ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 281, 2016-07-04 11:30

אלי אלאלוף: צהריים טובים.

אלי אלאלוף: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: היום 4 ביולי 2016, כ"ח בסיוון תשע"ו, השעה 11:53.

אלי אלאלוף: תקנות הביטוח הלאומי (ילד נכה) (תיקון מס' 2), התשע"ו-2016.

אלי אלאלוף: היות שהתיקון לחוק הזה בא מהוועדה לזכויות הילד, אני אבקש מחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון לפתוח את הדיון.

אלי אלאלוף: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שכמוני עוד רבים כאן בחדר מתרגשים שהצלחנו להגיע לנקודה שמסיימת את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: בוועדה לזכויות הילד קיימנו כמה דיונים.

יפעת שאשא ביטון: כל פעם פגשנו את הנושא של קצבאות ילדים נכים מזוויות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: זה היה דרך מומי לב שבעניין זה אנחנו גם בקשר עם ביטוח לאומי כדי להרחיב את מספר הילדים חולי הלב שזכאים לכך.

יפעת שאשא ביטון: כשקיימנו דיון על חולי דיאליזה ראינו שיש קושי אמתי בעצם ההגדרה של היכולת לקבל קצבה מוגדלת של 188% רק כאשר הילד הוא מעל גיל שלוש.

יפעת שאשא ביטון: על פניו זה נראה מאוד הגיוני.

יפעת שאשא ביטון: הרי ילד עד גיל שלוש הוא מאוד תלותי.

יפעת שאשא ביטון: ההורים ממילא סביבו, והוא סוג של סיעודי.

יפעת שאשא ביטון: אבל, כנראה, לא נלקח עד הסוף בחשבון שבגלל הטיפולים האינטנסיביים ובגלל המציאות החדשה, הרבה פעמים אחד ההורים נאלץ לעזוב את מקום עבודתו.

יפעת שאשא ביטון: כך אנחנו רואים שלצד ההתמודדות הרגשית הקשה עם מחלת הילד הם גם נכנסים להתמודדות קשה מאוד מבחינה כלכלית.

יפעת שאשא ביטון: לכן במהלך הדיון אנחנו ביקשנו לבחון להרחיב את התקנות גם לילדים מתחת לגיל שלוש, ומכיוון שהתייחסנו להיבט הטיפולי ביקשנו להרחיב את זה גם לחולי סרטן וגם לילדים שחולים במחלות קשות נוספות כדי לתת מענה לכל המשפחות ולא כל פעם לחתוך את זה באופי אחר של מחלה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לאנשי הביטוח הלאומי, למשרד הרווחה, ליועצת שמרית שקד, שהיא גם אצלי בוועדה, ולכל מי שהיה שותף ותמך בכך.

יפעת שאשא ביטון: לפני ארבעה חודשים התכנסנו, והיום אנחנו יושבים כדי לתקן את זה.

יפעת שאשא ביטון: מגיע להם ישר כוח ענק.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ושיהיה לנו בהצלחה.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה להשלים.

אלי אלאלוף: מתקנים אותי מהנהלת הוועדה שגם הוועדה קיימה דיונים נוספים בנוכחות הורים של ילדים חולים, לצערנו.

יפעת שאשא ביטון: כל השותפים מבורכים.

אלי אלאלוף: בראבו לשותפים.

אלי אלאלוף: בראבו ליוזמה כי זה באמת התחיל אצלכם.

אלי אלאלוף: בראבו לכם.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

אלי אלאלוף: אחר כך נבקש מאנשי הביטוח הלאומי להציג את החוק.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: קודם כול מגיעה תודה גדולה גם לוועדה.

איציק שמולי: היו פה כמה דיונים מאוד סוערים יחד עם ההורים ועם חברי כנסת רבים שהובילו את המאבק הזה.

איציק שמולי: גם קארין, גם אילן, גם שולי – נפגשנו עם ההורים - -

אלי אלאלוף: האמת היא שאם היה ניתן טכנית היינו אמורים לדחות את הישיבה רק כדי שחברת הכנסת קארין אלהרר תהיה אתנו.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: היא הייתה שותפה גם בדיון אצלי.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט מגיע לה.

איציק שמולי: לי הייתה זכות ענקית להוביל את זה עם קארין.

איציק שמולי: זה באמת רגע משמח כי זה סוג של מאבק עיקש שאתה יוצא אליו ולא בטוח איך יסתיים.

איציק שמולי: בסופו של דבר כשמגיעה פריצת דרך כזאת שבסך הכול, מה היא נותנת?

איציק שמולי: היא נותנת לארבע מאות חמישים הורים לילדים חולי סרטן פלוס עוד כמאה וחמישים ילדים עם מחלות אחרות להרים קצת את הראש מעל המים, ולא להתעסק כל הזמן רק בהישרדות הכלכלית והניסיון היומיומי הזה לתמרן בין העבודה לבין הצורך הטבעי להיות ליד מיטת הילד.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד רק דבר אחד: מגיעה תודה ענקית לשר הרווחה ולביטוח לאומי שקלטו את הדרישה הזאת, וכמובן, וגם להורים המדהימים שזכינו להכיר במאבק הזה.

איציק שמולי: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הורים עם כאלה נחישות ואמביציה, אין שום דבר, כולל המחלה הארורה הזאת, שיוכלו לעמוד בפניהם.

איציק שמולי: זה באמת רגע משמח ותודה גם לוועדה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: שלומי מור, בבקשה.

<שלומי מור: תודה, אדוני.

<שלומי מור: אני מהמוסד לביטוח לאומי.

<שלומי מור: כפי שהוצג כאן אנחנו מביאים לפניכם תיקון לתקנות הביטוח הלאומי שעוסקות בילד נכה.

<שלומי מור: התקנות היום מבקשות לסייע להורים שבשל המצב הרפואי של הילד שלהם מוטל עליהם עומס טיפולי שהוא גדול מהעומס כפי ילדים באותו חתך גיל.

<שלומי מור: זאת אומרת המצב הרפואי או הטיפולים שהילדים נזקקים להם מטילים עומס מיוחד על ההורים הללו.

<שלומי מור: התקנות קובעות מדרג של זכאות – רמה בינונית, גבוהה וגבוהה במיוחד.

<שלומי מור: הרמה הגבוהה במיוחד עומדת על כארבעת אלפים ארבע מאות שקלים והרמה הבינונית על כאלפיים חמש מאות שקלים.

<שלומי מור: הילדים שאנחנו מדברים עליהם פה שהוצגו על ידי חברת הכנסת הם בעיקר ילדים שמקבלים טיפולים קבועים כמו כימותרפיה וטיפולי דיאליזה, וכיום נמצאים ברמה הבינונית.

<שלומי מור: זאת אומרת ההורים זכאים לקצבה של כאלפיים חמש מאות שקלים.

<שלומי מור: הקצבה הזאת הלמה את המצב הרפואי של הילדים.

<שלומי מור: אבל בעקבות תלונות רבות בדיונים שהתקיימו פה בכנסת בהקשר הזה, הסתבר שהטיפולים הרפואיים הללו – לבד מהעובדה שהם מצריכים את הנוכחות של ההורים – פעמים רבות גם לא מאפשרים לילדים להגיע למסגרות החינוכיות שלהם.

<שלומי מור: ואז, למעשה, גם אם יש טיפול רפואי קבוע שהוא מספר פעמים בשבוע או פעם בכמה שבועות, עדיין ההורים האלה צריכים להיות צמודים לילדים, והרבה פעמים לא יכולים לצאת לעבודה.

<שלומי מור: זה, כמובן, מטיל עליהם עומס נוסף ופגיעה כלכלית נוספת.

<שלומי מור: לגבי הילדים המיוחדים האלה אנחנו מביאים הצעה להכניס תת-סעיף נוסף בהגדרת ילד נכה: "ילד הזקוק לטיפול רפואי מיוחד".

<שמרית שקד גיטלין: "ילד הזקוק לטיפול רפואי קבוע".

<שלומי מור: סליחה, "קבוע", כמובן.

<שלומי מור: הילדים האלה שזקוקים לטיפול רפואי קבוע בתקופה של לפחות שלושה חודשים או יותר, ושעל-פי הנחיית רופא נבצר מהם מלהגיע למסגרות החינוכיות המתאימות לכפי גילם; זה יכול להיות בית-ספר, מעון או כל ילד בהתאם למצבו לפי המסגרת החינוכית שהייתה מתאימה לו, אם נבצר ממנו להגיע למסגרות האלה, והוא מקבל את הטיפול הרפואי הקבוע הזה.

<שלומי מור: כשאני אומר "קבוע", ודשנו בזה ארוכות, זה לא חייב להיות מדי שבוע; אבל יכול שזה מדי שבוע, ויכול להיות שזה יהיה פעם בשבועיים – תלוי בסוג הטיפול שהוא אמור לקבל, ושלפחות שלושה ימים בשבוע הוא איננו יכול להגיע למסגרת החינוכית המתאימה לבני גילו.

<שלומי מור: אם הוא עומד בתנאים הללו הרי שהוא יעלה מהרמה של 100% - של אלפיים וחמש מאות שקל - ויגיע לרמת הקצבה הגבוהה יותר – כארבעת אלפים וחמש מאות שקלים.

אלי אלאלוף: והיא תהיה רטרואקטיבית מתחילת הטיפול.

<שלומי מור: כן.

<שלומי מור: זה יהיה מהיום הראשון של אותם שלושה חודשים שבהם הוא עומד בתנאים האלה.

אלי אלאלוף: זה ברור.

<שלומי מור: אנחנו לא נחכה שיסתיימו שלושת החודשים ואז ניתן.

<שלומי מור: אם מראש אני אקבל אישור רפואי שלפיו, זה ילד שזקוק לטיפולים אנחנו מיד נאפשר את הדבר הזה.

אלי אלאלוף: מאת הרופא המטפל.

אלי אלאלוף: לא דרך ועדות.

<שלומי מור: לא, אדוני.

<שלומי מור: זה לא עובר דרך ועדות.

<שלומי מור: זה הרופא המטפל.

<שלומי מור: בדרך כלל זה יהיה רופא מטפל בבית-חולים כי מדובר בדרך כלל על טיפולים משמעותיים.

<שלומי מור: אנחנו מדברים, לפי הנתונים שלנו, על כחמש מאות חמישים ילדים.

<שלומי מור: אנחנו נראה, כמובן, איך ליישם את זה.

<שלומי מור: אני מניח שהמציאות תראה לנו שיש הרבה סוגי טיפולים - -

אלי אלאלוף: כמה זמן זה דורש היערכות?

<שלומי מור: אז זהו, גם במובן הזה אדוני מכיר אותנו ויודע שבדרך כלל אנחנו מבקשים תקופת היערכות.

<שלומי מור: אבל דווקא פה כמעט לא ביקשנו.

<שלומי מור: אנחנו ביקשנו לדחות את מועד התשלום.

<שלומי מור: זאת אומרת התיקון ייכנס ב-1 בחודש שלאחר פרסומו.

<שלומי מור: זאת אומרת אם הוא יפורסם החודש הוא כבר ייכנס לתוקפו ב-1 באוגוסט.

<שלומי מור: אנחנו ביקשנו שאת התשלומים נתחיל לשלם רטרואקטיבית תוך שלושה חודשים כדי שניערך.

<שלומי מור: אבל איש לא ייפגע מההיערכות שלנו.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שמאוד מרגשת הרגישות שלכם.

אלי אלאלוף: יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להוסיף במשפט, שבארבעת החודשים שאני מלווה את התהליך מול ביטוח לאומי הם עבדו על זה ברמה היומיומית.

יפעת שאשא ביטון: לא בכדי זה הגיע למצב שזה חדר לרזולוציות מאוד קטנות.

יפעת שאשא ביטון: צריך גם לציין את לימור לוריא שדי שיגעתי אותה כל הזמן כדי לראות עד כמה זה מתקדם, והם עשו עבודה מדהימה.

אלי אלאלוף: מאז שאנחנו מכירים את לימור היא רק משתפרת.

יפעת שאשא ביטון: יש פה עוד גורם משמעותי, וצריך לומר את זה על השולחן – בלי הגיבוי של שר האוצר לא היינו עוברים את המשוכה הזאת, כי היו קצת בעיות תקציביות לאורך הדרך.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הצלחנו לפרוץ גם את המחסום הזה בעקבות גיבוי שקיבלנו משר האוצר כחלון.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שבסופו של דבר בדקה האחרונה תפרנו את החוק.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה לתקן הודעה שהייתה הבוקר ברדיו של שר הרווחה שחשב שזה עובר בוועדת כספים.

אלי אלאלוף: שיידע שזה יעבור פה.

אלי אלאלוף: עוד מישהו רוצה להצטרף למעשה הטוב הזה?

אלי אלאלוף: זה מרגש מאוד.

אלי אלאלוף: בבקשה, גברת.

<רויטל לן כהן: רויטל לן כהן, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: ראשית אני רוצה לברך על המהלך הזה כי בשנים האחרונות עסקנו במצוקות מאוד קשות של הורים.

<רויטל לן כהן: הנקודה הראשונה שרשמתי לי הייתה לוודא שיוכלו לקבל מיד עם תחילת תכנית הטיפול, ואני מודה לכם מאוד שחשבתם על זה, ואתם עושים את זה כי לפעמים זאת נקודת המשבר והשבר.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לשאול בנושא הזה, כל כמה זמן יבקשו מהורים מסמכים.

<רויטל לן כהן: כי צריך לזכור שלפעמים אנחנו תלויים ברופאים, ואז יוצא שאומרים להורה שמפסיקים לו את הגמלה עד שיביא מסמך, ואנחנו שוב נכנסים שוב לבירוקרטיה.

<רויטל לן כהן: דבר נוסף – מה קורה במקרים של ילדים שחולים במחלות שאין להן טיפול.

<רויטל לן כהן: זאת אומרת ילד נמצא בבית כי הוא נמצא בין ניתוחים במשך שלושה חודשים – מה עושים עכשיו?

<רויטל לן כהן: הוא לא נמצא בטיפול רציף, אבל ההורה לא יכול לחזור לעבודה, והוא לא יכול להגיע למסגרת.

<רויטל לן כהן: שוב, תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה לך.

אלי אלאלוף: עוד שאלות בכיוון הזה?

אלי אלאלוף: בבקשה, גברתי.

<לימור לוריא: בדרך כלל ילדים בטיפולים אונקולוגיים יש פרוטוקול של סוג הטיפול, ואנחנו יודעים לכמה זמן הוא ניתן, ובדרך כלל גם נותנים תקופה כי אנחנו יודעים שגם אחרי הטיפול האחרון יש עוד זמן התאוששות, ולכן אנחנו נותנים בדרך כלל חצי שנה לפחות.

<לימור לוריא: צריך לדעת שאנחנו לא מתכוונים להזמין את המשפחות לוועדות, אלא רק מבקשים מבית החולים או מההורה מסמך עדכני לגבי המשך הטיפול.

<לימור לוריא: אם הילד בריא – מצוין; אם יש המשך של הטיפול, אנחנו נותנים על סמך המסמך.

<רויטל לן כהן: יופי, תודה.

<לימור לוריא: שנית, מבדיקה ראשונית שעשינו יש כארבעים ילדים שמקבלים ממשרד החינוך חינוך בבית משום שהמערכת החיסונית שלהם או בעיות נוספות מונעות מהם להגיע לבית הספר.

<לימור לוריא: מה שאני אוהבת בתיקון הזה – וזאת הזדמנות להגיד שזה התחיל בוועדה לזכויות הילד – שזה התחיל מילדים חולי דיאליזה ואחר כך ילדים חולי סרטן.

<לימור לוריא: אבל אני אוהבת בתיקון הזה זה שזה לא משנה מאיזו מחלה.

<לימור לוריא: אם בגלל המצב הרפואי של הילד ההורה צריך לעזוב הכול, ולהיות אתו רוב ימות השבוע, הוא יהיה בין מקבלי הקצבה.

<לימור לוריא: לכן ממה שאנחנו יודעים ארבעים הילדים האלה, ככל שידוע לנו, מקבלים היום ברובם מאה שמונים ושמונה.

<לימור לוריא: אם יהיה מקרה אנחנו נבדוק אותו.

<רויטל לן כהן: אז להעביר מקרים שיש לנו כרגע?

<לימור לוריא: כן, בהחלט.

<רויטל לן כהן: אז אני אעביר לך היום.

<לימור לוריא: שמרית הזכירה לי – זאת פעם חמישית שאנחנו מתקנים את הסעיף הזה משנת 2010.

<לימור לוריא: אם נצטרך נשוב לוועדה ונעדכן.

אלי אלאלוף: למצוות כאלה הוועדה תמיד מוכנה.

אלי אלאלוף: הצטרף אלינו חבר הכנסת ישראל אייכלר.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אילן גילאון, אם לא דיברת בדיון הקודם נוסיף לך דקה אם תרצה לדבר.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: זה תמיד יום שמחה כשנעשה גם קצת מן הצדק, ופה הוא באמת נעשה, כמו שאמרה חברתי כאן שכל מילה לשבח אותה היא מיותרת.

אילן גילאון: היא יודעת את זה.

אילן גילאון: זה מתכלל את הדברים, זה מרחיב את היריעה ולוקח את רמת הקושי ומערסל אותה באופן אוניברסלי כי זה הרעיון המרכזי.

אילן גילאון: בכנסת אנחנו רגילים לדון בכל סעיף באופן נפרד ובאופן פרקטיקולרי, ואני גם הגעתי למצב שאני מצביע על דברים סקטוריאליים כדי שיותר אנשים יקבלו יותר, אבל זאת לא השיטה הנכונה.

אילן גילאון: השיטה הנכונה – לו היה הדבר בידנו – אני אומר את זה בשם כל הוועדה – היה להעלות בבת אחת את כל הפלטפורמה של כל הכאבים כדי שכל אחד יקבל את הסוליה שמתאימה לרגלו הוא.

אילן גילאון: ילדים הם קודמים, כמובן משום שכשהם עולים במעלה הגבעה הם גם יותר נמוכים מהמבוגרים, אבל גם יותר איטיים במקרה הזה.

אילן גילאון: וזאת הסולידריות האמתית שהיא באמת הדרך הטובה ביותר לביטוי האישי של כל אחד.

אילן גילאון: אנחנו חברה של אנשים בסופו של דבר בודדים שיודעים שבסוף נפילתם הם ייפלו לבדם.

אילן גילאון: אם אני צריך לומר מה הבעיה המרכזית של החברה הישראלית היא נמצאת במקום הזה.

אילן גילאון: היא נמצאת במקום הכי מרוחק בקווי המתאר שהיו לה.

אילן גילאון: לכן יש פה צעד בכיוון הנכון.

אילן גילאון: אני חולם שהוועדה שלנו תצליח והמדינה שלי תצליח יום אחד להעלים את המילה "מאבק".

אילן גילאון: אין מקום למאבק במקרה כזה.

אילן גילאון: המאבק האמתי הוא עם הבעיות היומיומיות.

אילן גילאון: דיברנו עם פיני שהוא חבר טוב שלי ודיברנו על העניין הזה.

אילן גילאון: בסופו של דבר צריך להתקדם למקום של ערסול הבעיות האלה להרבה מאוד נדיבות, עם פחות גרידיות ועם חלוקה יותר הוגנת.

אילן גילאון: כאן נעשה קצת מן הצדק, ואני מברך את כל מי שצריך לברך: את חיים כץ, את הוועדה, את לימור – תמיד – ואת הביטוח הלאומי וכולם.

אילן גילאון: אבל הדרך צריכה להיות בבת אחת לעשות את הצדק בכל המקומות.

אילן גילאון: אדם יצטרך לקבל את התמיכה לפי רמת המקפצה שהוא זקוק לה ולא השם הבירוקרטי של המחלה שלו, אם הוא כזה או אחר כדי ליפול בין הכיסאות.

אילן גילאון: עד כה בגדול השיטה שלנו הייתה אחרת; הייתה לתת כמה שפחות תמיכה - - -

אלי אלאלוף: שים לב שיש שר אוצר אחר.

אלי אלאלוף: יש עוד מפלגה חדשה.

אילן גילאון: תאמין לי, אדוני, אף אחד לא עושה פה טובה לאף אחד.

אילן גילאון: זאת מדינה של האנשים.

אילן גילאון: ומדינה, חוץ מחברת ביטוח היא כלום, היא שום דבר.

אילן גילאון: אני תמיד מספר על אמא שלי שהייתה אורזת תפוזים בבית אריזה באשדוד.

אילן גילאון: היא הייתה בטוחה שאדון לוי אשכול הוא שמביא לי את הארוחה לבית הספר.

אילן גילאון: היא הייתה בטוחה שאם היא תיפול יבוא אדון לוי אשכול וירים אותה.

אילן גילאון: זאת התחושה שצריכה לחזור למדינה, זה צעד לא מבוטל בכיוון, אבל יש לנו עוד הרבה דרך לעשות.

יפעת שאשא ביטון: זה המפתח – האנשים שמפעילים - - -

אלי אלאלוף: נציגי המשפחות, דברו לפי הסדר שתחליטו ביניכם.

<משה בניטה: שמי משה בניטה מעמותת "יקיר לי".

<משה בניטה: אני גם אבא של נועם שנפטר לפני שנה אחרי מלחמה בסרטן.

<משה בניטה: קודם כול אני רוצה להצטרף לכל הברכות.

<משה בניטה: אני לא זכיתי לכל מה שנאמר, וזה באמת צעד חשוב מאוד.

<משה בניטה: מאז שאני יושב בישיבות האלה התקדמו פה הרבה דברים, ואני מברך על העשייה.

<משה בניטה: זה מאוד חשוב.

<משה בניטה: יש לי שאלה לביטוח לאומי.

<משה בניטה: לימור ציינה פה, בצדק, שכשילד מבריא הוא ממשיך לקבל את הקצבה כחצי שנה לאחר הבראתו.

<משה בניטה: כשילד נפטר המצוקה של המשפחה קשה פי כמה.

<משה בניטה: לדעתי, גם במקרה הזה הקצבה צריכה להישלם במשך חצי שנה ולא רק כשהוא מבריא.

<רויטל לן כהן: העברנו עכשיו לשלושה חודשים.

<משה בניטה: זה היה מענק פטירה.

<רויטל לן כהן: הוא בגובה של שלוש קצבאות.

<לימור לוריא: זה בעצם שלוש קצבאות:

<לימור לוריא: מענק פטירה שלא היה - - -

אלי אלאלוף: נכון, תיקנו לשלושה חודשים.

<רויטל לן כהן: נכון, זה חדש.

<משה בניטה: גם הקצבה הזאת צריכה להימשך חצי שנה בדיוק כמו במקרה של ילד שמבריא.

<משה בניטה: דבר נוסף, יש הרבה דברים שקשורים למשפחות ילדים חולים ולמשפחות שאיבדו ילד בעקבות מחלה כזאת או אחרת.

<משה בניטה: אני מחזיק פה חומר אצלי ביד.

<משה בניטה: אם אחד מחברי הכנסת המכובדים שיושבים פה רוצים להרים את הכפפה, יש פה עוד הרבה נושאים שאפשר לעשות ולעזור למשפחות האלה.

<משה בניטה: יש פה עוד חוקים שצריך לקדם בתחום הזה.

אלי אלאלוף: אז אני מציע שתעבירו לוועדה לזכויות הילד.

אלי אלאלוף: יפעת מוכנה להמשיך בטיפול הזה.

אלי אלאלוף: גם היא עם הרגישות הנדרשת.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני.

<פיני רבינוביץ: אני פיני רבינוביץ, ואני אבא של דסי.

<פיני רבינוביץ: אני תשע עשרה שנה וחצי בשכול ועוד שנתיים וחצי סטז'.

<פיני רבינוביץ: בסטז' כשהבת שלי הייתה חולה קיבלנו לפני עשרים שנה אלפיים מאתיים שקל.

<פיני רבינוביץ: עכשיו כשאני שומע שקיבלו אלפיים חמש מאות שקל במשך כל השנים – אני בדה-ז'בו שהייתי שם וגם נמצא שם, ואני רוצה להודות לכולם שעסקו בזה ולהגיד "שהחיינו".

<פיני רבינוביץ: גם בפעם שעברה כשהעברנו את חוק מענק הפטירה אמרנו "שהחיינו".

<פיני רבינוביץ: בעזרת ה' נזכה אני מקווה שכל הילדים שנפטרו על רקע רפואי, ההורים שלהם יקבלו את המינימום כמו שאחרים מקבלים.

<פיני רבינוביץ: תודה רבה לכולם, ובעזרת ה' עוד נהיה פה בוועדה.

אלי אלאלוף: למרות שיש בזה הרבה במה שאתם אומרים, בסדר.

אלי אלאלוף: אבל כדי לא לעכב את החוק אני מציע שנעביר אותו כמו שהוא ונטפל בבקשה הנוספת למסגרת נוספת.

אלי אלאלוף: בסדר?

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את שלושת הדיונים שעשית היום לשלושה משפטים קצרים: קודם כול הברכות לדברים הטובים.

ישראל אייכלר: יש רגעים שבהם כדאי להיבחר ולהיות כאן, ואלה הרגעים האלה.

ישראל אייכלר: שים לב שכשמגיעים חוקים כאלה יש קונצנזוס חוצה מפלגות, ולא יספרו על זה בתקשורת כי זה לא מעניין.

ישראל אייכלר: אבל יש פה דברים נפלאים, וחשוב שאנחנו בשידור חי שיגידו את זה.

ישראל אייכלר: יש חוקים טובים ויפים שמצילים הרבה אנשים, ובעיקר אנשים עסוקים.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת גילאון אמר היום שהילדים הם אנשים רגילים, אבל נמוכים, וילדים מיוחדים הם אנשים גם נמוכים, אבל גם איטיים.

ישראל אייכלר: כל הוויכוח שהיה אצלך היום לגבי קשירות ולמצבים במחלקות הפסיכיאטריות זה נושא מאוד כאוב שעקבתי אחריו והקשבתי.

ישראל אייכלר: למדתי שם מכל הדוברים זה מה שאמר פעם מחנך להורה שהעניש את הילד שלו.

ישראל אייכלר: הוא אמר לו, שאם הוא רוצה להעניש את הילד כי אתה רוצה להרתיע אותו מפני הסכנה שלא יכניס את הידיים לחשמל, למשל, אתה צריך להעניש לפי חומרת הסכנה ולא לפי מידת העצבנות.

ישראל אייכלר: אותו דבר לגבי הטיפול במחלקות פסיכיאטריות.

ישראל אייכלר: צריך להקפיד מאוד שכל מה שצריך לעשות כדי למנוע סכנה מהחול ומסביבתו צריך להיעשות, אבל לא לפי העצבנות של הצוות – ואפשר להבין שיש עצבנות – אלא לפי הצרכים של הסכנה.

ישראל אייכלר: מה הבעיה?

ישראל אייכלר: אם אתה מותח איפה עובר הגבול בין העצבנות של איש הצוות שעושה עבודת קודש לבין הצורך באנשים עצמם.

ישראל אייכלר: כאן אני מגיע לנושא השלישי שדיברת עליו היום על ארגון נט"ל שעוזר לאנשים שעברו טראומה.

ישראל אייכלר: עלה פה העניין של המגזר השלישי, וזה מאוד חשוב.

ישראל אייכלר: הייתה טענה שהמדינה מתפרקת מחובותיה כלפי אימא של אילן שאשכול דאג שאם היא טיפול שהיא תהיה בתקופה הזאת שהמדינה אומרת שהעמותות יעשו הכול באופן פרטי, לבין העברת האחריות אל העמותות לבין הסיוע שהמדינה נותנת לעמותות.

ישראל אייכלר: גם פה צריך למצוא את האיזון.

ישראל אייכלר: במקום שהמדינה צריכה להיעזר בהרבה אנשים טובים שיש להם עמותות – צריך לעזור להם.

ישראל אייכלר: המדינה צריכה לעזור להם לעזור לציבור.

ישראל אייכלר: זאת אומרת השילוב בין המגזר השלישי לבין המדינה הוא בריא וחשוב מאוד.

ישראל אייכלר: לא שהמדינה תתפרק ותגיד שיש העובדות הסוציאליות שישלחו את הפונים לבד אל העמותות - -

אילן גילאון: צריך להיות בריא.

אילן גילאון: הוא לא בריא.

ישראל אייכלר: הוא לא בריא היום.

ישראל אייכלר: אני מדבר על מה שצריך להיות.

ישראל אייכלר: צריך להיות שילוב.

אילן גילאון: - - - "שונא עמותות יחיה".

ישראל אייכלר: אם אפשר היה, בוודאי.

אילן גילאון: אבל כשאין ברירה טוב שיש עמותות.

ישראל אייכלר: טוב שיש.

ישראל אייכלר: הם מביאים מאות מיליונים, וזה מאוד חשוב, והם מביאים אנשים מאוד טובים ומתנדבים.

ישראל אייכלר: השילוב שבין שלושת הדברים שזה צריך להיות לפי הצרכים של החולה ולא לפי הצרכים של המטפל, העמותות שצריכות להיות לעזר למדינה ולא שהמדינה תתפרק מאחריות, והברכות על ההצעה הזאת.

ישראל אייכלר: אני ניצלתי את הבמה לברך על ההתקדמות בטיפול בילדים החולים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: ברשותכם, נעבור לקריאת החוק.

מירב בן ארי: אני רק אברך כי כבר באתי.

אלי אלאלוף: אנחנו שמחים שאת פה.

מירב בן ארי: אני פה כבר מהבוקר.

מירב בן ארי: אני רוצה לברך על התקנות האלה.

מירב בן ארי: אני באתי לתמוך בזה ולהצביע.

מירב בן ארי: אני מברכת את כולם.

מירב בן ארי: רויטל, אני מברכת אותך ואת כל ההורים כאן.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד לחברי הכנסת, ויש לי הרבה כבוד אליהם, בסופו של דבר מי שמוביל את התהליכים האלה – ומהיכרות אתך, הייתי אומרת – באובססיביות, אבל זה נשמע לא מילה טובה, אז באמת בכוח רצון.

<רויטל לן כהן: את עוד תיתני להם רעיונות מה לעשות אתי במוסדות סגורים.

מירב בן ארי: את לא רוצה להיות.

מירב בן ארי: זה היה דיון קשה בפני עצמו.

מירב בן ארי: תאמיני לי, זה לא היה קל הדיון הזה.

<רויטל לן כהן: מאוד קשה.

<רויטל לן כהן: הייתי גם שם.

מירב בן ארי: כן?

מירב בן ארי: מרוב אנשים לא ראינו.

מירב בן ארי: אז ברכות ונתחיל לקרוא כדי שנוכל להצביע.

אלי אלאלוף: נעמי, את רוצה לומר דברים עכשיו או אחר כך?

אלי אלאלוף: את חלק מהבית, אני רואה.

אלי אלאלוף: אתן לך את הזכות אחרי ההצבעה.

<שמרית שקד גיטלין: (הקראה):

<שמרית שקד גיטלין: תקנות הביטוח הלאומי (ילד נכה) (תיקון מס' 2), התשע"ו - 2016 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 222(ג) ו – 400 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה – 1995 (להלן - החוק), לאחר שנועצתי במועצת המוסד לפי סעיף 12 לחוק, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:

<שמרית שקד גיטלין: הובהר לנו מהמוסד לביטוח לאומי שהמסגרת החינוכית המקובלת בקרב בני גילו זה יכול להיות גם מעון יום שיקומי, מסגרת של חינוך מיוחד וכולי.

<שמרית שקד גיטלין: (המשך הקראה):

<שמרית שקד גיטלין: כלומר אנחנו מוסיפים את הילד שזקוק לטיפול רפואי קבוע בתוך הגדרת "ילד נכה" שקיימת היום בחוק.

<שמרית שקד גיטלין: (המשך הקראה):

<שמרית שקד גיטלין: תקנה 2 קובעת את הגמלה החודשית שיקבל אותו הורה בעד אותו ילד.

<שמרית שקד גיטלין: הקטגוריה החדשה של "ילד הזקוק לטיפול רפואי קבוע" מצטרפת ל"ילד התלוי לחלוטין בעזרת הזולת", והזכאות היא לסכום השווה ל-188% מקצבת יחיד מלאה, כלומר הרמה הגבוהה ביותר.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון מצביעה במקום טלי פלוסקוב.

אלי אלאלוף: מי בעד?

אלי אלאלוף: מי נגד?

אלי אלאלוף: מי נמנע?

אלי אלאלוף: בעד – פה-אחד

אלי אלאלוף: נמנעים – אין

אלי אלאלוף: התקנות אושרו פה-אחד.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה בהצלחה לכולם.

אלי אלאלוף: נעמי, בבקשה, הבטחתי שתסכמי.

<נעמי מורביה: אני רוצה לברך את אנשי הוועדה – את יושב ראש הוועדה ואת חברי הכנסת – שפתחו את לבם ועוזרים לנו בצורה שאנחנו יכולנו רק לחלום עליה.

<נעמי מורביה: לא ציפינו.

<נעמי מורביה: במיוחד אני רוצה להודות לאנשי המוסד לביטוח לאומי.

<נעמי מורביה: שום דבר לא ברור מאליו.

<נעמי מורביה: לא כך היה לפני שנים.

<נעמי מורביה: אני בדרך כלל הייתי יוצאת מישיבות כאלה כשכולי רותחת וזועמת, וסוף-סוף אני באה לישיבות בכיף ובהרגשה טובה כי נעשים דברים מדהימים.

<נעמי מורביה: לא יכולנו לקוות למשהו טוב מזה.

<נעמי מורביה: אולי בעצם אני אפילו אומר שזאת סנונית ראשונה שמבשרת על בואן של הסנוניות שבדרך.

<נעמי מורביה: אני יודעת שיש לנו עוד הרבה בקנה.

<נעמי מורביה: אני מברכת את הכנסת ואת שר האוצר שזכינו בגדול.

<נעמי מורביה: אנחנו האנשים עם המוגבלות זכינו בגדול.

<נעמי מורביה: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לצוות הוועדה, לשמרית, היועצת המשפטית שלנו, ולכולם, ובמיוחד אני שמח לחזור ולהודות לביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: תודה רבה לכולכם.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.