ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 408, 2016-07-06 09:30

משה גפני: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים, היום הישיבה תהיה קצרה יותר.

משה גפני: הנושא: קשיים בהשגת ביטוח חיים לנוטלי משכנתאות על-ידי נכי צה"ל ולבעלי מוגבלויות אחרים.

משה גפני: הנושא הזה התחיל עם מכתב שקיבלתי מחיים בר, יושב-ראש ארגון נכי צה"ל.

משה גפני: במכתב נאמר שנכי צה"ל, במקרה הזה, נתקלים בקושי בקבלת משכנתאות, בקבלת ביטוח.

משה גפני: אני קיבלתי תשובות מרות בר ומחיים בלומנבלט, שהוא ראש מטה שר הביטחון שאין כמעט פניות בעניין הזה.

משה גפני: קארין, את רוצה לפתוח את הדיון?

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: אני מאפשר לחברת הכנסת קארין אלהרר, יושבת-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

משה גפני: בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה ממש על קיומו של הדיון.

קארין אלהרר: אדוני, מדובר במצב מאד בעייתי.

קארין אלהרר: אנשים עם מוגבלויות, ולא משנה ממה נוצרה המוגבלות, מוצאים את עצמם מנועים מליטול משכנתה, הגם שלעתים יש להם יכולת החזר.

קארין אלהרר: לפעמים קורים נסים, אנשים מצליחים להשתלב בשוק התעסוקה, להרוויח שכר ראוי ולקחת הלוואה לצורך רכישת דירה.

קארין אלהרר: למה יש מניעה?

קארין אלהרר: כי בעת נטילת המשכנתה אתה צריך לעשות ביטוח חיים וחברות הביטוח מסרבות לבטח.

קארין אלהרר: הן אומרות שאנשים גם מוגבלות, חיים, אולי זה משהו שלא יהיה להם ולכן אנחנו לא נעשה להם ביטוח חיים.

קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין את הסוגיה הזאת.

קארין אלהרר: יש דבר אחד שכולם שוכחים – מה זה משכנתה?

קארין אלהרר: משכנתה זו הלוואה כשהמשכון הוא על הדירה, הנכס שאני רוכשת הוא העירבון של הבנק שאני אוכל להחזיר את ההלוואה.

קארין אלהרר: ואם לא, יוכל הבנק בדרכים כאלה ואחרות, אחרי הליכים משפטיים, לממש את הדירה.

קארין אלהרר: באים הבנקים ואומרים: לא, לא נעים לנו לפנות אנשים מדירתם.

קארין אלהרר: ומה יקרה עם היורשים?

קארין אלהרר: אם האדם יילך לעולמו, חלילה וחס, ואנחנו נצטרך לפנות את היורשים.

קארין אלהרר: ראה, אדוני, אי אפשר להחזיק בחבל בשני הקצוות שלו.

קארין אלהרר: מדינת ישראל אשררה וחתמה על האמנה הבינלאומית בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: זאת אמנה שנחתמה באו"ם ב-2006.

קארין אלהרר: יש מודלים שונים שאני הצעתי בשיחות עם הפיקוח על הבנקים ועם הפיקוח באגף שוק ההון.

קארין אלהרר: יש את המודל הצרפתי ויש את המודל הבריטי, אבל אני הגעתי למבוי סתום.

קארין אלהרר: כשאני פונה לחברות הביטוח הן אומרות לי: זה לא אנחנו, לנו אין בעיה.

קארין אלהרר: ברור שאנחנו לא יכולים לבטח אנשים עם מוגבלות ואת צריכה ללכת לבנקים.

קארין אלהרר: כשאני הולכת לבנקים הם אומרים: לא, אנחנו לא הבעיה.

קארין אלהרר: חברת הביטוח היא הבעיה.

קארין אלהרר: אני מוצאת את עצמי הולכת ממשרד למשרד, מעניין לעניין באותו עניין ותשובה אין.

קארין אלהרר: אני הגשתי הצעת חוק בעניין הזה וגם אדוני היושב-ראש חתום עליה.

קארין אלהרר: הצעת החוק בעצם מתקנת את חוק הבנקאות, שירות ללקוח, ובאה ואומרת דבר פשוט: בנק לא יסרב לבקשה לנטילת משכנתה, כמובן אחרי שנעשו הבדיקות הכלכליות כי אף אחד לא רוצה להיכנס לבוץ כלכלי.

קארין אלהרר: הצעת החוק עלתה לדיון בפעם הראשונה ב-21 באוקטובר 2015 וכבר עברו אי אלו חודשים.

קארין אלהרר: אני אומר לך, אדוני, שבאמת מגיעים אליי ללשכה סיפורים.

קארין אלהרר: אתן לך את הסיפור האחרון – בחור בן 30, הסובל מניוון שרירים קשה מאוד שעובד בהיי-טק.

קארין אלהרר: הוא מרוויח שכר נאה ושואל: למה שאני אחיה בשכירות כל חיי?

קארין אלהרר: אני רוצה קורת גג ושלא יפנו אותי כל פעם שבעל הדירה רוצה את הדירה שלו.

קארין אלהרר: בסופו של דבר אני רוצה מקום שבו אני אוכל לעשות את ההתאמות הנדרשות לי.

קארין אלהרר: יהיה לי מקום קבע ולמה אני צריך להיטרטר?

קארין אלהרר: אבל לא, הוא לא מצליח לקבל הלוואה.

קארין אלהרר: זה נשמע לי בלתי סביר, זה נשמע לי לא הגיוני, זה נשמע לי אפילו קצת רשעות מצד הגורמים.

קארין אלהרר: הרי בסוף באמת מדובר בפלח אוכלוסייה קטן יחסית.

קארין אלהרר: הרי רובם לא מצליחים אפילו להגיע לזה.

קארין אלהרר: נראה לי גם לא הגיוני למנוע מאנשים שכן יכולים.

קארין אלהרר: אני עומדת על הבדיקה הכלכלית מצד הבנקים, אבל המצב כרגע הוא שהם נעדרי יכולת ולא בגלל מצבם הכלכלי.

קארין אלהרר: הייתי מבקשת לשמוע תשובות רציניות ולא לזרוק את היתוש הזה ממשרד למשרד.

קארין אלהרר: באמת תשובות ענייניות.

קארין אלהרר: הגיע זמן לשים סוף לאיוולת הזאת.

קארין אלהרר: העדר היענות של הבנקים וחברות הביטוח הוא לא אחר מאשר הפליה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: אני מסכים עם כל מילה שאמרת.

משה גפני: צריך תמיד למצוא את האיזונים – בבנק ישראל קוראים לזה "שמירת היציבות של הבנקים" – לבין המציאות הריאלית שבה יש פלח באוכלוסייה שצריך לעזור לו ומקשים עליו.

משה גפני: אין לו היכולת להתמודד עם הבעיות האלה ותמיד שאלת האיזון היא הקובעת.

משה גפני: באיזון בין – לא נעים לפנות מהדירה לבין לא לתת משכנתה והוא יישאר ברחוב או יצטרך לשלם שכירות כל הזמן, ההבדל גדול מאד.

משה גפני: אני לא רוצה לעשות השוואה, אבל בסדום ועמורה גם עשו חישוב כלכלי.

משה גפני: הם לא היו רשעים ככה סתם.

משה גפני: הם עשו חישוב כלכלי ובחישוב הכלכלי אסור היה להכניס אורחים.

משה גפני: באיזון כלכלי צריך תמיד לדעת מה עומד מול מה.

משה גפני: צריך לדעת לא להגזים לצד הזה ולא לצד הזה.

משה גפני: בסיפור של הנכים הגזימו לצד אחד.

משה גפני: אני מקדים את הדיון, אבל כפי שזה נראה על פניו, זה נראה לא טוב.

משה גפני: אגב, גם בתשובות שאני קיבלתי לגבי נכי צה"ל, נאמר לי שאין בעיה אבל לא היו בקשות למעט שתיים.

משה גפני: זאת אומרת, הם לא מתעלמים מהעובדה שצריך לסייע להם.

קארין אלהרר: הם יודעים שהם יסורבו, אז למה להגיש בכלל?

משה גפני: לכן אני מקיים את הישיבה הזאת בה אנחנו רוצים לברר.

משה גפני: נתחיל עם ארגון נכי צה"ל.

משה גפני: בבקשה.

<דניאל בן אבו: קודם כל, כל מילה שאמרה קארין היא דבר דבור על אופניו.

<דניאל בן אבו: ללא ספק, גם אם זה היה שולחן לנכים כללים או נכי תאונות דרכים, הייתי שמח וגאה לעמוד פה לימינם עד אשר ייגמר העניין הזה.

<דניאל בן אבו: אני רק אומר שהמדינה, שלצערי מייצרת נכים כתוצאה ממלחמות ומפעולות איבה, צריכה לחשוב שאולי צריכה להיות הפליה הפוכה ולתת אפשרויות יותר גדולות במקרה הזה.

<דניאל בן אבו: מתוך פצועי "צוק איתן", הצעירים שהולכים להתחתן עכשיו – יש לי מקרים לא בודדים אלא עשרות – באים אליי ואומרים לי: אני משלם משכנתה 4,000 שקל ורוצים ממני ביטוח בגובה 2,000 שקל.

<דניאל בן אבו: אני רוצה להבין, אם אני נכה ואני עולה לאוטובוס, הנהג יגיד לי לשלם יותר כי אני נכה?

<דניאל בן אבו: זה הזוי.

<דניאל בן אבו: אני חושב שלא מדובר במספרים גדולים, שימוטטו את הבנקים ואת הרווחים שלהם.

<דניאל בן אבו: מדובר בחברה שלנו.

משה גפני: מה אתם מבקשים?

<דניאל בן אבו: מה זה הצהרת בריאות?

<דניאל בן אבו: קורה שנכים לא ממלאים אותה או אפילו הסוכן עוקף אותה בדרך כלשהי, ואם קורה משהו, חלילה, יוצא שהוא שילם ביטוח חיים אבל לא היה לו ביטוח למשכנתה.

<דניאל בן אבו: במקרים האלה נכון לדעתי לבקש הצהרת בריאות, אבל היא לא צריכה להיות תנאי סף.

<דניאל בן אבו: המדינה הרי חושבת בצורה גלובלית ויש את נושא יציבות הבנקים.

<דניאל בן אבו: שם אתה נותן רשת ביטחון.

<דניאל בן אבו: אתה לא מחפש את ההגנה של הסיכון הכלכלי שלך אצל 300-200 נכים, שמשכנו את החיים שלהם, ואני מדבר בשם ארגון נכי צה"ל.

<דניאל בן אבו: אותו נכה שממשכן את החיים שלו כדי לשמור על המדינה, למחר לא יכול לקבל משכנתה.

<דניאל בן אבו: זה הזוי ויש לי מקרים רבים.

<שי פרבר: אם יורשה לי, אדוני, אני מבקש להוסיף כמה דברים.

<שי פרבר: הטענה שלנו היא טענה פשוטה.

<שי פרבר: המדינה יצרה את הנכות הזאת ולכן המדינה צריכה להיות אחראית על הנושא הזה מקצה לקצה.

משה גפני: הוא אמר את זה.

משה גפני: חשוב לי יותר לשמוע עכשיו תשובות.

<רות פרמינגר: אני רוצה להקדים ולהגיד משהו.

<רות פרמינגר: זה שאדם נכה לא הופך אותו להיות נחות.

<רות פרמינגר: הבחור שדיברה עליו חברת הכנסת קארין אלהרר הוא עובד היי-טק ודי בטוח שהוא מרוויח הרבה יותר מהרבה אנשים בריאים במאה אחוז.

<רות פרמינגר: אנחנו מדברים על משכנתה כשיש לבנקים בטוחה מאד מאד חזקה, שאיננה שנויה במחלוקת.

<רות פרמינגר: הבטוחה היא הנדל"ן ולכן, הבקשה להצהרת בריאות היא תוספת.

<רות פרמינגר: אני לא מדברת על אדם שיש לו, חלילה, עוד חודשיים-שלושה לחיות.

<רות פרמינגר: אני מדברת על אנשים נכים.

<רות פרמינגר: אצלנו בארגון כ-200 אנשים נמצאו במצוקה והארגון עוזר להם.

משה גפני: בסדר, אבל אנחנו לא עושים עכשיו יחסי ציבור.

משה גפני: כמה יש כאלה שביקשו משכנתה וסורבו?

משה גפני: זאת השאלה.

<רות פרמינגר: אתה מדבר על משהו מלכתחילה.

<רות פרמינגר: אבל יש גם מצבים שבהם אנשים הלכו ברחוב, נפגעו בפיגוע וגם הם לא יכולים להחזיר.

<רות פרמינגר: גם הם נמצאים במצוקה.

משה גפני: אנחנו מדברים על כאלה שמסורבים עקב נכותם.

משה גפני: זה נושא הדיון.

<רות פרמינגר: נכון.

<רות פרמינגר: אני שוב חוזרת ואומרת שאדם נכה הוא לא אדם נחות.

משה גפני: תודה.

משה גפני: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: יישר כוח לחברת הכנסת קארין אלהרר שמעלה את הדיון הזה.

משה גפני: את הדיון אני העליתי.

רחל עזריה: סליחה, סליחה, יישר כוח לכבוד היושב-ראש.

משה גפני: זה בסדר, בלעדיה אני לא זז.

רחל עזריה: יישר כוח ליושב-ראש ולקארין אלהרר.

משה גפני: היא קיימה על זה דיון והנושא הזה באמת מציק.

משה גפני: אצלי זה התחיל מפנייה של ארגון נכי צה"ל.

משה גפני: פניתי לאגף השיקום ופניתי לשר הביטחון וקיבלתי תשובה שבעצם אין בעיה.

משה גפני: למה אין בעיה?

משה גפני: מכיוון שיש רק שתי פניות והם יטפלו בהן.

משה גפני: כשהייתי אתם בקשר התברר שכמו שקארין אמרה, אנשים לא פונים בכלל משום שהם חוששים להיות מסורבים.

משה גפני: בבקשה.

רחל עזריה: אני מאד מכירה את התופעה שבה אנשים לא פונים כי הם מסורבים.

רחל עזריה: זה קרה לנו גם עם הנושא של בעלי חשבונות מוגבלים.

רחל עזריה: גם דיברנו על זה פה ויושבת פה עודדה.

רחל עזריה: אנשים חושבים שלא מגיע להם אז הם לא פונים, או שהם באים והבנק מסרב והם לא יודעים מה לעשות עם זה.

רחל עזריה: לכן, חשוב מאד לזהות ולשנות ולכן חשוב שהשינויים יהיו מאד ברורים ובהירים.

רחל עזריה: לא חצאי שינויים כי רק ככה הציבור מבין שהמצב השתנה, למרות שאצלכם זה קצת יותר קל כי יש ארגונים שיכולים לדברר את המידע.

רחל עזריה: אני חושבת שהשינוי הגדול שקורה פה הוא שאם בעבר אדם שנפגע, הרפואה הייתה במקום אחר לגמרי ולכן לא הניחו שאנשים יאריכו חיים וכן שאנשים יוכלו להתפרנס כמו שצריך.

רחל עזריה: אבל המציאות הרפואית השתנתה מקצה לקצה ואז אנחנו בעצם צריכים להתאים את החקיקה למצב שקורה היום בפועל.

רחל עזריה: אנשים היום יכולים לעבוד ולקיים חיים מלאים ולהתפרנס בכבוד, להקים משפחה וגם לחיות חיים ארוכים וטובים.

משה גפני: וגם אם לא, הוא צריך לקבל משכנתה.

רחל עזריה: נכון, לא משנה מה כל אחד יכול, אבל אני אומרת שהמצב בפועל השתנה בגלל השינוי ברפואה ועכשיו אנחנו צריכים להתאים את החוק ולשנות אותו, ולא להישאר עם העבר.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אבנר, בבקשה.

<אבנר: בנוסף לכל מה שאתם אומרים פה, יש נכים כלליים שלא עובדים ואין להם הכנסה קבועה.

<אבנר: המצוקה שלהם יותר גדולה כשנכה עומד לרכוש דירה ומחייבים אותו לעשות ביטוח חיים.

<אבנר: אבל חברת הביטוח לא עושה כי הוא לא מתפרנס אלא מקבל קצבת נכות.

<אבנר: מקצבת הנכות הוא מפריש את הסכומים עבור המשכנתה.

<אבנר: מה גם, לפעמים משרד השיכון מתערב ברכישת דירות ונותן את הזכות לנכה לרכוש דירות.

<אבנר: הנכה לא יכול לרכוש דירה כי הוא לא יכול לעשות ביטוח חיים.

משה גפני: זה הנושא.

<אבנר: הוא לא עובד.

<אבנר: אמרו שיש נכים שעובדים, אבל יש גם נכים שלא עובדים.

משה גפני: אבנר, את זה אנחנו הולכים לברר עכשיו.

<אבנר: כמה שנים אתה מכיר אותי?

משה גפני: הרבה מאד.

<אבנר: אני חי, נכון?

<אבנר: ביטוח חיים לא רוצים לעשות לי.

<אבנר: מה אתה אומר?

משה גפני: תהיה בריא.

משה גפני: תכף נשמע את חברות הביטוח, למה הן לא רוצות לעשות לך ביטוח חיים.

<אבנר: כי אני אמות יום אחד.

רחל עזריה: אל תדאג, זה משותף לכולנו.

רחל עזריה: כולנו לא נהיה פה לנצח.

משה גפני: דורון, בבקשה.

<דורון: אני נמצא היום בסיטואציה שאני צריך לקבל משכנתה.

<דורון: הבנק הסכים לתת לי הלוואה די גדולה, אבל אמרו לי: תעשה ביטוח.

<דורון: באתי לעשות ביטוח ואף חברה לא רצתה לבטח אותי בגלל הגיל ובגלל הנכות.

<דורון: בסוף מצאתי חברה שמוכנה לבטח אותי וביקשו ממני כ-2,500 שקל כל חודש.

<דורון: אתה לוקח משכנתה ואתה משלם משכנתה נוספת לחברות הביטוח.

<דורון: אני גם נכה פעולות איבה, גם פוליו וגם תאונות עבודה.

<דורון: יש לי יכולות לשלם את המשכנתה, אבל בטח לא לשלם סכומים כאלה גבוהים לביטוח רק בגלל שאני מוגבל.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברות הביטוח, מי נמצא כאן?

<רפי דורפמן: אני רוצה קצת לתאר בקיצור איך הדבר הזה עובד, כדי שכולנו נהיה על אותו קו מבחינת ההבנה.

<רפי דורפמן: בנקים למשכנתאות, כמו שאנחנו יודעים, דורשים ביטוח חיים.

<רפי דורפמן: אני לא מכיר חוק שמחייב אותם לדרוש ביטוח חיים ומן הסתם זאת החלטה פנימית שלהם וכך המערכת עובדת.

<רפי דורפמן: השיקולים שלהם הם השיקולים שלהם.

<רפי דורפמן: אותם פונים למשכנתה מגיעים, בין אם זה בהפניית הבנקים או ישירות מהבנקים לחברות הביטוח, על מנת לרכוש את רכיב ביטוח החיים ולמעשה מתחיל תהליך של הצטרפות, שכולל מילוי שאלון כללי והצהרת בריאות שזה עתה הוזכרה כאן.

<רפי דורפמן: במקרים בהם אדם הוא בריא עם גבולות רחבים קצת יותר, הוא יתקבל בתנאים רגילים שמשמעותם התנאים שבהם החברה מקבלת - - -

משה גפני: מה הממוצע שאדם משלם לחודש לביטוח חיים?

<רפי דורפמן: זה מאד משתנה בין אדם בן 25 לאדם בן 65.

משה גפני: ממוצע.

<רפי דורפמן: אני לא יודע.

<רפי דורפמן: זה גם שונה בין חברות הביטוח.

משה גפני: בערך, על איזה סדרי גודל אנחנו מדברים.

משה גפני: אני פשוט רוצה לדעת מה הפער בין אדם שאיננו נכה לאדם נכה.

<רפי דורפמן: כשיש תוספות חיתום רפואיות, יש חברות שידרשו 50% יותר על מחיר סטנדרטי ויש חברות שידרשו אולי גם 200%.

<רפי דורפמן: זה תלוי באינפורמציה הרפואית שמונחת מולם ובמדיניות החיתום של כל חברה וחברה.

<דניאל בן אבו: לא, כבוד היושב-ראש, זה הרבה יותר.

<דניאל בן אבו: זה 10 שקלים על כל מאה אלף שקל.

משה גפני: אנחנו מעלים פה השגות לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני אפילו הייתי הולך לחקיקה.

משה גפני: כשחברות הביטוח לוקחות בחשבון כל מיני סיכונים, זה בסדר.

משה גפני: אבל לוקחים למעלה מ-50% ממה שלוקחים מאדם רגיל?

משה גפני: זה נשמע רע.

<רפי דורפמן: אני רוצה להתייחס לזה.

<רפי דורפמן: עובדתית חייבים לשים את הדברים על השולחן.

<רפי דורפמן: חברות הביטוח רוצות להרוויח כסף ולכן הן עושות מאמצים עילאיים מבחינתן - -

קארין אלהרר: לעשות כסף.

<רפי דורפמן: אגב, זאת לא מילה גסה.

<רפי דורפמן: תעשי לי טובה, אל תמשכי אותי לכיוון הזה כי אני לא שם.

<רפי דורפמן: זה נשמע יפה, אבל אני ממש לא שם.

<דניאל בן אבו: אבל הגעת יפה לשם.

משה גפני: אני רוצה לשמוע אותך, רק אם אפשר בקצרה ולתמצת את הדברים.

משה גפני: נסיק לעצמנו את המסקנות.

משה גפני: אנחנו נבחרנו לכנסת כדי לדאוג לחברה.

<רפי דורפמן: חברות הביטוח מאד אוהבות לבטח, ולכאן חתרתי.

<רפי דורפמן: הן מאד לא אוהבות לדחות אנשים לביטוח ועושות את מרב המאמצים על מנת לחקור.

<רפי דורפמן: אם יש תוספת רפואית, התוספת הרפואית תמיד עדיפה על-פני דחייה מוחלטת מביטוח.

<רפי דורפמן: לשם כך נולד הטולרנס.

<רפי דורפמן: האם זה הרבה או מעט?

<רפי דורפמן: זאת תחרות של שוק ואני מניח שיהיו חברות עם מדיניות כזאת או אחרת.

<רפי דורפמן: אני לא חושב שהביטוח כאן הוא האישיו של המשכנתה.

משה גפני: בסדר, אני מבין.

משה גפני: יש לכם ארגון של חברות הביטוח שמאגד את כולם?

<רפי דורפמן: לא, לא במובן של קובע מדיניות.

<רפי דורפמן: הארגון הזה מתייחס לחקיקה, כמו שאנחנו נפגשים בתחום הפנסיוני וכך הלאה.

<רפי דורפמן: הוא לא מתערב לחלוטין בעניין של - - -

משה גפני: אני מעלה רעיון, ואמרתי את זה לחברותי כאן קודם, האם אתם יכולים לקבל על עצמכם בדיון ביניכם שנכים לא יקבלו הצעות לביטוחים – אתם מעוניינים לבטח את כולם, כפי שאמרת – שהן יותר מ-50% מהרגיל, המקביל שלו בגיל, המקביל שלו בסיכונים אחרים.

משה גפני: שהביטוח לא יעלה יותר מ-50% עקב נכותו.

משה גפני: אם תקבלו החלטה כזאת וולנטרית, זה מתאים למדיניות של שוק חופשי.

משה גפני: אתם מקבלים החלטה, וזה בסדר, היא גם החלטה מוסרית, ערכית, מצפונית וכו'.

רחל עזריה: היא גם מתאימה לשינוי הרפואי.

משה גפני: במידה ולא, אני מבקש שתאמר שאתם לא יכולים לקבל החלטה כזאת ואנחנו נשקול חקיקה.

משה גפני: אני חושב שתפקידו של המחוקק בעניין הזה לא להתערב בתוך הנושאים הפנימיים של חברות הביטוח בגלל שוק חופשי והכול, אבל נקבע מדיניות שנכה, גם בעקבות ההתפתחות הרפואית – אנחנו מאחלים לכולם אריכות ימים וכו'.

משה גפני: אין ויכוח שיש היום שוני גדול בין מה שהיה לפני כמה שנים לבין מה שיש היום, כפי שאמרה חברת הכנסת רחל עזריה.

משה גפני: זה ברור לגמרי.

משה גפני: אבל גם הנושא המוסרי הזה, אם אתם יכולים לקבל החלטה.

משה גפני: אם אתם לא יכולים לקבל החלטה, נשקול.

משה גפני: אני לא מבטיח שנחוקק חוק אבל נדבר בעינינו אולי לעשות חקיקה בעניין.

משה גפני: אני רוצה תשובה, לא עכשיו, כמובן.

<רפי דורפמן: ברור.

<רפי דורפמן: אני לא יכול לתת תשובה עכשיו.

<רפי דורפמן: רשמתי לפניי ואני בהחלט אעלה את זה בפני מי שצריך.

<רפי דורפמן: רציתי להוסיף עוד נקודה אחת, שחברת ביטוח או חברות ביטוח עושות לעצמן ביטוחי משנה בחלק מהמקרים.

<רפי דורפמן: כלומר, חלק מהסיכון מועבר לחברות ביטוח בחו"ל מתוקף היציבות ויש לזה גם השלכות.

<רפי דורפמן: ההשלכות הן בדרך כלל בעובדה שאותה חברה שנוטלת את הסיכון, היא זאת שבין היתר תדרוש תוספות כספיות.

משה גפני: זה לא מענייננו.

משה גפני: מר דורפמן, אנחנו עדיין לא שם.

משה גפני: אני לא ממהר בחקיקה.

<רפי דורפמן: לא, לא דיברתי על חקיקה.

משה גפני: כל אחד והצרות שלו.

משה גפני: את הצרות שלכם תשמרו לעצמכם, את הצרות שלנו אנחנו שומרים לעצמנו.

משה גפני: אני מבקש תשובה.

משה גפני: אני לא רוצה ללכת לחקיקה, אני רוצה שזה ייעשה על-ידיכם.

משה גפני: משרד הביטחון, בבקשה.

<פזית אשל ענבל: אנחנו נתקלנו באמת רק בבעיות מועטות ויכול להיות שיש נכים שמראש לא פונים לעשיית המשכנתה.

משה גפני: מה עשיתם עם הבעיות המועטות?

<פזית אשל ענבל: אנחנו לא הצלחנו לפתור אותן כי אין לנו הטבה שיכולה לבוא ולסייע בתשלום ביטוח החיים הזה.

<פזית אשל ענבל: היום גם אין לנו בכלל אפשרות להגדיל ולשנות הטבות.

<פזית אשל ענבל: הסכום, ברור לנו שהוא מאוד גבוה וכמו שנאמר קודם - - -

משה גפני: מה זה "הסכום מאוד גבוה"?

משה גפני: הם לא יכולים לקחת משכנתה.

משה גפני: הם לא יכולים לרכוש דירה.

<פזית אשל ענבל: הסכום שנדרש מהנכים.

משה גפני: את מדברת כאילו יש פה איזו בעיה של ביטוח חיים בסכום גבוה.

משה גפני: זאת לא הבעיה.

משה גפני: הבעיה היא שנכה צה"ל לא יכול לרכוש דירה בגלל שהוא לא יכול לקבל משכנתה.

משה גפני: אתם צריכים לדאוג להם.

<פזית אשל ענבל: יש מקרים שהוא יוכל לקבל משכנתה, רק שביטוח החיים שהוא יצטרך לשלם הוא מאד מאד גבוה.

משה גפני: אז הוא לא יכול, נו מה?

<דנית בוסקילה: מערכת הביטחון לא מתערבת.

משה גפני: רבותי, המשמעות של העניין היא שמשרד הביטחון משאיר שני אנשים שהוא שלח אותם למלחמה, הם חזרו נכים והם לא יכולים לרכוש דירה בגלל הנכות שלהם.

משה גפני: שני אנשים.

משה גפני: אני חושב שיש הרבה, אבל שני אנשים אתם אומרים.

משה גפני: כך כתבתם לי במכתב.

משה גפני: מה אתם עושים אתם?

משה גפני: הם לא יכולים לשלם ביטוח חיים 2,000 או 2,500 שקל לחודש.

משה גפני: אין להם מציאות כזאת.

משה גפני: גם ככה הם מתקשים בפרנסה.

משה גפני: משרד הביטחון צריך להיכנס לעניין בכל הכוח.

משה גפני: את מדברת מאד בעדינות.

משה גפני: משרד הביטחון הוא אחד המשרדים החזקים במדינה ואני ראיתי פה מלחמה שהם ניהלו נגד משרד האוצר וניצחו.

רחל עזריה: אני ראיתי איזו מלחמה הם ניהלו כדי שהמרססים - - -

משה גפני: עם המרססים את יודעת איזו מלחמה היית פה?

משה גפני: אני הייתי צריך בשביל זה את הוועדה המשותפת.

רחל עזריה: על זה הם ניהלו מלחמה, האם המרססים נגד ג'וקים יהיו באחריות הצבא או באחריות זה?

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: משרד הביטחון צריך להיכנס לעניין.

משה גפני: אני לא הולך להרפות מהעניין הזה.

משה גפני: משרד הביטחון הוא הגורם המרכזי על נכי צה"ל – אני לא מדבר על נכים בכלל – שזה משרד הרווחה והביטוח הלאומי.

משה גפני: בנכי צה"ל.

משה גפני: שני אנשים, אז מה?

משה גפני: שני אנשים לא צריכים שיהיה להם איפה לגור?

משה גפני: משרד הרווחה, בבקשה.

<דניאל כץ: האמת היא שנשלחנו ממש ברגע האחרון.

משה גפני: הרגע האחרון היה ביום רביעי שעבר.

<דניאל כץ: אוקיי.

<דניאל כץ: ולא ממש למדנו לעומק את הסוגיה.

משה גפני: ללמוד זה דבר חשוב, אבל ביום רביעי שעבר קיבלתם הזמנה.

<דניאל כץ: לא הספקנו להביא נתונים או לומר איזושהי אמירה.

משה גפני: הנכים בעניין הזה של המשכנתאות נמצאים בתת-תקצוב, בתת-התייחסות.

משה גפני: בושה הדבר הזה.

משה גפני: היות והבנק מכריח את הנכה לעשות ביטוח חיים, אין לו הכסף לעשות את זה והוא לא מקבל דירה.

משה גפני: למה הוא לא יכול לרכוש דירה?

משה גפני: מפני שהוא לא יכול לקבל משכנתה.

משה גפני: הוא לא יכול לקבל משכנתה מכיוון שדורשים ממנו ביטוח חיים.

משה גפני: אני לא מבין למה.

משה גפני: למה לא דורשים ממנו ערבות על הדירה שהוא גר בה.

קארין אלהרר: אני רוצה לחדד עוד נקודה כדי להבין כמה אבסורד יש פה.

קארין אלהרר: אותם נכים, שהם מסורבי משכנתה, בסוף הם יהיו זכאים לדיור ציבורי.

קארין אלהרר: המדינה תצטרך לקנות להם דיור ציבורי.

משה גפני: בסוף.

קארין אלהרר: בסוף.

קארין אלהרר: בסוף של מי?

קארין אלהרר: אני לא יודעת, אבל לא משנה.

קארין אלהרר: בהגדרה, על פי הנהלים של משרד השיכון, הם זכאים לדיור ציבורי.

קארין אלהרר: למה?

משה גפני: נו, חלם.

משה גפני: משרד השיכון נמצא כאן?

משה גפני: כן, בבקשה.

<אפרת בן יהודה: חבל שנציגי משרד האוצר לא נמצאים כאן כי הממונה על הביטוח שם הוא, לדעתי - - -

משה גפני: אין העברות תקציביות אז הוא לא נמצא.

<אפרת בן יהודה: אני רוצה להגיד כמה מילים על העניין.

<אפרת בן יהודה: אני יושבת כבר הרבה שנים בוועדה להקלה בהחזרי משכנתה מכול הבנקים.

<אפרת בן יהודה: יש כמה סיבות לעניין הזה של ביטוח חיים.

<אפרת בן יהודה: נניח שבן זוג נפטר ונותרת בדירה משפחה.

<אפרת בן יהודה: ראשית, מאד בעייתי לבנקים לפנות את המשפחה הזו ולכן, מראש דורשים ביטוחי חיים כדי שבמקרים האלה ביטוח החיים יכסה את המשכנתה ולמשפחה הנותרת לא תהיה בעיה בהחזרים ולא נגיע בכלל למצב של פינוי.

משה גפני: למה את צריכה את משרד האוצר?

משה גפני: פתרת את הבעיה.

<אפרת בן יהודה: אני מציגה את הבעיה.

משה גפני: את המשרד שצריך להוביל את הנושא הזה שלאנשים יהיו דירות.

משה גפני: זה התפקיד שלכם.

<אפרת בן יהודה: כשאני יושבת בוועדה להקלה בהחזרי משכנתה ואנחנו רוצים לפתור לאנשים את הבעיה ולפרוס את החוב, אנחנו לא מסוגלים לעשות את זה כי בשביל לפרוס את החוב לשנים רבות יותר, הלקוח צריך להמציא ביטוח חיים.

<אפרת בן יהודה: רוב הלקוחות לא יכולים להמציא את זה ואנחנו נותרים עם ההחלטה הטובה והרצון הטוב לפריסה ולא מסוגלים לבצע את ההטבה שהוועדה בעצמה באה לעשות.

<אפרת בן יהודה: ברור לי שצריך להיות איזשהו פתרון.

<אפרת בן יהודה: אולי להיכנס לנעלי חברות הביטוח ולממן חלק מהעלות.

<אפרת בן יהודה: צריך להיות איזשהו פתרון.

משה גפני: להתנהג ביושר, בהגינות, במוסריות ובציבוריות.

משה גפני: איזה פתרון יש פה?

משה גפני: עודדה פרץ, בנק ישראל, בבקשה.

<עודדה פרץ: קודם כל אני אסביר את הרקע למה הבנקים מבקשים ביטוח חיים.

<עודדה פרץ: לפי ההוראות שלנו, בנקים רשאים לדרוש ביטוח חיים אגב משכנתה.

<עודדה פרץ: בפועל כל הבנקים דורשים את הבטוחה הזאת מכל הלווים.

משה גפני: למה צריך בכלל שזה יהיה צמוד לדירה?

משה גפני: אתם צריכים לתת הנחיה שכל מי שלוקח הלוואה, שיעשה ביטוח הלוואה.

משה גפני: שיעשה ביטוח, ישלם 3,000 או 5,000 שקל לחודש ותמורת ההלוואה שהוא מקבל, אם הוא לא יחזיר ייקחו מהביטוח.

משה גפני: למה צריך דירה?

משה גפני: למה צריך משכנתה?

משה גפני: את מבינה לאן אנחנו הולכים?

משה גפני: פעם – אני לא יודע אם את זוכרת, את אישה צעירה.

<עודדה פרץ: לא כל-כך.

משה גפני: פעם המדינה הייתה בעניין הזה.

משה גפני: היא הייתה נותנת משכנתאות מסובסדות, היא הייתה מלווה, היא הייתה נותנת מענקים לרכוש דירה במקומות מסוימים בארץ.

משה גפני: המדינה הייתה חלק מהעניין.

משה גפני: המדינה לאט-לאט יצאה מהנושא.

משה גפני: משרד האוצר הוביל מדיניות ומשרד השיכון היה משרד חלש שלא התמודד אתו והוא יצא מהעניין לגמרי.

משה גפני: עכשיו הגענו לדרגה שלישית.

משה גפני: עכשיו המדינה בעניין והיא אומרת: יש כאלה שהם חלשים, אל תיתנו להם הלוואות.

משה גפני: זה מה שאתם אומרים.

משה גפני: זה כבר השלב השלישי של המדיניות של סדום ועמורה.

משה גפני: נכים לא יוכלו לרכוש דירות.

משה גפני: למה?

משה גפני: מכיוון שאתם דורשים לעשות ביטוח חיים.

משה גפני: על מה ביטוח חיים?

משה גפני: יש דירה.

משה גפני: אני מתנצל שהשבוע כמה פעמים תקפתי את בנק ישראל.

משה גפני: אני אמור לדבר עם הנגידה ורק אמרתי לה שאני נכנס לישיבה אז אני אדבר אתה אחר-כך.

משה גפני: זה לא בסדר.

<עודדה פרץ: אני אשמח אם תיתן לי כמה דקות להסביר את המצב ואולי אני אצליח לשכנע אותך.

<עודדה פרץ: שוב, אני חוזרת ואומרת שבנק ישראל לא דורש ולא מחייב את הבנקים לעשות ביטוח חיים.

<עודדה פרץ: הוא מאפשר את זה ואומר שבנק רשאי לדרוש ביטוח חיים.

<עודדה פרץ: בפועל הבנקים דורשים.

<עודדה פרץ: מדוע הם דורשים?

<עודדה פרץ: אדוני יודע שהמדינה מאד מאד, במיוחד בוועדות האלה, מאד לא טולרנטית כלפי פינויים.

<עודדה פרץ: כלומר, ברגע שיהיה מקרה של נכה כזה, שיפנו את השארים שלו מהדירה יהיה דיון איך זה שבנק מפנה שארים של אדם נכה מדירה.

<עודדה פרץ: אני בטוחה.

<עודדה פרץ: כלומר, אי אפשר לאחוז את החבל משני הקצוות.

<עודדה פרץ: הדרישה לביטוח חיים מאפשרת לבנקים לתת הלוואות לאנשים בתנאים יותר טובים, לתת אותן לאנשים שיכולות ההחזר שלהם פחות טובות ויש את הבטוחה הנוספת הזאת מכיוון שהבטוחה של הדירה היא לא משהו שאנחנו רוצים שיממשו את הדירות האלה.

משה גפני: מה התשובה לגבי הנכים?

<עודדה פרץ: גם בתי המשפט, במקרים שבהם ניתנו משכנתאות ללא ביטוחי חיים, הייתה להם ביקורת קשה כנגד המקרים האלה.

<עודדה פרץ: אני רוצה לחדד משהו, אנחנו מדברים על נכים שיש פגיעה בתוחלת החיים שלהם.

<עודדה פרץ: מי זה הנכה הזה שאנחנו מדברים עליו?

<עודדה פרץ: יש נכים שהנכות שלהם לא פוגעת בתוחלת החיים שלהם.

קארין אלהרר: מי הם?

<עודדה פרץ: לא יודעת.

<עודדה פרץ: למשל נכים שיושבים בכיסא גלגלים.

<עודדה פרץ: הנכות הזאת לא פוגעת - -

קארין אלהרר: באמת?

קארין אלהרר: רוב המסורבים הם בכיסאות גלגלים, עודדה.

<עודדה פרץ: אז אם חברת ביטוח לא מבטחת נכה שהנכות שלו לא פוגעת בתוחלת החיים שלו, יש לזה הסדרים מצוינים בחוק שמחייבים אותה.

<עודדה פרץ: יש חוק איסור הפליה, שאומר שאסור להפלות אותם.

<עודדה פרץ: יש את חוק שוויון לבעלי מוגבלויות.

<עודדה פרץ: חבל שאין פה באמת נציגים מאגף ההון, שזה משהו שבתחום הטיפול שלהם.

<עודדה פרץ: יש ועדה שעוסקת בנושא הזה.

<עודדה פרץ: זאת הדרך לטפל בהם, לחייב את חברות הביטוח לבטח אותם ואסור להפלות אותם.

קארין אלהרר: סליחה, עודדה, זה לא מדויק.

<עודדה פרץ: זה לא התחום שלי.

קארין אלהרר: אני מכירה היטב ויושב כאן נציג מנציבות השוויון שיכול להסביר שעל-פי סימן ח' לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, חברות הביטוח עדיין יכולות לסרב אם הן מראות נתונים סטטיסטיים אקטואריים שזה פוגע בתוחלת החיים.

קארין אלהרר: אבל מה?

קארין אלהרר: חברות הביטוח, ובזה אני פונה אליך, נציג איגוד החברות, מסרבות.

קארין אלהרר: עכשיו לך תוכיח שאין לך אחות.

<עודדה פרץ: יש ועדה שזה התפקיד שלה.

קארין אלהרר: אבל הם לא עושים את עבודתם.

קארין אלהרר: סליחה.

<עודדה פרץ: אוקיי, אז יש דרך לטפל בזה.

<עודדה פרץ: החוק מטפל בזה.

<עודדה פרץ: אם הוועדה הזאת לא עושה את עבודתה, צריך לטפל בוועדה הזאת.

<עודדה פרץ: קיימנו כמה פגישות גם עם חברת הכנסת וגם במשרד המשפטים עם כל הגורמים הרלוונטיים.

<עודדה פרץ: מי שלדעתי חסר מאד בכל הפגישות האלה זה אגף התקציבים.

<עודדה פרץ: אנחנו חושבים שאם יחייבו את הבנקים לתת הלוואות לאנשים האלה ללא ביטוח חיים, זה עלול לפגוע בהם.

<עודדה פרץ: עלו בפגישות האלה כמה רעיונות, או של ביטוח פול, או של איזושהי קרן של המדינה, שתאפשר לתת ביטוחים לאנשים האלה.

<עודדה פרץ: הסכומים שאני שמעתי הרבה יותר נמוכים, כלומר מכפלה של 40 כפול שלוש.

משה גפני: אבל בשטח התוצאה היא - - -

<עודדה פרץ: ביקשנו כמה פעמים לראות את המקרים האלה בשטח.

משה גפני: משרד הביטחון, אתם תוכלו להעביר אליה את המקרים?

<עודדה פרץ: במקרה שהגיע אלינו אפשר היה לעזור בעזרת ערבות.

<עודדה פרץ: יש פתרון.

משה גפני: עודדה, אני לא מסיים את הדיון היום.

משה גפני: אני מבקש שתעבירו את המקרים לגברת פרץ מבנק ישראל.

משה גפני: אנחנו לא מסיימים ואני לא הולך להרחיב.

משה גפני: הנציבות, בבקשה, רצית להתייחס?

<ישראל הבר: רק רציתי להעיר שאני מתרשם שיש כאן

<ישראל הבר: בעיה שיש לה שלושה שותפים: הבנקים, המפקח על הביטוח והמדינה, בפרט משרד השיכון.

<ישראל הבר: אני לא בטוח מה הפתרון הנכון, אבל צריך ששלושת הגורמים האלה יתרמו את חלקם.

<ישראל הבר: עודדה הציעה ביטוח פול או קרן מדינה.

<ישראל הבר: אני חושב ששלושת הגורמים צריכים לתרום תקציבית לקרן הזאת או לפול הזה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: איתן, רצית משהו בעניין?

<רות פרמינגר: משפט קטן, אדוני.

<רות פרמינגר: המדינה קבעה חוק של ביטוח בריאות ממלכתי ומתוקף זה היא גם מפקחת על קופות החולים.

<רות פרמינגר: אני חושבת שברגע שהמדינה קבעה פנסיה חובה וסידרה לחברות הביטוח את העתיד שלהן, מהמקום הזה היא יכולה לבוא ולפקח עליהן ולא לתת להן לעשות מה שהן רוצות.

<דניאל בן אבו: אני חושש ממגמה שהולכת ומתפתחת, דווקא כשהבנק מקטין את הסיכון.

<דניאל בן אבו: זה הולך להתגבר.

משה גפני: תודה.

משה גפני: יש איזה גוף שרצה לדבר ולא נתתי לו?

משה גפני: אני מבקש לקיים ישיבה נוספת שאליה יבואו נציגים מאיגוד הבנקים, שהוזמנו.

משה גפני: גם להזמין את אגף שוק ההון, שהם המפקחים על הביטוח.

משה גפני: כולם הוזמנו, אגב, לישיבה הזאת והם לא באו.

משה גפני: כנראה לא מעניינים אותם כל-כך הנכים, או שהם סתם בחופש.

קארין אלהרר: איך הם מרשים לעצמם לזלזל בוועדות כנסת?

משה גפני: הם יהיו כאן.

איתן ברושי: אם לא, לא נאשר העברות לאוצר.

משה גפני: זה לא רק לאשר.

משה גפני: יש כמה דברים שצריך.

משה גפני: למשל, את ה-FATCA לא נאשר.

משה גפני: הם כולם יבואו לכאן.

משה גפני: הו, מר מוזס, לא הסתדרתי בלעדיך.

משה גפני: אני מבקש את איגוד הבנקים ולהגיד להם בדיוק מה נושא הדיון.

משה גפני: להביא את אגף שוק ההון, עם הנושא של ביטוח הנכים.

משה גפני: כמובן, בנק ישראל.

משה גפני: את אגף התקציבים.

משה גפני: המדינה לא תצא מהעניין הזה.

משה גפני: כמובן, משרד השיכון.

משה גפני: בשנים האחרונות אתם מקטינים את עצמכם וזה לא בסדר.

משה גפני: אני מבין למה.

משה גפני: אל תעני לי.

משה גפני: תאמיני לי, אני כבר יותר מדי הרבה שנים כאן.

משה גפני: משרד השיכון ירד ממעלתו.

משה גפני: הוא היה משרד מוביל בנושא של דיור והיום הוא לא מוביל מכיוון שהמדינה לא בעניין.

איתן ברושי: בגלל שיש לו שר-על שר האוצר.

איתן ברושי: שר האוצר הוא שר-על.

משה גפני: לא השר של היום.

משה גפני: אני מדבר כבר הרבה שנים.

משה גפני: במקרים אחרים.

<אפרת בן יהודה: יש ועדה מסודרת למתקשים במשכנתאות ואפילו שם אנחנו לא מצליחים לתת פתרון.

משה גפני: את אומרת לי את מה שאני יודע?

משה גפני: את הישיבה הבאה נתאם גם עם קארין.

משה גפני: משרד הביטחון, כמובן, הוא גורם מרכזי.

משה גפני: בעצם היום לא הייתה ישיבה.

משה גפני: היום היה בירור של מוקדי הבעיות.

משה גפני: יש לנו את משרד האוצר עם אגף התקציבים, יש לנו את משרד הביטחון, את משרד השיכון, את משרד הרווחה, שאני מקווה שעד אז תלמדו את החומר והביטוח הלאומי.

משה גפני: כל הארגונים שאנחנו מדברים עליהם, כמובן, וגם הנציבות.

משה גפני: משרד האוצר זה גם אגף שוק ההון וגם אגף התקציבים.

משה גפני: וגם חברות הביטוח.

משה גפני: אנחנו נמשיך את הדיון הזה.

משה גפני: אני מתבייש, מתבייש לעצמי אבל אני לא יודע אם מותר לי להגיד את זה בציבור.

משה גפני: בסוף בוחנים את המשכנתה למי שיש תוחלת חיים יותר ארוכה.

משה גפני: זאת בושה שהמילים האלה עלו בדיון בוועדה בכנסת.

משה גפני: זה לא מתאים למדינה יהודית, לא מתאים למדינה דמוקרטית.

משה גפני: זה דבר חמור.

משה גפני: מה זה "מי שאין לו תוחלת חיים"?

משה גפני: החיים הם בידי הקדוש-ברוך-הוא ודווקא אחד כזה צריך לעזור לו יותר.

משה גפני: אבל בסדר, כנראה שאנחנו מתקרבים לממדים מפלצתיים של ערכי מוסר וכדומה.

משה גפני: אני לא מתכוון להרפות מהעניין הזה ובסיוע שלך אנחנו נפעל בעניין.

משה גפני: המדינה צריכה לשנות מערכיה בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו מידרדרים לכיוון שלא היינו בו לא לפני עשרים שנה ולא לפני עשר שנים.

משה גפני: ואנחנו מגיעים עכשיו לדרגה בלתי מתקבלת על הדעת.

משה גפני: את זה סיימנו ואני רוצה להגיד לחברי הכנסת שביטלתי היום את הישיבה על פרזות.

משה גפני: דיברתי עם מוטי אלישע, שאחראי על גמלאות במשרד האוצר.

משה גפני: דיברתי אתו מיד אחרי הישיבה הקודמת שהייתה לפני שבועיים.

משה גפני: הוא אמר שהוא נוסע לחו"ל וכשהוא יחזור מחו"ל הוא יטפל בזה.

משה גפני: הוא חזר מחו"ל, דיברתי אתו ביום ראשון והוא אמר שהוא ייתן לי תשובה לגבי העובדים, אם אתם זוכרים, שהם ייכנסו למנהל הגמלאות במשרד האוצר.

משה גפני: התקשרתי לטמיר ואמרתי לו לבטל את הישיבה הזאת.

משה גפני: אני לא יכול לבוא לוועדה אחרי שדיברנו.

משה גפני: הנושא המרכזי שעמד לדיון היה הגמלאות של העובדים.

משה גפני: לא יכול להיות מצב כזה שאני בא לוועדה ואני אומר שקיבלתי אתמול תשובה, מבלי לברר אותה.

משה גפני: הרי צריך לערב את ההסתדרות, צריך לדבר עם נסים סלמן.

משה גפני: דיברתי אתו בבוקר.

משה גפני: צריך לדבר עם האנשים שעוסקים בזה ולתת כמה ימים.

משה גפני: אני אביא את הנושא של פרזות ביום רביעי הבא.

משה גפני: הנושא הוא דחוף וחשוב ואני אבקש מכולם, גם מההסתדרות, גם מהעובדים וגם מרשות החברות לטפל בעניין הזה.

משה גפני: לא לקבל תשובה שלילית ושלום על ישראל, על אף שאני יודע שהם עשו עבודה.

משה גפני: לכן ביטלתי את הישיבה הזאת והיא תהיה ביום רביעי הבא.

משה גפני: הייתה צריכה לבוא היום הצבעה על הנושא של החטיבה להתיישבות במשרד הביטחון בהעברות התקציביות.

משה גפני: אני אמרתי בוועדה ביום שני, אולם לא הבאתי את זה מכיוון שזה הופץ לחברים רק אתמול.

משה גפני: ולכן, הכול יהיה ביום שני.

משה גפני: ביום שני יהיו הרבה העברות.

רחל עזריה: מה מחכה לנו בשבוע הבא.

רחל עזריה: לא רק בוועדה אלא בכלל בכנסת.

משה גפני: בסדר, בשביל זה צריך לעבוד.

איתן ברושי: מה זה ה-FATCA?

משה גפני: זה הסיפור של ההסכם עם ארצות-הברית.

משה גפני: וגם את התקנות אני רוצה, אף על פי שאין תקנות ממש.

משה גפני: אבל התקנות זה הקלות, שנובעות מהחוק.

משה גפני: אני רוצה שהם יביאו את התקנות, אף על פי שלא נאשר את זה בגלל שעדיין אין תקנות לאישור.

משה גפני: אבל אני רוצה שהתקנות יהיו כאן.

משה גפני: ה- FATCAהוא חוק קשה, הוא חוק לא קל.

משה גפני: התקנות מקלות.

איתן ברושי: בממשלות קודמות קראו לזה אינפורמציה.

איתן ברושי: אם אתה כבר עושה אינפורמציה, תגיד משהו על העניין של ניצולי השואה ואיפה זה עומד.

איתן ברושי: אתמול חתמתי על הצעת החוק, אבל אם הולכים על חוק צריך לעשות אותו כבר ביום שני.

משה גפני: לא, המציאות היא כזאת – בינתיים עוד לא הודיעו לנו שום דבר.

משה גפני: כרגע, כל עוד שעפרה רוס לא מודיעה לי שהיא משלמת את הכסף, הידיעות בתקשורת הן חשובות אבל הן לא רלוונטיות מבחינתי.

משה גפני: לכן החתמנו את החברים.

משה גפני: אני מחכה עוד יום-יומיים להודעה מעפרה רוס אם היא משלמת.

משה גפני: אם היא משלמת, אז אני לא מניח את הצעת החוק.

איתן ברושי: או ששר האוצר הורה להעביר כסף.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לי לא מסרו אינפורמציה.

משה גפני: אני לא יודע.

משה גפני: מעבר למה שדובר והחברים היו שותפים לעניין הזה, אני לא יודע.

משה גפני: היו עליות ומורדות.

משה גפני: הייתה הודעה שזה התפוצץ, הייתה הודעה שזה הסתדר.

איתן ברושי: הממשלה לא יכולה לקבל החלטה?

משה גפני: לפי דעתי כבר יש החלטה בגלל שהם חתמו.

משה גפני: הממשלה לא רוצה לקבל החלטה מכיוון שהממשלה רוצה שהכסף שעל-פי חוק צריך להיות בחברה להשבה.

משה גפני: אם עד סוף השבוע זה מסתדר – טוב.

משה גפני: אם לא, בשבוע הבא אני - - -

איתן ברושי: אבל יש לך פגרה.

איתן ברושי: זה לא ייגמר עד סוף השנה.

משה גפני: אני אבקש שחרור מחובת הנחה.

משה גפני: מי יתנגד לזה אם לא משלמים את הכסף לניצולים?

משה גפני: אני רוצה שישלמו.

משה גפני: אני מחכה.

משה גפני: הממשלה בעד.

משה גפני: דיברתי עם הממשלה.

משה גפני: אני מודה לכולם, לכל המשתתפים.

משה גפני: תודה רבה, הישיבה נעולה.