?

אורלי לוי אבקסיס: אם אומר פה מנכ"ל - - -

משה גפני: רגע, אורלי.

משה גפני: לא קיבלת רשות.

משה גפני: אני לא מסכים לזה, אורלי.

מיקי לוי: אדוני, אני מבקש ממך לדחות את ההצבעה על ההפרטה.

משה גפני: הבנתי, אמרת.

מיקי לוי: אבל שיירשם בפרוטוקול.

מיקי לוי: אנחנו מסכנים את הכסף.

מיקי לוי: אני לא מאמין לאף אחד שיירכשו דירות בכסף הזה.

משה גפני: תודה רבה, אמרת את זה.

משה גפני: ניסים, בבקשה.

<ניסים סלמן: אחרי ששמעתי את שני המיקי, וגם אותך, אדוני היושב-ראש, אני מציע תיקון מסוים למתווה.

<ניסים סלמן: אני מציע שהמניות יוחזקו בנאמן ויועברו רק אחרי שפרזות רכשה את כל הדירות ב-130 מיליון שקל.

אורלי לוי אבקסיס: אחלה.

<ניסים סלמן: בסדר?

אורלי לוי אבקסיס: ב-130, כל ה-130.

<ניסים סלמן: כל ה-130.

<ניסים סלמן: נתקן את ההסכם בהתאם לזה וביום שהוא מוציא אישור שהוא קנה בכל הכסף שלו, בכל ה-130 את הדירות, המניות יצאו מהנאמן - - -

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

משה גפני: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני, לא שמענו את העובדים.

אורלי לוי אבקסיס: שימשיכו לעבוד עד שימכרו את כל הדירות.

מיקי לוי: אני מעיר את תשומת לבו - - -

משה גפני: לא צריך להעיר, על זה היה נושא הדיון.

משה גפני: את ההפרטה כבר סיכמנו.

מיקי רוזנטל: עוד דבר אחד אני מבקש, אם הדבר הזה מקובל כי זה באמת מבטיח את המטרה.

מיקי רוזנטל: יש עוד שאלה אחת.

מיקי רוזנטל: הרי משרד השיכון קונה דירות כל הזמן לדיור הציבורי וכשהוא קונה הוא משלם עמלה מטורפת של 10% למתווכים.

מיקי רוזנטל: עמידר, אני מקווה, קונה את זה לבד, בלי מתווכים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היא לא קונה.

אורלי לוי אבקסיס: למה הכניסו אותה?

אורלי לוי אבקסיס: כדי שתהיה תחרות.

אורלי לוי אבקסיס: ב-2014 כמה דירות קניתם?

אורלי לוי אבקסיס: שש.

<שאול גליקסברג: ב-2015 – 16' עמידר קנתה 450 דירות.

אורלי לוי אבקסיס: שש דירות.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהכניסו לכם מתחרה פתאום נזכרתם שאתם גם צריכים לקנות.

אורלי לוי אבקסיס: עד שלא הכניסו מתחרה לא קניתם.

אורלי לוי אבקסיס: זה נאמר גם בוועדה לביקורת המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אתם רוצים לסתור את עמדת המבקר ואת שר השיכון ואת הנתונים האובייקטיבים?

אורלי לוי אבקסיס: אתם חושבים שאנחנו משחקים בנתונים?

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אני מבקש לא לענות.

משה גפני: מיקי.

מיקי רוזנטל: אני מעלה פה נקודה כי העניין עם המתווכים היה בו זה, אני לא רוצה להיכנס לזה.

מיקי רוזנטל: אתם קונים את הדירות לבד בלי מתווכים, כי אחרת 13 מיליון שקל מהסכום הזה הולך למתווכים.

מיקי רוזנטל: חבל על הכסף.

משה גפני: תשובה לשאלה הזו.

<שאול גליקסברג: עמידר קונה דירות עם מתווכים.

<שאול גליקסברג: את שכר הטרחה של המתווכים משלם משרד השיכון, לא עמידר.

מיקי רוזנטל: אבל למה?

מיקי רוזנטל: זה כסף ציבורי.

מיקי רוזנטל: למה?

מיקי רוזנטל: אתם לא יודעים לקנות דירה?

משה גפני: אבל איך הם יקנו?

מיקי רוזנטל: מה הבעיה?

מיקי רוזנטל: יש דירות בשוק החופשי.

מיקי רוזנטל: אתה מסתכל במודעה ואומר: זה ראוי ושווה לי.

מיקי רוזנטל: למה לשלם 10% למתווכים?

משה גפני: אתם יכולים לבדוק את הדבר הזה?

משה גפני: זה לא נוגע לנושא הדיון, אבל זה נשמע הרבה כסף.

<שאול גליקסברג: עמידר פרסמה מודעות.

<שאול גליקסברג: היא קנתה 450 דירות מאז שהתחיל מבצע הרכש האחרון.

<שאול גליקסברג: חלק מהדירות נרכשו - - -

משה גפני: אנחנו מבקשים שתבחנו את זה שוב.

משה גפני: חבל על הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: הם נרכשו רק אחרי שנכנסה חברה מתחרה.

משה גפני: העובדים, בבקשה.

<ליאת בראשי: שלום, מדברת עו"ד ליאת בראשי.

<ליאת בראשי: אני נציגת ההסתדרות, שליחה של דני בונפיל.

<קריאה: חשוב.

<ליאת בראשי: כן, חשוב מאוד.

<ליאת בראשי: אנחנו מדברים פה על 22 עובדים בלבד שמ-2003 לא קיבלו שום העלאה בשכר, לא קיבלו דרגות, לא קיבלו שום קידום, בגלל ההסכם שלא נחתם במשך כל השנים האלה.

<ליאת בראשי: נכון שכמובן שלשם שהתכנסו היום וכל הנושא הדיור הציבורי, הוא מאוד חשוב.

<ליאת בראשי: אבל יש לנו עובדים שנמצאים 40 שנה במערכת וצריך לתת להם את הביטחון התעסוקתי שלהם.

<ליאת בראשי: במהלך השנים גם ביקשו מהם בגלל הנושא של ההסכם, לקחת עליהם משרות נוספות.

משה גפני: גברת, עם כל הכבוד, קיימנו את הדיון הזה.

משה גפני: אני לא הולך ל - - -

<ליאת בראשי: נכון, אבל אתם צריכים להיצמד להסכם.

משה גפני: אבל תקשיבי לי שניה.

<ליאת בראשי: מקשיבה כל הזמן.

משה גפני: בישיבה הקודמת היינו יכולים לאשר את המתווה הזה, את ההפרטה.

משה גפני: לא אישרנו את זה בגלל שאמרתי שאני רוצה לדבר עם מנהל מינהל הגמלאות.

מיקי רוזנטל: למה הוא לא הגיע לדיון?

משה גפני: לא יודע.

משה גפני: למה?

משה גפני: ככה.

משה גפני: דיברתי איתו.

משה גפני: הוא היה בחו"ל, הוא חזר.

משה גפני: הוא דיבר איתי כמה פעמים.

משה גפני: הוא אומר: אין אפשרות להכניס את זה למינהל הגמלאות.

משה גפני: אני לא מבין למה את לוחמי האש כן אפשר להכניס.

משה גפני: הוא אומר: בדקנו את זה.

משה גפני: צריך לעשות תיקון בתוכנית של מינהל הגמלאות, זה ייקח הרבה זמן.

משה גפני: התשובה היא שלילית.

משה גפני: למה הוא לא בא?

משה גפני: בגלל שהוא לא רצה להגיד כנראה את התשובה השלילית כאן.

משה גפני: עכשיו השאלה שעומדת בפנינו או בפניכם שזה גם בפניי זה האם אתם מקבלים את ההסכמה הזו שתהיה הכרית של חברת עמידר שהמציאות תהיה שהם נכנסים לתוך החברה כפי שהוסבר כאן בפעם הקודמת?

משה גפני: האם אתם מקבלים את זה?

משה גפני: ביקשו, גם ההסתדרות, גם העובדים, להיכנס למינהל הגמלאות.

משה גפני: אני לא מצליח כרגע לעשות את זה.

משה גפני: אני מאוד הייתי מעוניין שזה יקרה.

משה גפני: יש לזה גם מעלה ויש לזה גם חיסרון, אבל אני ראיתי את המעלה.

משה גפני: לא הצלחתי, נקודה.

משה גפני: לכן, גם דחיתי את הדיון, בניגוד לעמדה שהובעה כאן.

משה גפני: רצו לקיים את הדיון מהר.

משה גפני: התשובה היא שלילית.

משה גפני: האם התוכנית הזו כפי שהיא קיימת היום כלפי העובדים מקובלת עליכם?

<ליאת בראשי: כמובן ששום דבר בהסכם לא ישתנה לעתיד.

<ליאת בראשי: זאת אומרת שההסכם יישאר כמו שהוא, וזה גם יש כאן הסכמה של רשות ה- - -

משה גפני: הם אמרו את זה, כן.

<ליאת בראשי: כמובן שלעניין עמידר שנכנסת לנעליים, אני צריכה כמובן את אישור יושב-ראש המרחב מר דני בונפיל.

<ליאת בראשי: אני לא יכולה להחליט על זה לבד כרגע.

משה גפני: אוקי.

משה גפני: יש עוד מישהו מהעובדים?

<מוטי יונה: אני יו"ר ועד העובדים.

<מוטי יונה: אני רוצה רק להגיד שעד היום המון המון המון דיבורים.

<מוטי יונה: משהו כתוב וחתום אין - כלום.

<מוטי יונה: אין שום דבר.

משה גפני: ניסים, אין משהו חתום עם העובדים?

<ניסים סלמן: הוחלפו ניירות, אין הסכם חתום בגלל שהיינו במינהל הגמלאות או עמידר.

<ניסים סלמן: אם זה הולך עכשיו לעמידר נתאים את הניירות ונגמור את זה.

מיקי רוזנטל: יש עוד חילוקי דעות במשא-ומתן - - -?

מיקי לוי: נהפוך הוא, אדוני.

מיקי לוי: עוד לא נסגר משהו עם העובדים.

מיקי לוי: אנחנו צריכים את החצי שעה.

מיקי לוי: אני מתנצל.

מיקי רוזנטל: תנו לגמור משפט, די.

מיקי רוזנטל: יש משהו בחילופי המכתבים מלבד הנושא של מינהל הגמלאות שהוא שנוי במחלוקת ביניכם במשא-ומתן?

<ניסים סלמן: תנאי הפרישה סוכמו.

<ניסים סלמן: הצ'ופצ'יק שנשאר זה האם זה מינהל הגמלאות – כן או לא.

מיקי רוזנטל: כן?

מיקי רוזנטל: אפשר לאשר את זה?

מיקי רוזנטל: לפיכך, אין חילוקי דעות במשא-ומתן.

<ליאת בראשי: נכון.

משה גפני: אני מציע כדלהלן, אני מציע כפי שאתה אמרת, שאנחנו מחזיקים את הערבות - - -

מיקי רוזנטל: לפי ההצעה שלנו שתהיה ערבות, שיהיה בנאמנות.

משה גפני: מחזיקים את הערבות הזו.

משה גפני: יש פה החלטות - - -

<ניסים סלמן: המניות שאמורות לעבור לעמידר יוחזקו אצל נאמן עד לרכישת כל הדירות ב-130 מיליון שקל.

משה גפני: עד לרכישת כל הדירות, יפה.

אורלי לוי אבקסיס: 130 מיליון שקל – כולם לרכישת דיור בירושלים.

משה גפני: כן, זה הם אמרו.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת, אני רוצה בשביל הפרוטוקול.

מיקי לוי: אדוני, אם אפשר שישלחו אליך, בבקשה, מי הנאמן, מתי הופקד, איך הופקד.

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי.

משה גפני: ניסים, אנחנו מבקשים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה עוד שאלה אחת לפני שאתה מסכם את הדיון.

משה גפני: אני לא מסכם, אני הולך להצביע.

אורלי לוי אבקסיס: אוקי, תיכף – שניה.

אורלי לוי אבקסיס: תפקידנו גם לבקר את ההתנהלות ומה קורה.

אורלי לוי אבקסיס: זה חלק מהתפקיד שלנו, זה מוגדר לנו לפי התקנון ולפי החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כחברי כנסת צריכים גם לבקר.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר והייתי גם בוועדת הכלכלה עם שר השיכון אז השארתי פה גם את אחת העוזרות שלי והיא אמרה לי דבר מזעזע, שמנכ"ל פרזות טען בדיון שנכון שהכסף צבוע לרכישת דירות, אבל הרגולטור – הוא לא רצה להגיד בדיוק מי – מאיים לא לעשות כך, בניגוד להחלטת ממשלה.

<ניסים סלמן: היסטוריה, היסטוריה.

<ניסים סלמן: עזבי, זה לא - - -

משה גפני: הוא לא אמר כך.

משה גפני: לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רק רוצה לבדוק.

אורלי לוי אבקסיס: נכון או לא נכון?

משה גפני: לא, התשובה לא.

משה גפני: הוא לא אמר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הוא זה שאמר, אז שיגיד לי הוא לא.

<גלעד בר אדון: כשנשאלתי למה במשך כל השנים לא עשינו שימוש בכספים, אז לא נעשה שימוש בכספים מאחר וכשהדירקטוריון כל פעם ניסה לרכוש דירות הרגולטור עצר אותו ואמר לו לא - - - את הכספים.

<גלעד בר אדון: זה נכון לגבי - - -

<קריאות: זה היה בעבר.

<קריאות: זה לא קשור.

אורלי לוי אבקסיס: זה מאוד קשור כי זה מעיד על הרצון פה לחסל את הדיור הציבורי.

משה גפני: אבל את זה את יודעת גם מבלי שהוא יגיד.

אורלי לוי אבקסיס: רציתי לברר בדיוק מה שנאמר.

משה גפני: 15 שנה לא רכשו דירות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו כשאני יודעת - 130 מיליון שקל צבועים רק לפתרונות דיור, נקודה.

מיקי לוי: עוד הערה משפטית.

מיקי לוי: היועצת המשפטית, אני מבקש שהדירקטוריון יאשר בישיבתו רכישה של 130 מיליון.

<ניסים סלמן: הדירקטוריון אישר.

<יוסי חביליו: לא.

<יוסי חביליו: ב-55 הוא אישר - - -

<ניסים סלמן: לא נכון, לא נכון.

<ניסים סלמן: די כבר עם השטויות האלה.

משה גפני: לצאת החוצה.

מיקי לוי: רגע.

משה גפני: רגע, שניה.

משה גפני: לצאת החוצה, בבקשה.

<ניסים סלמן: אושר, אושר.

משה גפני: ניסים, להפסיק עם זה.

משה גפני: אני מבקש לצאת החוצה.

משה גפני: נסים, אני מבקש לעצור.

אורלי לוי אבקסיס: אז תעבירו לנו את ה - - -

משה גפני: אורלי, אני מבקש.

מיקי לוי: העתק של ישיבת הדירקטוריון, זה מה שאני מבקש.

משה גפני: מיקי.

משה גפני: אני מבקש לצאת החוצה, זה לא הפקרות פה.

משה גפני: (מר יוסי חביליו יוצא מחדר ועדת הכספים)

מיקי לוי: רק את העתק הדירקטוריון, בסדר?

משה גפני: בסדר.

מיקי לוי: בבקשה, אני אודה לכם.

משה גפני: אני מבקש מחברי הוועדה לאשר את ההסכם הזה, את הבקשה של רשות החברות הממשלתיות לגבי ההפרטה, כפוף לכל התנאים שנאמרו כאן.

משה גפני: ההפרטה הזו תיכנס לתוקף רק אחרי חתימת הסכם עם העובדים.

משה גפני: אני מבקש.

משה גפני: הרי הכול נגמר - -

מיקי רוזנטל: מאחר ואין חילוקי דעות.

משה גפני: - - ואין חילוקי דעות, תחתמו על ההסכם.

משה גפני: זה לא הולך עם מינהל הגמלאות, זה כפוף להסכם עם העובדים.

אורלי לוי אבקסיס: ושיעבירו לוועדה את הנאמן.

מיקי לוי: ואת הפרוטוקול של הדירקטוריון של 130 מיליון.

משה גפני: טוב.

משה גפני: מי בעד אישור ההסכם ירים את ידו?

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: אין.

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: אין.

משה גפני: בעד – פה אחד

משה גפני: ההסכם אושר.

אורלי לוי אבקסיס: בתנאי שמעבירים את כל - - -

משה גפני: אני מגיש רביזיה עד חתימת ההסכם עם העובדים.

<ליאת בראשי: תודה רבה, אדוני.

משה גפני: ברגע שייחתם ההסכם עם העובדים אני מסיר את הרביזיה.

אורלי לוי אבקסיס: אז גם אני רוצה רביזיה כדי לראות - - -

מיקי לוי: גם אני רוצה רביזיה כדי לראות את הזה של הדירקטוריון ואת הנאמן.

משה גפני: אז תסמוך על הרביזיה שלי.

משה גפני: הוא יביא - - -, זה בסדר.

מיקי לוי: אני סומך עליך.

אורלי לוי אבקסיס: אז תאשר לי גם את הרביזיה כי אני רוצה - - -

משה גפני: אני מגיש רביזיה בשמכם.

מיקי רוזנטל: אם היית בא אליי לפני שלוש שנים היינו מסדרים לך את זה קודם.

משה גפני: - - - ותביא את הזה של הנאמנות, מה שהחברים ביקשו.

מיקי רוזנטל: תבוא תדבר אתי, אני אסגור עניינים יותר מהר.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, שהנאמן לא יהיה פרזות או - - -

משה גפני: תודה רבה.