הוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת הכלכלה לדיון בהצעת חוק המים (תיקון מס' 27), כנסת 20, פרוטוקול מספר 2, 2016-07-04 13:00

דוד אמסלם: שלום, אני פותח את הדיון.

דוד אמסלם: זה דיון שני בנושא.

דוד אמסלם: היות שבדיון הקודם לא הספקנו לשמוע את החקלאים, שמענו את חברי הכנסת - - -

חמד עמאר: לא כולם.

דוד אמסלם: גם אם לא כולם, אבל ייחדנו ישיבה לחברי הכנסת, לשמוע מה עמדתם.

דוד אמסלם: לכן ייחדתי את הישיבה הזאת כדי לשמוע את החקלאים ואגודות המים.

דוד אמסלם: עכשיו אפתח את הישיבה באופן רשמי.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת הכלכלה לדיון בהצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ו-2016, מ/1008.

דוד אמסלם: קודם כול, מהדוברים של החקלאים - - -

<משה בר: ומה עם הנכים?

דוד אמסלם: עשינו דיון בשבוע שעבר לגבי הנושא.

דוד אמסלם: מה זה קשור לחוק המים?

דוד אמסלם: הנכים שותים מים כמו כולם.

<משה בר: כן, אבל משלמים יקר.

דוד אמסלם: זה משהו אחר.

דוד אמסלם: אנחנו עוד לא שם, זה לא הסיפור.

דוד אמסלם: דיברתי עם האוצר וגם התייעצתי עם חברים נוספים, ואני לא מתכוון לפצל כעת את החוק.

דוד אמסלם: נדון עליו בשני פרקים שונים ואחרי זה נביא אותו במקשה אחת, על מנת שלא נשאיר את הסיפור החקלאי פתוח ועם הסיפור העירוני נרוץ.

דוד אמסלם: באמת הסיפור החקלאי יותר מורכב ולכן נדון עליו ונביא את שניהם במקשה אחת.

דוד אמסלם: החקלאים ואגודות המים, מי שרוצה לדבר יבוא להירשם בגלל שאני עובר לפי הסדר.

דוד אמסלם: בשעה 15:00 אנחנו סוגרים את הדיון.

דוד אמסלם: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לרפי נוי.

דוד אמסלם: אני מבקש שכל אחד ידבר בסביבות שלוש–ארבע דקות.

דוד אמסלם: רפי, בבקשה.

דוד אמסלם: רפי, ברשותך, עוד דבר אחד לטובת נהלי הדיון.

דוד אמסלם: גם בגלל ריבוי המשתתפים, אני מבקש שאף אחד לא יפריע לשני, גם אף אחד לא יעיר.

דוד אמסלם: גם אם הדובר מדבר מאה אחוז דברים לא נכונים – לא להגיד לו כלום.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אעבור אחד-אחד לפי הרשימה ואני מבקש לא להפריע.

דוד אמסלם: בבקשה, רפי.

<רפי נוי: אני מנכ"ל מים בגליל.

<רפי נוי: אגודת מים בגליל היא אגודה שמאגדת את כל היישובים החקלאיים בגליל העליון, כ-53 יישובים - כל הקיבוצים, כל המושבים וכל המושבות.

<רפי נוי: בעבר, כשמונה שנים או קצת יותר, הייתי מנהל מרחב צפון של חברת "מקורות" ואני מכיר את הנושאים האלה היטב ומבפנים.

<רפי נוי: כמה דברים שהם בבסיס העניין; למרות שאולי היום החקלאות לא נתפסת כאיזשהו מנוף כלכלי בתמ"ג הישראלי - היא לא עוברת את ה-2%–2.5% מהתמ"ג, זה לא דבר שהוא חי - הסוגיות האחרות שקשורות בחקלאות הן מעבר לתרומה הכספית למדינת ישראל, ואנחנו מבינים שהיא עדיין הדבר המכרזי ואחת מאושיות קיומה של מדינת ישראל.

<רפי נוי: הדבר השני, רק לידיעת הציבור: מחיר המים הממוצע במדינות האירופאיות, באיחוד האירופי, נע סביב 37 אגורות.

<רפי נוי: יש שם עשרות מחירים, אבל הגבוה ביותר עומד על 56 אגורות, כשהממוצע הוא 37 אגורות.

<רפי נוי: מחיר המים לחקלאות צריך להיגזר מכושר הנשיאה של החקלאות, כלומר מהיכולת של החקלאות להשתמש במים האלה כדי לייצר את התוצרת החקלאית.

<רפי נוי: כושר נשיאה אנחנו מגדירים כאותה אגורה אחרונה שבה מחיר עלות המים משתווה למחיר הרווח, שזה אומר שבמצב הזה לא כדאי לגדל.

<רפי נוי: זאת אומרת, אם אתה יכול להרוויח 2 שקלים מקוב מים והמחיר הוא 2.5 שקלים, אין סיבה לגדל.

<רפי נוי: לכן הבדיקה הזאת מאוד מאוד חשובה ומזמן לא נעשתה בהרבה מקומות, למרות שעשינו בדיקה מדוקדקת ואנחנו יכולים לתת מספרים קרובים.

<רפי נוי: אנחנו חושבים שקביעת מחיר המים לא יכולה להיות תוצאה של חברה כזאת או אחרת, שזאת המסוגלות שלה לספק מים.

<רפי נוי: קביעת המים לחקלאות צריכה להיקבע על בסיס היכולת של החקלאות להתקיים, ואם מישהו לא יכול לעמוד במחירים האלה, שימצאו את הדרך - או שהמדינה תעזור לו ותסבסד את אותו ספק מים או שיוציאו את זה למכרז ונמצא חברות שיודעות ויכולות להפיק את המים.

<רפי נוי: לכן אנחנו חושבים שנכון שייקבע איזשהו גוף שיבדוק מספר נושאים ואחר כך נקבל את ההחלטות הסופיות.

<רפי נוי: אחת היא מה הוא כושר הנשיאה של הגידולים החקלאיים; מכאן צריך לגזור את מחיר המים לחקלאות שיאפשר לחקלאים להתפרנס בכבוד.

<רפי נוי: מה יהיה הרכב הצוות - - -

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: אתה מתכוון שלכל גידול נעשה תעריף שונה?

<רפי נוי: כן.

<רפי נוי: לכל גידול נעשה תעריף שונה, אבל אז נתכנס - - -

<דויד אלחייני: כן, ואחר כך זה יהיה אשכנזים וספרדים - - -

דוד אמסלם: דוד, דוד - - -

<רפי נוי: אחרי שנעשה את זה, קודם כול נדע על מה אנחנו מדברים ואז נתכנס לקבוצות מחירים, בהתאם לאזור, בהתאם למקום, בהתאם לסוג הגידול, כי בסופו של דבר כשחקלאי מגדל איזשהו גידול באזור שלו, הוא מגדל משום שאת הגידול הזה הוא יכול לגדל ואי אפשר להגיד לו: שמע, אתה בערבה, בוא תתחיל לגדל תפוחים כי הם נותנים תרומה יותר גדולה למים או כל דבר כזה.

<רפי נוי: בסוף ישבו כל החכמים ויקבעו איך מממנים את הפער, אם יש כזה, בין מחיר המים שהחקלאות מסוגלת לעבוד אתו לבין אותו ספק מים שיכול לספק את המים, ונראה גם באיזה מחירים.

<רפי נוי: אבל אי אפשר לקבוע עכשיו איזשהו כלל אצבע בלי הנתונים ולהגיד שזה המחיר הממוצע מעכשיו.

<רפי נוי: המחשבה הזאת, דרך אגב, על אמבטיה ארצית שבה יעלו את המחיר הספקים שיודעים לספק מים במחיר מאוד זול – אצלי באגודה אני מספק 85 מיליון קוב, מתוכם 25 מיליון מסופקים לי על-ידי "מקורות" ואני משלם 2.5 שקלים, ו-60 מיליון אנחנו מספקים בעצמנו, סביב 90 אגורות.

<רפי נוי: הממוצע אצלנו הוא 1.34 שקל, ואנחנו מסבסדים אצלנו את המים היקרים.

<רפי נוי: אבל להגיד שמעכשיו המחיר יהיה 1.5 שקל, המשמעות היא ש-60 מיליון קוב לא נצרוך, כי אף אחד ממגדלי גידולי השדה לא מסוגל לשלם את המחיר הזה, ואז גם לא יתקבל הכסף שיאפשר לסבסד את המחיר הכללי.

<רפי נוי: זאת אומרת, נישאר עם המחירים היקרים, לא יימצא הכסף שהיה אמור לבוא, כביכול, מהמים הזולים – כי הם יפסיקו לגדל – ואנחנו נישאר עם אותה בעיה, רק בלי חקלאות.

<רפי נוי: לכן אנחנו חושבים שהדיון הזה צריך להיות דיון מקצועי נטו, שירוכז על-ידי חבר הכנסת דודי אמסלם או מי שייקבע.

<רפי נוי: אני חושב שמשרד החקלאות צריך להיות הגורם המרכזי בתוך הדבר הזה, ומשרד האוצר.

<רפי נוי: לשם צריך לכוון את הפתרון.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: ארז ויסמן, בבקשה.

<ארז ווייסמן ליבני: צהרים טובים.

<ארז ווייסמן ליבני: אני מנכ"ל ארגון עובדי המים ואני משמש יו"ר של פורום של אגודות וספקי מים.

איתן ברושי: כמה אגודות?

<ארז וייסמן ליבני: יש 36 אגודות מים בארץ, לכל אורכה של הארץ וגם לרוחבה.

<ארז וייסמן ליבני: אגודות המים מייצגות את רוב החקלאים, האגודות שייכות לחקלאים, הן בבעלות מלאה של החקלאים.

<ארז וייסמן ליבני: לא בכל הארץ יש אגודות מים, יש אזורים מעטים בהם אין.

<ארז וייסמן ליבני: אגודות המים הללו נוצרו על-ידי היישובים החקלאיים כי הן יכולות לאגם את הכספים ולייצר פעולות גדולות ומרוכזות, כמו לבנות מאגרי קולחין, להוביל את המים או להניח מתקני שאיבה או בארות ועוד ועוד.

<דויד אלחייני: במימון המדינה.

<ארז ווייסמן ליבני: תודה שהזכרת לי.

<ארז ווייסמן ליבני: מאגרי קולחין זה בהשתתפות של המדינה ב-60%, בארות פרטיות – המדינה לא השתתפה, נקודה.

<ארז ווייסמן ליבני: כל מי שאומר אחרת לא אומר נכון.

<ארז ווייסמן ליבני: אני מבקש לדבר על כמה דברים, ואעשה את זה קצר.

<ארז ווייסמן ליבני: ראשית, בעיית מחיר המים חוצה את כל החקלאים, אין חקלאי אחד שטוב לו וחקלאי אחד שרע לו.

<ארז ווייסמן ליבני: לכל החקלאים המחיר יקר, ותפקידנו ואחריותנו לטפל במחירי המים היקרים.

<ארז ווייסמן ליבני: הייתי צריך להגיד קודם כול שאנחנו שמחים על האפשרות להוריד את מחיר המים לאזרח, כי גם אנחנו אזרחים, אבל אנחנו מדברים על חקלאות אז נדבר רק על הצד החקלאי.

<ארז ווייסמן ליבני: דבר שני, ההצעה שכתובה בתיקון 27 מתמקדת בזה שאגודות המים, על מגוונן הרחב, ייאלצו לוותר על התשתיות שהן הכינו ובעצם יש כאן מהלך של הלאמה.

<ארז ווייסמן ליבני: חד-משמעית הלאה, כל עורך דין יגיד; פשוט צריך לקרוא את תיקון החוק.

<ארז ווייסמן ליבני: אנחנו לא יכולים לחיות עם זה, יש פה משמעות של כמעט 4 מיליארד שקלים.

<ארז ווייסמן ליבני: זה מספרים אמיתיים, והם כואבים.

<ארז ווייסמן ליבני: אני לא חושב שהמדינה רוצה לשלם את זה.

רחל עזריה: 4 מיליארד שקלים שיעברו מאיפה לאיפה?

<ארז ווייסמן ליבני: בדיוק, מאיפה לאיפה?

<ארז ווייסמן ליבני: עד עכשיו השקיעו בזה היישובים בעצמם, מהגורן ומן היקב.

<ארז ווייסמן ליבני: מי יפצה אותם על ההלאמה?

דוד אמסלם: ארז, אנחנו לא שם.

דוד אמסלם: אל תדאג, אם בסוף זאת תהיה ההחלטה אז בוודאי זה יבוא לידי ביטוי גם בהחלטה.

<ארז ווייסמן ליבני: אני בהחלט דואג, לכן אני אומר את הדברים.

<ארז ווייסמן ליבני: אנחנו מציעים פתרון של אמבטיות מים אזוריות או דיסה של מים אזורית - - -

דוד אמסלם: כמה אזורים?

<ארז ווייסמן ליבני: בין 15 ל-17 אזורים.

דוד אמסלם: זו בדיוק הבעיה.

<ארז ווייסמן ליבני: ממש לא תאגידי מים.

יצחק וקנין: אמרו שלושה תאגידי מים, הגענו ל-53.

<ארז ווייסמן ליבני: אין קשר בין אזורים של חקלאים לבין תאגידי מים.

דוד אמסלם: אתה מציע לייצר 15 אזורים.

<ארז ווייסמן ליבני: בפועל יש כבר שישה אזורים שמתנהלים במערכת הזאת, כמו שרפי נוי הציג לפני – אם זה בגולן, אם זה בבקעה, אם זה בגליל תחתון.

<דויד אלחייני: - - -

<ארז ווייסמן ליבני: אתם גם מהווים רישיון אזורי.

<דויד אלחייני: - - -

<ארז ווייסמן ליבני: לא אריב אתך בצעקות, אז אמשיך בדבריי.

דוד אמסלם: דוד, זו פעם שניה שאתה מפריע לדיון.

דוד אמסלם: אתה רשום פה, אז אתה יודע שלא תדבר.

דוד אמסלם: אז בשביל מה?

<ארז ווייסמן ליבני: אני מבטיח לא להתפרץ לדבריו.

<ארז ווייסמן ליבני: באמצעות מנגנונים אזורים, שכבר עובדים, אנחנו יודעים שהמנגנון הזה הוא מנגנון מיטבי.

<ארז ווייסמן ליבני: אנחנו יכולים בעזרת עצמנו להגיע לאיזשהו מחיר שאחד יסבסד את השני, אבל הוא לא מספיק.

דוד אמסלם: ארז, כל הסיפור בנושא החקלאי התחיל מזה שגם באמבטיה המקומית לא היתה אחידות, גם באותו אזור, וגם בגלל שיש 24 אזורים.

<ארז ווייסמן ליבני: נכון.

דוד אמסלם: אז עם זה קשה לחיות.

<ארז ווייסמן ליבני: צריך לטפל בזה.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: עכשיו שאלתי את שאלת המפתח, מבחינתי, בהיבט של ההמשך: כמה אזורי מים צריכים להיות בארץ, לדעתך?

<ארז ווייסמן ליבני: לדעתי, 15.

<ארז ווייסמן ליבני: איך אני מבסס את דעתי?

<ארז ווייסמן ליבני: פשוט עשינו עבודה; הסתובב הכלכלן של התאחדות חקלאי ישראל, ששמו מתן והוא יושב פה, יחד עם איש רשות המים.

<ארז ווייסמן ליבני: הסתובבו באזורים והגיעו למחיר ממוצע באזור סביב ה-1.5 שקל.

דוד אמסלם: אסביר.

דוד אמסלם: כשאתה מגדיר אמבטיה אזורית, זה בגלל שיש משתנה אזורי.

דוד אמסלם: דנו על זה בישיבה הקודמת.

דוד אמסלם: אז אתה לוקח, למשל, את נושא האקלים, אידוי – זה בשוליים, אבל בוא נכניס – נכניס את סוג הקרקע שמכתיב את סוג הגידול.

דוד אמסלם: אז אתה מדבר אתי על 15 אזורים במדינת ישראל?

<ארז ווייסמן ליבני: כן.

<ארז ווייסמן ליבני: אי אפשר להשוות את הגולן עם הבקעה, אי אפשר להשוות את חוף כרמל עם נגב מערבי.

<ארז ווייסמן ליבני: צריך לסדר את זה.

דוד אמסלם: ארז, 15 אזורים לא ילך.

דוד אמסלם: לכן, לדעתי, שבו עם עצמכם ואם תצמצמו את זה למשהו סביר, אז אולי בשולחן הזה נוכל להגיע לאיזושהי הבנה.

דוד אמסלם: בסדר?

<ארז ווייסמן ליבני: באתי עם מה שאני יודע.

<ארז ווייסמן ליבני: עוד משפט אחד ברשותך.

<ארז ווייסמן ליבני: ההתייקרות שאנחנו רואים שהולכת להיות, ולא הוזלה, במחיר המים של החקלאות תשפיע חד-משמעית על המחיר של הקולחין.

<ארז ווייסמן ליבני: אני רוצה להגיד לך שאם החקלאים לא ייקחו את הקולחין לעיר תהיה בעיה גדולה מאוד.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על משהו הוליסטי.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על שלושת המוצרים: קולחין, מים שפירים ומים מליחים.

דוד אמסלם: אז אנחנו מדברים על המים בכללותם, ויש קורלציה בין שלושת המרכיבים האלה.

<ארז ווייסמן ליבני: חד-משמעית, אני רק אומר שללא פתרון של החקלאות לקולחין המדינה לא תוכל לגדול.

<ארז ווייסמן ליבני: זה המצב היום - החקלאות כפתרון.

דוד אמסלם: אנחנו מבינים את העסק הזה.

דוד אמסלם: תודה, ארז.

דוד אמסלם: דב קוזניצוב, מנכ"ל אגודת מי בקעת הירדן.

<קריאה: הוא לא פה.

דוד אמסלם: אז איך רשמו אותו?

דוד אמסלם: אריק ראובני, בבקשה.

<קריאה: גם לא פה.

<קריאה: יועד במקומו.

דוד אמסלם: אני מבקש שרק מי שנמצא פה יירשם, שלא ירשום את החברים שלו.

דוד אמסלם: זה לא מקובל.

דוד אמסלם: לילך רזניק, בבקשה.

<קריאה: לא פה.

דוד אמסלם: דני חג'אג', בבקשה.

<דני חג'אג': שלום, אני ממושב גילת, מועצה אזורית מרחבים בנגב הצפוני.

<דני חג'אג': צריך להבין, החברים שלנו מהצפון, אין לנו עניין לפגוע בהם, חד-משמעית.

<דני חג'אג': לנו ברור דבר אחד: שהמצב הקיים הוא בלתי אפשרי.

<דני חג'אג': הוא פשוט בלתי אפשרי.

<דני חג'אג': לא יכול להיות שאני, אזרח שווה במדינת ישראל, אקנה סולר באילת באותו מחיר, בחיפה באותו מחיר ומים בגילת ב-3 שקלים אין היגיון.

<דני חג'אג': אני רוצה להיות שווה לאחרים.

<דני חג'אג': איך נתמודד?

<דני חג'אג': זה כמו כל החיים – מתמודדים.

<דני חג'אג': אבל אני רוצה להיות שווה לאחרים.

<דני חג'אג': עם כל הכבוד לחברים שלי בצפון, שמחיר המים שלהם מאוד זול, אין לי עניין לפגוע בהם, אבל אני רוצה להיות שווה אליהם.

<דני חג'אג': ב-3 שקלים, גם משרד החקלאות יודע היטב, שום גידול לא מצדיק - - -

יצחק וקנין: אנחנו בצפון משלמים כמוך.

יצחק וקנין: שלא תטעה.

חמד עמאר: אני מרמת הגולן ומשלם הכי הרבה.

חמד עמאר: התושבים הדרוזים משלמים הכי הרבה.

<דני חג'אג': תנו לי להשלים, בבקשה.

דוד אמסלם: רק שניה.

דוד אמסלם: חבר'ה, דני הגיע מהדרום כדי להגיד את דבריו.

דוד אמסלם: נסע בבוקר על חשבונו ומבזבז את יום עבודתו היום רק בשביל להגיד, אז תנו לו את הכבוד בבקשה.

<דני חג'אג': זה נכון שחלק מהמקומות בצפון ובמרכז הארץ משלמים גם 3 שקלים ו-2.80.

<דני חג'אג': זה נכון.

<דני חג'אג': נכון גם שאזור התענכים קונים את המים מהמרכזים ומשלמים שם עוד 70 אגורות לקוב, תוספת שאף אחד לא יודע להסביר.

<דני חג'אג': במקרה חלק מהעבודה שלי זה גם מוכר שתילים חקלאיים ואני מסתובב בכל הארץ.

<דני חג'אג': התאגידים – יש סחר מכר מאוד גדול של מים בארץ.

<דני חג'אג': את זה צריך להפסיק.

<דני חג'אג': יש מחיר "מקורות", התאגידים - - -

דוד אמסלם: דני, כמה אתה משלם על קוב מים?

<דני חג'אג': אני משלם 2.60, על זה מתווסף תשלום לתאגיד, תיקונים, אחזקה - כמעט 3 שקלים לקוב מים.

<דני חג'אג': שום גידול לא יכול להצדיק את זה.

<דני חג'אג': שכן שלי, 2 קילומטר ממני, משלם 30 אגורות.

דוד אמסלם: באיזה אגודת מים אתם נמצאים?

<דני חג'אג': מי הנגב.

<דני חג'אג': אני מגדל רימונים; שכן שלי, 2 קילומטר ממני, משלם 30 אגורות לקוב ואני משלם 3 שקלים.

<דני חג'אג': איך אני יכול להתמודד?

<דני חג'אג': נוסף על כל זה אנחנו צריכים להתמודד עם סחורה שמגיעה מהגדה, מגיעה מעזה ומגיעה מירדן - אין לנו סיכוי בכלל.

<דני חג'אג': השאלה היא מה מדינת ישראל רוצה בכלל: שתהיה חקלאות שתספק את הצריכה העצמית או להיות תלויים בירדן ובגדה?

<דני חג'אג': המצב הקיים הוא בלתי אפשרי.

<דני חג'אג': לא מהיום אני מנסה להגיע לפה, לקח לי שנתיים להגיע לפה ולצעוק את הצעקה.

<דני חג'אג': זה בלתי אפשרי.

<דני חג'אג': זו צעקה של 40% מהחקלאים במדינת ישראל.

<דני חג'אג': הרבה מקומות, אם היו משלמים כמו אצלנו, מזמן היה הכול יבש, מזמן היו סוגרים את המים.

<דני חג'אג': כשמסתובבים במדינה יכולים לראות – 80% מהמשקים סגורים, עובדתית.

<דני חג'אג': למה הם סגורים?

דוד אמסלם: דני, היועץ המשפטי שלי רוצה להבין איך זה שלידך משלם 30 אגורות ואתה 3 שקלים.

<דני חג'אג': כי הוא מקבל מים שלישונים, שהוא יכול לגדל אתם רימונים - - -

<קריאה: 1.07 שקל.

<קריאה: איך 30 אגורות?

<דני חג'אג': לצורך הדיון 1.07, בסדר?

<דני חג'אג': אני מקבל מים מתוקים.

<דני חג'אג': אין אצלנו חיבור לשפד"ן או למים אחרים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אין לך מים מושבים.

<דני חג'אג': אין.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דוד אלחייני, בבקשה.

<דויד אלחייני: תודה, אדוני היושב-ראש.

<דויד אלחייני: אני חושב שהדיון הזה הוא היסטורי.

<דויד אלחייני: יש פה מסביב לשולחן הזה הרבה צביעות, הרבה פוליטיקה והרבה אינטרסים כלכליים.

<דויד אלחייני: המים הם משאב לאומי, וככזה הם צריכים להיות אחידים לכל החקלאים.

<דויד אלחייני: חקלאים בעמק הירדן, בגולן, בנגב, בערבה, בבקעת הירדן צריכים לשלם אותו מחיר מים.

<דויד אלחייני: אני לא נכנס לשיקולים הכלכליים, וזה שדיבר לפני ואמר שצריך לעשות חישובים כלכליים, איפה הוא היה כל השנים כשבבקעת הירדן שילמו 2.50 שקלים ו-2.70 שקלים לקוב מים?

<דויד אלחייני: מישהו התעניין בנו?

<דויד אלחייני: מישהו שאל אותנו?

<דויד אלחייני: סוף סוף לקחה הוועדה את הנושא של מחיר המים.

<דויד אלחייני: המים הם מצרך חשוב לחקלאות והגיע הזמן שיהיה פה סדר.

<דויד אלחייני: עם כל הכבוד לאגודות המים ולכל הגורמים, תפסיקו עם כפילות המוסר שלכם.

<דויד אלחייני: יש מוסריות, יש צדק, והצדק הוא שמשאב המים לא שייך לכם, לא לאבא שלם ולא לאבות אבותיכם.

<דויד אלחייני: הוא משאב לאומי של כולנו, וככזה הוא צריך להיות שייך לכולנו והמחיר צריך להיות שווה.

<דויד אלחייני: כל חקלאי וחקלאי יעשה את החישוב הכלכלי שלו מה לגדל ומה לא לגדל.

<דויד אלחייני: בסופו של דבר זה מה שקורה במדינה שלנו – אנחנו עושים את החישוב.

<דויד אלחייני: לכן, אדוני היושב-ראש, זה רגע היסטורי.

<דויד אלחייני: צריך לתת לחוק הזה לעבור, לאפשר לכל החקלאים מחיר אחיד, לעשות צדק.

<דויד אלחייני: ואני פונה גם לחבריי במפלגת העבודה: אתם לא יכולים לדבר על צדק חברתי, שוויון חלוקתי, ולהגיד: אנחנו מתנגדים למחיר אחיד לחקלאים.

<דויד אלחייני: זה הרגע להגיד: אנחנו עוזבים את כל השיקולים האחרים שלנו – הצבועים, המוסריים הכלכליים - ולהגיד שהגיע הזמן שיהיה צדק.

<דויד אלחייני: יש מחיר מים ביתי אחיד לכולם, מחיר חשמל אחיד לכולם – למרות שבבקעת הירדן יש 51 מעלות וזה האזור הכי חם בארץ, מישהו אמר: נעשה לכם מחיר חשמל זול יותר?

<דויד אלחייני: לא, מחיר אחיד לכולם, כי זה משאב לאומי.

<דויד אלחייני: לכן, אדוני היושב-ראש, אם החוק הזה לא יעבור זה יהיה לא נכון ולא צודק ואתם תחטאו לתפקיד שלכם ולעבודה שלכם.

<דויד אלחייני: צריך יהיה מחיר מים אחיד ארצי לכולם.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: שמוליק ריפמן, בבקשה.

דוד אמסלם: אתה רוצה לומר משהו?

דוד אמסלם: בבקשה, תגיד.

דוד אמסלם: לא חייב, ראיתי שאתה בדילמה.

<שמואל ריפמן: אמרת שלי שאני לא מדבר היום, דיברתי בפעם שעברה.

<שמואל ריפמן: תודה.

<שמואל ריפמן: אני מבקש מחברי הכנסת לא לפצל את המים הביתיים מהחקלאיים.

דוד אמסלם: קיבלת.

דוד אמסלם: כבר אמרתי את זה בתחילת הדיון.

<שמואל ריפמן: לא הקשבתי.

<שמואל ריפמן: הדבר השני, אני לא רואה שום סיבה שבאזור שלי משלמים על קוב מים 2.54 שקלים ובמקומות אחרים, בצפון – אני מרשה לעצמי להורדי את הכפפות - - -

חמד עמאר: אל תגיד בצפון.

חמד עמאר: חלק מהצפון, כי בצפון זה פוגע - - -

<שמואל ריפמן: אני מקבל - - -

חמד עמאר: חברים שלי ברמת הגולן אמרו לי שקוב מים מגיע לחמישה שקלים אצלם.

חמד עמאר: אז לא להגיד צפון – חלק מהצפון.

דוד אמסלם: מחקנו "צפון".

דוד אמסלם: חלק מהצפון.

<שמואל ריפמן: הסכמתי אתך, קיבלתי.

<שמואל ריפמן: הדבר השני, בחלק מהצפון הסכום לחקלאים הוא בין 0.40 שקלים ל-1.10 שקלים.

<שמואל ריפמן: בטווח הזה רוב החקלאים נכנסים.

<שמואל ריפמן: אנחנו לא יכולים לעבור על זה יותר לסדר היום, ונעשה מה שנעשה.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת נעשה מה שנעשה?

<קריאה: אנחנו סומכים על דודי, שמוליק.

<שמואל ריפמן: לא באלימות.

<שמואל ריפמן: כנראה נלך לבג"ץ אם הדברים לא יסתדרו.

<שמואל ריפמן: מסכימים אתי פה לכל הפחות ארבעה ראשי מועצות אזוריות מהדרום.

<שמואל ריפמן: אל תביאו אותנו לזה, תאמין לי.

<שמואל ריפמן: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה, שמוליק.

דוד אמסלם: דניאל אברהם, בבקשה.

דוד אמסלם: יושב-ראש התאחדות החקלאים החדשה.

דוד אמסלם: היית אצלנו גם בדיון על העובדים הזרים.

<דניאל אברהם: אני רוצה לדבר כחקלאי.

דוד אמסלם: רק כחקלאי.

<דניאל אברהם: לא יעלה על הדעת שנמשיך לשלם את המחירים של 2.85 שקלים ו-3 שקלים.

דוד אמסלם: כמה אתה משלם?

<דניאל אברהם: 2.85.

<דניאל אברהם: אני והבנים שלי - 1.2 מיליון שקלים בשנה רק מים.

<דניאל אברהם: זאת אומרת, זה הפך להיות מרכיב כבד מאוד בהוצאה שלנו.

<דניאל אברהם: בעבר לא התייחסנו למחיר המים בכלל.

<דניאל אברהם: היינו פותחים את המים וזה לא היה מעניין אותנו כי זו היתה עלות זולה והיה קל מאוד לפתוח.

<דניאל אברהם: ולא החשבנו את זה כתשומה.

<דניאל אברהם: היום זה הפך להיות מרכיב כזה כבד, יותר גרוע ממס המעסיקים.

<דניאל אברהם: לדוגמה, אם אשלם 40 אגורות, 50 אגורות או 1 שקל - אתה יודע מה החיסכון שלי?

<דניאל אברהם: 600,000–700,000 שקל, זה לא גרוש ולא שניים.

<דניאל אברהם: זאת אומרת, ממשק מפסיד אני הופך למשק מרוויח.

<דניאל אברהם: אחד.

<דניאל אברהם: שניים, יש את החקלאות, היא במשבר, צריך לעזור לה.

<דניאל אברהם: זה בדיוק המקום לעזור לחקלאות.

<דניאל אברהם: לא יעלה על הדעת שמדברים על הערבה, הבקעה והצפון.

<דניאל אברהם: בשביל להגיע לאזורים האלה יש גם מרכז, ובמרכז הארץ יש אותה בעיה.

<דניאל אברהם: זו לא בעיה שונה מאחרים.

דוד אמסלם: מה הבעיה?

<דניאל אברהם: אותו דבר – מחיר מים של עד 3 שקלים.

<דניאל אברהם: זאת אומרת, הבעיה היא ארצית ולא אזורית.

דוד אמסלם: איזה מושב אתה?

<דניאל אברהם: שדה יצחק.

דוד אמסלם: יש לך קולחין?

<דניאל אברהם: אין לי קולחין.

<דניאל אברהם: אבל אם אתה מדבר אתי על קולחין, את הקולחין צריך לקבל בחינם.

<דניאל אברהם: מי שמשתמש במים האלה עושה טובה למדינת ישראל שהוא משתמש בהם.

דוד אמסלם: עזוב את הטובות.

דוד אמסלם: אנחנו לא אוהבים טובות.

<דניאל אברהם: אגיד לך גם למה.

<דניאל אברהם: מי קולחין, בשביל לשפוך אותם לים צריך לטהר אותם במצב שלישוני.

<דניאל אברהם: אם לא נהיה, מי ישלם את העלות הזאת?

<דניאל אברהם: האזרח, בסופו של דבר יפילו את זה עליו.

דוד אמסלם: אל תלך לשם, דניאל.

<דניאל אברהם: אני לא הולך לשם, אבל - - -

דוד אמסלם: אם אתה לא צריך מי קולחין, תגיד.

דוד אמסלם: ניתן אותם למישהו אחר, שישלם גם.

<דניאל אברהם: זה דבר שהוא כבד עלינו והמחיר חייב להיות שווה לכולם.

<דניאל אברהם: יחד עם זאת, יש להגיד - - -

דוד אמסלם: מה אתה אומר על הטענה, כחקלאי, שישנם גידולים שצורכים יותר מים וכאלה שצורכים פחות?

<דניאל אברהם: זה שטויות, זה קשקוש אחד גדול.

<דניאל אברהם: זה שולי, לא ניתן לבצע את זה בחיים.

<דניאל אברהם: ואם אני מגדל פרחים וירקות?

<דניאל אברהם: אני מגדל שלושה גידולים, אז מה תגיד לי – זה ככה וזה ככה?

<דניאל אברהם: איך תמדוד אותי?

<דניאל אברהם: אין שום טעם בדבר הזה, זה קשקוש אחד גדול.

<דניאל אברהם: המחיר חייב להיות אחיד לכל הגידולים ללא יוצא מן הכלל.

<דניאל אברהם: חד וחלק אני אומר לך את זה.

<דניאל אברהם: יחד עם זאת, צריך גם לחשוב איך להגביל את האגודות, גם הן מצאו בנו טרף קל.

<דניאל אברהם: זאת אומרת, גם הן רוצות, בשם אגודת המים של היישוב, להרוויח מהעניין הזה.

<דניאל אברהם: הם מטילים עלינו מס נוסף, וספקי המים.

<דניאל אברהם: זאת אומרת, צריך לתת מגבלות על האגודות וספקי המים אחרי שקובעים מה מחיר המים במקורות.

<דניאל אברהם: לא יעלה על הדעת שהם יגבו מה שהם רוצים.

דוד אמסלם: מבחינתך, מה שחשוב לך זה המחיר האפקטיבי שאתה משלם.

דוד אמסלם: מה זה משנה לך איך זה מתחלק בדרך?

<דניאל אברהם: אם תגיד לי שקל והאגודה תרצה עוד 20 אגורות - - -

דוד אמסלם: אתה משלם למקור אחד גם היום, או שאתה משלם - - -?

<דניאל אברהם: אני משלם 2.85.

<דניאל אברהם: ניתן להוזיל את זה.

דוד אמסלם: למי אתה משלם?

<דניאל אברהם: לנו יש ספק מים שנקרא "מימי הדרום".

דוד אמסלם: רק לו אתה משלם?

<דניאל אברהם: אני משלם לו ישירות, אבל האגודה היא המנחה אותו.

דוד אמסלם: האגודה, אתה משלם גם לה?

<דניאל אברהם: לא.

דוד אמסלם: אז מה אכפת לך?

<דניאל אברהם: אני משלם.

<דניאל אברהם: בתוך זה גלום המחיר הזה.

דוד אמסלם: אתה, מעניין אותך מחיר הקצה, לא אכפת לך איך זה מתחלק בדרך.

<דניאל אברהם: אשמח מאוד שמחיר המים יהיה שקל, גם לא 1.40 שקל.

<דניאל אברהם: אני חושב שזה המחיר הנכון, וכשהחקלאות במשבר זה בדיוק הזמן לעזור לה.

<דניאל אברהם: זה כמו שאמר אלחייני, ראש המועצה מבקעת הירדן, חשמל משלמים אותו דבר וכל הדברים משלמים אותו הדבר, לא יעלה על הדעת לעשות הבדל בדבר הזה.

<דניאל אברהם: לפי דעתי חייבים לרוץ למחיר אחיד לכולם.

<דניאל אברהם: תודה.

דוד אמסלם: תודה, דניאל.

דוד אמסלם: חנן פסטרנק, בבקשה.

<חנן פסטרנק: צהרים טובים.

<חנן פסטרנק: אני בא מהבקעה, ממושב נתיב הגדוד.

<חנן פסטרנק: אני גם יושב-ראש ההנהלה שלו, אבל אני חקלאי ויצואן של פלפל.

<חנן פסטרנק: יש לי גם חברת ייצוא שמייצאת את הפלפל הזה.

<חנן פסטרנק: אני ממיין אותו לבד.

<חנן פסטרנק: אני גם עם דור שני במשק.

<חנן פסטרנק: מה שאני רוצה להגיד לך, שהדיון הזה יותר גדול מרק מחיר המים.

<חנן פסטרנק: זה יקבע בחמש-שש השנים הבאות אם תהיה בכלל חקלאות בארץ.

<חנן פסטרנק: אם אתה מסתכל היום בערבה – 40% מהמשקים כבר לא פעילים.

<חנן פסטרנק: הדור הצעיר שחזר למשקים בערבה, גם אצלנו, כבר פשט את הרגל ורובם נוטשים את החקלאות.

<חנן פסטרנק: אני משלם 2.70 שקלים.

<חנן פסטרנק: אם הוא משלם 1.2 מיליון שקל, אני משלם 1.5 מיליון שקל בשנה רק על מים.

<חנן פסטרנק: אני גם יצואן ואני מסתובב בכל השווקים בעולם, ובשביל זה אני אומר שאתה תקבע מה יקרה בכלל במדינה עם החקלאות, כי כשאני מתחרה עם הפרי שמגיע ממצרים, שבעלי חוות מכל העולם נמצאים שם, או עם מרוקו או אם אני מתחרה עם הפרי שמביאים מירדן כשהשוק טיפה עולה, ואנחנו נותנים להם את המים האלה בחינם ופועל עובד בדולר – פועל מצרי שמגיע לירדן - אני לא יכול להתחרות בשום שווקים.

<חנן פסטרנק: אני מסתובב בעולם וכשאני מציע פרי ורוצה לקבל 5 שקלים כי נשאר לי מזה אולי 0.5 שקל מזה, בא המרוקני או שמבריחים מהולנד – כי אתה יודע שברוסיה יש להם את הכללים שלהם היום, אבל מבריחים - אין אפשרות.

<חנן פסטרנק: הדור הצעיר בורח מהחקלאות.

<חנן פסטרנק: אם לא יהיה מחיר אחיד ואם לא תהיה הורדה, אני אומר לך שבעוד חמש-שש שנים תצטרכו להביא לפה בקונטיינרים, לא משנה מה.

<חנן פסטרנק: האלמנט הביטחוני של ייצור המזון ייעלם פה.

<חנן פסטרנק: האנשים האלה, שיושבים בצפון עם ה-30, 40 או 60 אגורות, פשוט לא מבינים שבאיזשהו שלב, בעוד כמה שנים, נמצא את עצמנו מייבאים מזון, ויום אחד כשיקרה משהו גם האוניות לא יגיעו לנמלים עם המזון הזה.

<חנן פסטרנק: כל הבדיקה שהבחור הזה אמר - עם כל הכבוד, אני חקלאי.

<חנן פסטרנק: אני לא יודע אם הוא חקלאי, מה הוא מנהל.

<חנן פסטרנק: דרך אגב, הייתי סגן ראש מועצה, ניהלתי חברה כלכלית - עברתי כבר את הכול.

<חנן פסטרנק: חבר'ה, זה הכול למסמס את ההחלטה.

<חנן פסטרנק: כשהם מדברים אתך על אמבטיות אזוריות, החבר'ה האלה רוצים למסמס את זה.

<חנן פסטרנק: הם מבינים שהם יתקעו את החוק הזה וזה ייקח עוד שנים לבדוק.

יצחק וקנין: - - - שהחוק הזה לא ייתקע, הוא ייצא גמור מפה.

<חנן פסטרנק: איך אומרים?

<חנן פסטרנק: יוזילו את המים לביתי וההשתוללות הזאת תימשך.

<חנן פסטרנק: אני אומר לך, 40 שנה בבקעה, עם התאיידות של 10 קוב ליום, אף פעם לא אמרנו שמגיע לנו מחיר אחר כי אנחנו משקיעים יותר.

<חנן פסטרנק: לא ביקשנו בדיקות.

<חנן פסטרנק: אני רוצה רק דבר אחד: כמו שאני משלם לחברת החשמל, כמו שהייתי בצבא ביחידות הכי טובות, כמו שהילדים שלי משרתים בצבא ולא שאלו אותם מאיפה הם – מה קרה?

<חנן פסטרנק: אנחנו עושים הכול.

<חנן פסטרנק: הייתי בצבא, נלחמתי בכל המלחמות, הילדים שלי - הבן שלי שהוא דור שני - מה אני שונה מהם?

<חנן פסטרנק: למה אני צריך לשלם 2.70, 1.5 שקל והוא ישלם 40–50 אגורות, או בעמק המעיינות 60 או 70 אגורות?

<חנן פסטרנק: מה ההבדל?

<חנן פסטרנק: מה, הדם שלי פחות טוב מהם?

<חנן פסטרנק: נתתי פחות?

<חנן פסטרנק: איפה ההפקרות הזאת?

<חנן פסטרנק: למה הם לא נזכרו עד היום?

<חנן פסטרנק: עכשיו פתאום באה ההמצאה של האמבטיות.

<חנן פסטרנק: הם רוצים לתקוע לך את החוק, אתה לא מבין את זה?

<חנן פסטרנק: כל הדבר הזה, הכול בוכלטריה.

<חנן פסטרנק: ימזמזו, ילכו, יוזילו, ובינתיים אנחנו כל שנה עוד משקים.

<חנן פסטרנק: לך תראה מה קורה בערבה.

<חנן פסטרנק: אתה מסתובב בערבה, בא לך דיכאון.

<חנן פסטרנק: תסתובב בצופר, בעין יהב.

<חנן פסטרנק: איזה מין דבר זה?

<חנן פסטרנק: אל תיתנו לדבר הזה להמשיך להשתולל.

דוד אמסלם: חנן, הבנו.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

דוד אמסלם: עירית שביט, חקלאית.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עירית שביט: אני חקלאית ממושב כמהין, שזה ברמת נגב ליד גבול מצרים.

<עירית שביט: דיברו פה על המון דברים שרציתי לדבר עליהם, ולא אחזור על הכול, אבל אני רוצה להוסיף משהו, ערך מאוד חשוב.

<עירית שביט: מחיר המים שלנו הוא 2.65, במחיר הזה אנחנו לא יכולים להמשיך להתקיים.

<עירית שביט: פעם, כשלא היו תשומות חקלאיות בעייתיות אחרות, אפשר היה לממן את המים האלה אולי.

<עירית שביט: אבל היום, כשהיורו ירד ב-15% - אני יצואנית ברוב המשק שלי – ועוד כל מיני תשומות אחרות, אי אפשר כבר לממן את המחירים האלה.

<עירית שביט: לא באתי לדבר על מה שאחרים משלמים, באתי לדבר על מה שאני משלמת וחבריי שגרים אתי בפתחת ניצנה.

<עירית שביט: בפתחת ניצנה 90% מהתושבים מתפרנסים מחקלאות.

<עירית שביט: אם לא תהיה חקלאות לא נהיה שם, לא יהיה לנו מה לעשות שם.

<עירית שביט: מעבר לזה שאנחנו חקלאים, שאני חושבת שזה המקצוע הכי ציוני שיש במדינה והכי חשוב, ומדינה שלא מעבדת את האדמות שלה אין לה זכות קיום.

<עירית שביט: זה לא משנה אם אנחנו אחוז גדול באוכלוסייה או אחוז גדול באוכלוסייה – זה הקיום שלנו.

<עירית שביט: לא נהיה שם.

<עירית שביט: אני לא רוצה להגיד שגבול מצרים גם היום – כולם יודעים כמה דאע"ש נמצאים, שלושה קילומטר מאתנו.

<עירית שביט: אם לא יהיו שם יישובים ואנשים שיגורו שם, אז הם יתקדמו עוד יותר.

<עירית שביט: וחבר הכנסת וקנין, שגר בשלומי על גבול הצפון – רוב החקלאים שמשלמים את המחירים הגבוהים האלה גרים בגבולות המדינה.

<עירית שביט: זה עוד חלק מאוד חשוב מזה שנהיה שם, כאוכלוסייה.

<עירית שביט: אין ממה להתפרנס אצלנו, אנחנו 70 ק"מ מבאר שבע ולא יכולים להתפרנס אם לא מחקלאות.

<עירית שביט: לזה באנו, המקום שלנו זה המקום הכי - - -

חיים ילין: את לא צריכה להתנצל שאת חקלאית.

<עירית שביט: לא, אני לא מתנצלת.

<עירית שביט: אני גאה.

חיים ילין: תרימי את הראש.

איתן ברושי: היא מסבירה למי שלא יודע.

<עירית שביט: המקום הכי טוב לחיות בו בארץ זה פתחת ניצנה.

<עירית שביט: זה המקום הכי טוב לחיות בו, אני מזמינה את כולכם לראות.

<עירית שביט: אני לא רוצה להחליף את המקום הזה בשום מקום ואני לא רוצה לקבל שום פרס על זה, אני פשוט רוצה לחיות בכבוד, לגדל את הילדים שלי בכבוד ולהתפרנס מחקלאות, כי אין משהו יותר ציוני ונכון מזה.

<עירית שביט: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה, עירית.

דוד אמסלם: מתי ברקוביץ, בבקשה.

<מתי ברקוביץ: שלום, אני מקדש ברנע, מגדל עגבניות.

<מתי ברקוביץ: אני גר 1,500 מטר מגבול מצרים.

<מתי ברקוביץ: שכן של עירית, רק יותר קרוב לגבול.

<מתי ברקוביץ: אני מגדל עגבניות ועגבניות שרי, כמו כל השכנים שלי בקדש ברנע.

<מתי ברקוביץ: אמרו פה הרבה דברים שאנחנו מתחברים אליהם כמובן.

<מתי ברקוביץ: אני רק יכול להגיד לגבי כל הארגונים שדיברו – אני לא זוכר את השמות, כי בתור חקלאי אני לא מתעסק בזה – עובדי המים, עובדי הפלחה, חקלאות.

<מתי ברקוביץ: אני לא מאמין - ברגע שגיליתי את זה יצאנו למאבק ובאנו לפה, ונמשיך עד שנתקן את זה – שיש פה אפליה.

<מתי ברקוביץ: לא יכול להיות שחשמל עולה בכל הארץ ככה – הייתי עסוק בעבודה, וגיליתי שאני משלם פי שלושה, פי ארבעה ופי חמישה מאנשים שמגדלים, כמוני, עגבניות.

<מתי ברקוביץ: אנחנו בסוף תהליך של שנים; ניסינו לדבר על הסיפורים של האמבטיות האזוריות, תפסנו את עצמנו בידיים שאנחנו מדברים על התשתיות של המדינה.

<מתי ברקוביץ: הוא מתחיל להגיד לי, מעובדי המים: יגיע לך שפד"ן ב-2020, יגיע לך זה.

<מתי ברקוביץ: אותי זה לא מעניין, אני רוצה לפתוח את הברז ושייצאו לי מים לגדל.

<מתי ברקוביץ: לא רוצה לבוא לפה, לא רוצה ללכת לשם, אני רוצה לשלם אותו דבר כמו כולם.

<מתי ברקוביץ: זו אפליה, אין מילה אחרת לזה.

<מתי ברקוביץ: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה, מתי.

דוד אמסלם: יועד לודר, בבקשה.

<יועד לודר: אני מנהל את מי חוף הכרמל.

<יועד לודר: הרצון להגיע למחיר אחיד הוא ברור, רק צריך להבין – ונגעת בזה קודם - שיש מספר סוגי מים, ואי אפשר לערבב את הכול לעיסה אחת, כי גם היכולת להשתמש במים האלה מוגבלת.

<יועד לודר: סוגי מים שונים מתאימים לגידולים שונים.

<יועד לודר: ניתן בכלל לגדל רק חלק מהגידולים בסוגי מים נחותים, שמראש לא יכולים לעמוד, ומשרד הבריאות גם לא נותן להשתמש במים ברמת טיהור שניונית בקולחין לגידולי ירקות, למשל, אלא אם הם ברמה שלישונית, דבר שמייקר את המים.

<יועד לודר: יש בהחלט לטפל בעניין של מחירי המים השפירים.

<יועד לודר: הם הגיעו - בין אם זה בגלל הסכם היסטורי, בין אם זו תולדה של חוסר יעילות של מערכות, לא נכנס לסיבות.

<יועד לודר: לכם יש את היכולת לבדוק את זה, יש דוח מלניקוב ויש דברים אחרים, שאתם צריך להתמודד מה קורה עם מחירי המים השפירים בחקלאות.

<יועד לודר: אני לא בטוח שצריך להיות מחיר אחיד; אני כן בטוח - - -

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אנחנו מדברים רק על המים השפירים.

<יועד לודר: משום שנתוני הפתיחה הם מאוד שונים, ואני לא יודע אם נכון שיהיו שלושה מחירים או 17 מחירים, כמו שנקטו פה.

דוד אמסלם: שאלתי ברמה העקרונית.

דוד אמסלם: זרקת משפט שהוא לב העניין כאן.

דוד אמסלם: למה, לדעתך, מחירי המים צריכים להיות שונים?

דוד אמסלם: רק השפירים.

<יועד לודר: אתן דוגמה קטנה.

<יועד לודר: בחוף כרמל ובעמק הירדן מגדלים בננות.

<יועד לודר: בעמק הירדן צריך פי שניים מים מאשר בחוף הכרמל.

דוד אמסלם: אתה בא מזווית הגידול.

<יועד לודר: במקרה הזה.

<יועד לודר: שאלת למה, אז אני משיב לך.

דוד אמסלם: בגלל זווית הגידול.

<יועד לודר: במקרה הזה זווית הגידול.

<יועד לודר: אני חושב שיש בעיות באזורים מסוימים, שהאזור עצמו לא יכול לפתור.

<יועד לודר: בחוף כרמל, לדוגמה – אתן דוגמה מהאזור שלי - עיקר המים הם קולחין, שהם זולים בהרבה.

<יועד לודר: אני מוכר את המים האלה, בגלל הצורך לערבב בתוכם גם שפירים, ב-1.40 שקל, עד לפני שבועיים היה 1.25 שקל.

<יועד לודר: בגלל מחסור בקולחין והזרמת שפירים למערכות הייתי צריך להעלות את המחיר.

<יועד לודר: יש לי יישובי הר שלא יכולים להגיע אליהם עם קולחין – עופר, בת שלמה, כרם מהר"ל.

<יועד לודר: ברמה האזורית אני מעביר כסף מצרכני הקולחין - - -

דוד אמסלם: אתה לא אתי.

דוד אמסלם: אני רוצה לחדד את העניין הזה.

דוד אמסלם: בוא ננטרל כרגע משתנים אחרים; אני שואל: למה, לדעתך, מים שפירים לא צריכים להיות בכל האזורים אותו דבר?

דוד אמסלם: אז הבנתי את הגידול.

<יועד לודר: גם הגידול, גם נושא ההתאיידות - - -

<דויד אלחייני: למה אני לא יכול לגדל בננות?

דוד אמסלם: דוד, דוד - - -

<יועד לודר: כי האקלים והאדמה אצלך לא מתאימים.

<יועד לודר: עובדה.

<דויד אלחייני: שטויות.

דוד אמסלם: יועד, דבר רק אתי.

דוד אמסלם: דוד, אני מבקש ממך לא להפריע לי בדיון.

דוד אמסלם: אז אתה חוזר על מה שחלק מהחברים אמרו, שיש אזורי גידול.

דוד אמסלם: זאת אומרת, זה עניין של סוג הגידול וגם הנושא האקלימי.

<יועד לודר: אני חושב שברמה האזורית, כשהאזורים מטפלים בצרכנים שלהם, ניתן לפתור את רוב הבעיות אם ברמה הארצית מחירי השפירים יוזלו.

<יועד לודר: יש אזורים שאין להם פתרון פנימי, בגלל שאין להם בגלל קולחין או בגלל שאין להם מים אחרים - בהם המדינה צריכה להשקיע ולהם לעזור.

<יועד לודר: לא יתכן שחקלאים מימין יצטרכו לסבסד חקלאים משמאל.

<יועד לודר: לא שמעתי שהצרכנים בכביש משלמים עבור הכביש.

<יועד לודר: יש כביש לערבה, נוסעות עליו מעט מאוד מכוניות.

<יועד לודר: אז מה, צרכני הערבה יממנו את הכביש?

דוד אמסלם: דווקא הדוגמה שנתת לא נכונה.

<יועד לודר: אני חושב שברמה הלאומית יש תשתיות - - -

<דויד אלחייני: - - -

דוד אמסלם: דוד, אתה מפריע לי פעם שישית.

דוד אמסלם: זה לא נהוג פה, פעם שניה אני כבר מוציא.

דוד אמסלם: בגלל שאני מכבד אותך.

דוד אמסלם: להיפך, הכבישים במדינת ישראל ממומנים על-ידי אגרת הרישוי.

דוד אמסלם: אף אחד לא בודק כמה מכוניות נמצאות בתל-אביב וכמה בערבה.

דוד אמסלם: יש הכנסות ויש הוצאות, שהן לא קשורות להכנסה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותך שאלה אחרת שמעניינת אותי, אני רוצה לחזור לסוג הגידול.

דוד אמסלם: אתה יוצא מהנחת עבודה שישנם אזורים אחרים שמשלמים תעריפים גבוהים.

דוד אמסלם: הם משלמים 2.50–2.60, כמו שתיאר כאן מר חג'אג'.

דוד אמסלם: הוא דיבר על רימונים, ואני מתאר לעצמי שגם הרימונים הם צרכנים של מים גבוהים.

דוד אמסלם: אז איך הוא מגדל אותם שם?

דוד אמסלם: הרי ממה נפשך?

דוד אמסלם: אם אנחנו באים לפי סוג הגידול, אז אנחנו צריכים לבחור כל אחד באופן פרטני; כל חקלאי, מה הוא מגדל.

דוד אמסלם: .

<יועד לודר: אני חושב שאזור מסוים צריך לקבוע האם הוא צריך לקבל עזרה מהמדינה, והמדינה צריכה לתת איזשהו סכום.

<יועד לודר: דיבר חבר הכנסת ברושי בישיבה הקודמת - המדינה צריכה להקצות איזשהו סכום מדי שנה לעזור בהפחתת מחירי המים השפירים.

איתן ברושי: מדובר על 300 מיליון שקל.

דוד אמסלם: יועד, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: נניח הנחת עבודה שנשכנע את המדינה להביא תשתיות של קולחין לכל מקום.

דוד אמסלם: אתה אומר: אני מערבב, לא מערבב, חסר לי.

חיים ילין: פתרת את הבעיה.

חיים ילין: אני אומר לך את זה עכשיו.

דוד אמסלם: זו טענה חשובה, שלא חונה כרגע על תעריף המים.

דוד אמסלם: שים אותו בצד שניה.

דוד אמסלם: בהנחת עבודה שהבאנו תשתיות לכל המקומות, שלכל מקום יש גם מים שפירים וגם מי קולחין.

דוד אמסלם: הוא רוצה לשתות – הוא פותח את המים השפירים; רוצה להשקות, לרחוץ את האוטו – מה שהוא רוצה.

דוד אמסלם: יש תעריף כזה ויש תעריף כזה.

דוד אמסלם: האם לדעתך, בהנחת עבודה כזאת, היה צריך להיות עדיין הבדל בין האזורים?

דוד אמסלם: האם היתה צריכה להיות אמבטיה אחת, אזור אחד, או כמה אזורים?

<יועד לודר: אם יש מחיר אחיד שהוא נסבל, זה בסדר.

דוד אמסלם: עזוב נסבל.

<יועד לודר: יש לזה משמעות.

דוד אמסלם: עזוב כרגע את המחיר הנסבל.

דוד אמסלם: בהנחת עבודה שיש מישהו שמוכר מים והוא איש פרטי, והמדינה אחרי זה תיכנס לסבסוד לחקלאים, אם היא תרצה, במקום אחר.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה ברמה העקרונית – עזוב כרגע מחיר נסבל.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על מחירים נסבלים.

דוד אמסלם: אם לא יהיה מחיר נסבל במדינת ישראל לא תהיה חקלאות.

דוד אמסלם: אם הוא לא נסבל, הוא לא נסבל לכולם.

דוד אמסלם: אני שואל אותך מבחינת האחידות: האם אתה מאמין שחקלאי שמגדל בעמק הירדן ומתחרה עם אותו פלפל שגדל ברמת הגולן או במקום אחר, האם הוא צריך לבוא לשוק ולשים את הפלפל ולהתחרות עליו, כשמחירי המים הם התשומה כמעט הכי מרכזית בגידול הפלפל?

<יועד לודר: צריך להבין שבחלק מהמקומות מתמודדים החקלאים, בייחוד בדרום, עם מצב מאוד בעייתי, שיש להם רק שפירים.

<יועד לודר: לעומת זה, אזורים אחרים בארץ נהנים מהיכולת לקבל - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אתה לא עונה לי על השאלה.

<יועד לודר: תרשה לי להשיב.

דוד אמסלם: אתה לא עונה לי.

דוד אמסלם: אני עוסק כאן בדיון תיאורטי.

דוד אמסלם: אגיד לך למה; אני עושה את ההפרדה בין הסוגיה התשתיתית לבין הסוגיה העקרונית.

דוד אמסלם: יש כאן שקשוקה, ואני רוצה להפריד אותה.

דוד אמסלם: אז כרגע אני שם בצד את נושא ההשקעות, מי שהשקיע; אני שם בצד את הנושא של התשתיות.

דוד אמסלם: אמרתי: זה סיפור אחר, נגיד שנשכנע את האוצר שמחר בבוקר לכל מושב ולכל חקלאי בקצה השטח יגיעו גם מים שפירים וגם קולחין.

דוד אמסלם: האם, ברמה העקרונית, אתה מאמין שלחקלאים צריך להיות מחיר אחיד בארץ?

דוד אמסלם: זה אומר שאם מישהו מגדל בצפון, במרכז או בדרום את אותה עגבנייה, האם זה נכון להביא לו את אותו מחיר, או שיש לך סברה אחרת?

<יועד לודר: אני בהחלט חושב שאם מחיר המים השפירים הוא בר נשיאה של החקלאות, אז זה בסדר שיהיה מחיר אחיד.

דוד אמסלם: אחיד, לכולם.

<יועד לודר: של השפירים.

<יועד לודר: היות שהמחיר טיפס לגבהים בלתי אפשריים, במקומות שניתן לסייע - מסייעות האגודות או ספקי המים המקומיים לצרכני השפירים על מנת להקל עליהם להתמודד עם המצב.

<יועד לודר: במקומות אחרים, שהמחיר בהם לא ניתן לאזן אותו על-ידי הפחתה של מים אחרים, הם נמצאים במצב בלתי אפשרי.

דוד אמסלם: מה שאתה אומר:

דוד אמסלם: שפר גורלו של מישהו ויש לו מים מושבים, אז לא כדאי שהוא יסבסד את מי שאין לו.

<יועד לודר: לא.

<יועד לודר: אני אומר שברגע שתכניס – וזו היוזמה שאנחנו מבינים אותה - לתמהיל הזה גם את מחירי הקולחין, עשית שני דברים גרועים.

<יועד לודר: אחד, הלאמת את כל המפעלים שהשקיעו בהם עשרות בשנים כל החקלאים - - -

דוד אמסלם: אתה מדבר על ההשקעה?

<יועד לודר: אני מדבר על השקעה כספית - - -

דוד אמסלם: נפתור אותה.

דוד אמסלם: שים אותה בצד.

<יועד לודר: אוקיי, אמרו פה שזה 4 מיליארד שקל.

דוד אמסלם: מה זה משנה?

דוד אמסלם: לא יהיה פתרון בלי פתרון לסיפור הזה, בסדר?

<יועד לודר: זה דבר אחד.

<יועד לודר: דבר שני, שיש את המים היותר זולים ויש את הצרכים.

<יועד לודר: בתמרון ניתן לשחק בתוך זה.

דוד אמסלם: מה שאתה אומר לי זה כזה דבר: אם פתרנו את בעיית ההשקעות שהאגודות השקיעו, ואם פתרנו את הנושא של הבאת תשתית הקולחין לכל מקום, אז אנחנו מביאים אחידות של כל המחירים בארץ, ואתה חושב שזה המצב שצריך להיות – בהנחת עבודה שפתרנו את שני המקומות האלה.

<יועד לודר: אני חושב שעדיין יהיו עיוותים, אבל אני חושב שהם יהיו קטנים בהרבה.

דוד אמסלם: איזה סוג של עיוות?

דוד אמסלם: מה אמור להשפיע על הנוסחה עדיין?

<יועד לודר: אמרנו: אקלים, גידולים.

<יועד לודר: יש לזה משמעויות.

דוד אמסלם: אבל זה זניח.

<יועד לודר: אני לא יודע עד כמה זה זניח.

<יועד לודר: אני כן יודע לומר שמי ש- - -

חיים ילין: אני רוצה להסביר לך משהו.

חיים ילין: אם תוזיל את המים המתוקים באופן אחיד – זה מתמטיקה, זו כלכלה: ככל שהמחיר יותר נמוך הצריכה תגדל; ככל שהצריכה של המים המתוקים תגדל, כל מפעל ההשבה ירוויח מזה.

חיים ילין: כל השפד"ן, כל המים המושבים - יגדלו הכמויות, ולכן יהיו יותר מים לחקלאים.

חיים ילין: אני לא יודע אם הבנת מה אומרים לך.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: זה לא יגדל.

דוד אמסלם: אתן לך את התשובה.

חיים ילין: אני אומר לך.

חיים ילין: באשקלון, באשדוד, שיתקלחו כמה שיותר, נקבל יותר מים מהשפד"ן במחיר נמוך.

חיים ילין: זו תפיסה.

דוד אמסלם: תודה, חיים.

דוד אמסלם: יעקב מוסקוביץ, בבקשה.

<יענקל'ה מוסקוביץ: אני מרמת הנגב, מושב קדש ברנע.

<יענקל'ה מוסקוביץ: הבית שלי 800 מטר מהגבול המצרי.

דוד אמסלם: זה משפיע על מחיר המים הנתון הזה?

<יענקל'ה מוסקוביץ: אני יכול לדווח לכם שכל לילה שמח בצד השני, יש יריות.

דוד אמסלם: אז אתה מתקלח יותר בגלל זה?

דוד אמסלם: זה קשור למים?

<יענקל'ה מוסקוביץ: למזלנו, זה בצד השני ולא אצלנו.

חיים ילין: 700 מטר מג'בליה זה יותר טוב?

<יענקל'ה מוסקוביץ: יותר גרוע.

<יענקל'ה מוסקוביץ: אעשה את זה קצר, אני לא רוצה לחזור על דברים.

<יענקל'ה מוסקוביץ: נופלת בזכות חברי הכנסת פה זכות היסטורית לעשות שינוי דרמטי בנושא של החקלאות, כי ההחלטה פה תעשה שינוי דרמטי בחקלאות.

<יענקל'ה מוסקוביץ: אנחנו אזור שמגדלים 75% מהעגבניות במדינת ישראל, ואם ניסע 30–40 ק"מ מהאזור שלנו - משלמים שליש ממחיר המים שאנחנו משלמים.

<יענקל'ה מוסקוביץ: מה קרה?

<יענקל'ה מוסקוביץ: אמרו לנו: מה התעוררתם פתאום היום?

<יענקל'ה מוסקוביץ: פתאום עכשיו אתם צועקים.

<יענקל'ה מוסקוביץ: שלוש שנים אני מנסה לעשות אמבטיות אזוריות, אמבטיות מקומיות.

<יענקל'ה מוסקוביץ: אנחנו לא מסוגלים לעשות את ההתארגנות הזאת בתוך עצמנו, לא יעזור כלום.

<יענקל'ה מוסקוביץ: אנחנו צריכים שהשלטון יעשה את זה.

<יענקל'ה מוסקוביץ: אתם, חברי הכנסת, אתם יכולים לקבוע.

<יענקל'ה מוסקוביץ: אנחנו לא יכולים לקבוע בתוך עצמנו.

<יענקל'ה מוסקוביץ: אתם צריכים לקבוע את הצדק הזה.

<יענקל'ה מוסקוביץ: תעשו את הצדק הזה, כי אנחנו לא יכולים לעשות אותו.

<יענקל'ה מוסקוביץ: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה, יענקל'ה.

דוד אמסלם: איציק איליה, בבקשה.

<איציק איליה: אני מזכ"ל איגוד המושבים של הפועל המזרחי - 90 מושבים מהצפון ועד הדרום.

<איציק איליה: אני לא חשוד שאני בעד הצפון או בעד הדרום, אבל את העובדות צריך להגיד לאשורן.

<איציק איליה: דבר אחד ברור: אין גידול חקלאי שיכול להתמודד ב-2.50–2.70 שקל לקוב מים.

<איציק איליה: אתן דוגמה: גידול גזר בדרום צורך כ-800 קוב מים.

<איציק איליה: מרכיב המים בגזר הוא 50% מעלות הגידול.

<איציק איליה: אז יבוא חקלאי שמשלם על מים 50 אגורות, וזה שמשלם 2.50 שקלים וימכרו את הגזר.

<איציק איליה: חברים, זאת לא כלכלה, זאת לא חקלאות.

<איציק איליה: אני חושב שנכון לעשות אמבטיה ארצית במחיר אחיד, אני חושב שלא נכון לפצל את החוק, כפי שאמרת.

<איציק איליה: אני רוצה לדבר על הנושא של הגידולים, שדיברו עליו פה.

<איציק איליה: לתת מים לפי גידולים זה לסבך את העסק עד הסוף.

<איציק איליה: יש חקלאים שמגדלים שלושה-ארבעה גידולים: יש לו פרדס, יש לו חוחובה ויש לו גם כרוב.

<איציק איליה: אז מה, יעשו לו שלושה מחירים?

<איציק איליה: חבר'ה, זה לסבך את העניינים עד הסוף.

<איציק איליה: העובדה שהיו פה כמה אנשים, לדוגמה חבר הכנסת וקנין - - -

דוד אמסלם: אשאל אותך שאלה מהותית בעניין הזה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר יש קשר בין עלות הגידול לבין המחיר בקצה.

דוד אמסלם: אם מוצר צורך הרבה מים אז הוא עולה בהכרח יותר יקר, אני מניח - בתשומת המים.

דוד אמסלם: זה היגיון נכון?

דוד אמסלם: זה אומר שאם המוצר צורך יותר מים הוא יותר יקר, ואז ממילא החקלאי מקבל יותר?

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: החקלאי אף פעם לא מקבל יותר.

יצחק וקנין: החקלאי תלוי ברמי לוי, ב"שופרסל" וב"יינות ביתן", הם - - - לו את כל העסק.

איתן ברושי: תלוי באוצר.

<דויד אלחייני: החקלאי מהצפון מרוויח יותר על העגבנייה - - -

דוד אמסלם: שניה, שניה.

דוד אמסלם: בבקשה, איציק.

<איציק איליה: השאלה שלך היא משתנה: מה התשומות לגבי הגידול; דבר שני, זה משתנה מגידול לגידול כמה מים זה לוקח.

<איציק איליה: אין מדע מדויק בחקלאות, אבל דבר אחד ברור: בשנות ה-70 היו כ-75,000–80,000 חקלאים במדינה הזאת, כשבמדינה היו 2 מיליון יהודים בסך הכול, והחקלאים סיפקו את המזון ליהודים האלה.

<איציק איליה: היום יש במדינה, ברוך השם, 8 מיליון - - -

דוד אמסלם: לא רק ליהודים, גם לערבים ולכולם.

<איציק איליה: כן, לכולם.

<איציק איליה: היום יש 8 מיליון במדינה, פי ארבעה אנשים שצורכים מזון, וכולנו יודעים שאנחנו חייבים לדאוג לביטחון המזון של המדינה.

<איציק איליה: לא נישען, לא על טורקיה – שפעם היתה צריכה להביא לנו מים ואוי ואבוי אם היינו נשענים עליה – ולא על המצרים עם הגז ולא על אף אחד.

<איציק איליה: אנחנו נסמוך רק על עצמנו.

<איציק איליה: דבר אחד ברור – בשנות ה-70' היו כ-75,000–80,000 חקלאים, היום יש 7,000 חקלאים.

<איציק איליה: זה עם שהולך ונכחד.

<איציק איליה: אתה יודע מה ממוצע הגיל של החקלאים?

<איציק איליה: 63, אוטוטו יוצאים לפנסיה.

<איציק איליה: למה כל זה?

<איציק איליה: כי אחד משלם ככה, השני משלם אחרת.

<איציק איליה: אוי לנו ואבוי לנו.

<איציק איליה: חברים יקרים, צריך אחדות, תרתי משמע.

<איציק איליה: אומרים: אחד בגימטריה זה 13, אהבה בגימטריה היא גם 13; 13 ועוד 13 זה 26 – ריבונו של עולם.

איתן ברושי: אומרים שההבדל בין מצוי לרצוי זה כסף.

איתן ברושי: תבדוק.

דוד אמסלם: תודה, איציק, על דבר התורה.

דוד אמסלם: אייל בלום, בבקשה.

<אייל בלום: אני ראש המועצה האזורית ערבה תיכונה, והוזכרה פה הערבה כמה פעמים.

<אייל בלום: קודם כול, להיות חקלאי זה מקצוע נורא כי זה אחד המקצועות היחידים שאתה לא יכול לעשות תוכנית עסקית.

<אייל בלום: זאת אומרת, כשחג'אג' מתחיל את העונה החקלאית והוא רוצה לעשות תוכנית עסקית – הוא לא יכול לעשות.

<אייל בלום: אתה יודע למה?

<אייל בלום: כי הוא לא יודע בכמה הוא ימכור את התוצרת בסוף.

<אייל בלום: יש פערי תיווך ודברים שאנחנו שומעים כל הזמן, אבל זה לא המקום.

<אייל בלום: אז קודם כול, בוודאי שכל הסיפור של התאמת מחיר המים לגידול זה סתם דיבור, אין בזה שום דבר ריאלי.

<אייל בלום: בערבה התיכונה יש רק מים מליחים, אין מים שפירים.

<אייל בלום: מים שפירים יגיעו בעוד כמה שנים.

דוד אמסלם: בבתים אין לכם מים רגילים?

<אייל בלום: בשנים האחרונות הקמנו מתפילים מקומיים שמתפילים את המים המליחים.

<אייל בלום: אנחנו לא מחוברים לרשת הארצית, אבל "מקורות" ורשות המים עובדים על זה ויגיעו המים בסופו של דבר.

<אייל בלום: לעשות אמבטיה אזורית, שבה נערבב מים מליחים ומים שפירים ולעשות פול מחירים, אין בזה שום היגיון כי את המים המליחים אנחנו לא צריכים.

<אייל בלום: המים המליחים הם מים שהתפוקה של הגידול נמוכה יותר, אז להעלות את מחיר המים המליחים ולהוריד את השפירים - אין בזה שום היגיון מבחינת אמבטיה אזורית.

<אייל בלום: כמובן שבמחירים האלה חקלאות אי אפשר לעשות.

דוד אמסלם: כמה עולה להפיק קוב מים מליחים?

<אייל בלום: שאלה טובה.

<אייל בלום: תשאל את "מקורות".

<שמעון בן חמו: בערבה זה כ-6 שקלים.

דוד אמסלם: מים מליחים?

<שמעון בן חמו: כל האספקה שם.

יצחק וקנין: הם מאזנים את עצמם לכל הארץ.

דוד אמסלם: זאת אומרת, ברגע שתביא לו את הצינור אז הוא - - -

<שמעון בן חמו: המחיר יהיה מחיר יותר נמוך.

דוד אמסלם: ברור.

דוד אמסלם: האבסורד הוא שכשתביאו לו מים שפירים אז תורידו את המחיר.

<אייל בלום: דרך אגב, הבינו שהקידוחים של המים המליחים - - -

<קריאה: הוא לא משלם 6 שקלים.

יצחק וקנין: ברור, הוא מאזן אותו לאזורים אחרים.

יצחק וקנין: "מקורות" נותנת לו - - -

דוד אמסלם: בוודאי, בוודאי.

<אייל בלום: הבינו שהקידוחים זה משהו שצריך להחליף במים מהמערכת הארצית.

<אייל בלום: דבר אחרון, אני רוצה להגיד ש"מקורות" מחזיקים את מערכת המים בערבה, במקום הפריפריאלי ביותר בארץ.

<אייל בלום: אנשים מסורים, אנשים שעובדים סביב השעון כדי להתעסק עם הבעיות של המים.

<אייל בלום: רק מילים טובות על "מקורות"; השמצות, פוליטיקה, עניינים זה - - -

דוד אמסלם: אתה מבסוט מ"מקורות"?

<אייל בלום: חבל על הזמן.

דוד אמסלם: תודה רבה, אייל.

דוד אמסלם: גדי ירקוני, בבקשה.

<גדי ירקוני: שלום לכולם.

<גדי ירקוני: כבוד היושב-ראש וחברי הכנסת, אתם בדיון קריטי לחקלאות.

<גדי ירקוני: שומעים פה הרבה דעות, לא אחזור על מה ששומעים.

<גדי ירקוני: אבל לפחות אצלנו, באשכול, החקלאות שאני מכיר, אין צ'אנס שהיא תוכל להמשיך להשקות – אם היא משקה – במחיר של 2.50–2.60 שקל.

<גדי ירקוני: אני גם מבין את המצב בצפון, שרגילים היום למחיר מאוד נמוך; בבת אחת לשנות להם את המצב שהם רגילים לגידולים מסוימים - זה דבר כמעט בלתי אפשרי.

<גדי ירקוני: אבל להמשיך להחזיק את החקלאים בדרום במחירים כאלה – החקלאות מצטמצמת, החקלאות ירדה פלאים.

<גדי ירקוני: יש לנו מחיר יותר נמוך, שאז מגיע אלינו השפד"ן לחלק מהיישובים.

<גדי ירקוני: זה בהחלט מחיר הגון, שאותו הגידולים שלנו יודעים לספוג.

<גדי ירקוני: אני מבקש מחברי הכנסת: אתם חייבים לגרום לזה שמחיר לחקלאות ירד לרמה שפויה, רמה שפויה שהחקלאות יודעת לשלם.

<גדי ירקוני: אני לא רוצה להיכנס לגידולים, אבל בגדול זה לא יותר מ-1.10–1.20 שקל בדרום, ואת זה אתם צריכים לקחת בחשבון.

<גדי ירקוני: אם יהיה יותר מזה - החקלאות כבר הולכת ומצטמצמת.

<גדי ירקוני: צריך לזכור שהמים לחקלאות השתנו בשנת 2014.

<גדי ירקוני: עד אז היו שלושה מחירים לחקלאות בשפירים, בשנת 2014, לא יודע איך, השתנה המחיר למחיר אחיד של 2.53 שקלים.

<גדי ירקוני: זה מחיר שהחקלאים לא מסוגלים לשלם.

<גדי ירקוני: חלק מהבעיות בחקלאות הגיעו מזה שהם לא הבינו את השינוי הזה.

<גדי ירקוני: לא יהיו עוד דיונים כאלה.

<גדי ירקוני: אני מבקש מכל חברי הכנסת: תובילו את המהלך הזה, תובילו את זה שמחיר המים ירד.

<גדי ירקוני: כמו שאמר קודמי, אנחנו מקבלים שירות מצוין מ"מקורות".

<גדי ירקוני: הייתי חקלאי, וכל המועצה שלי חקלאית.

<גדי ירקוני: אני לא חושב שצריך לשנות את הכיוון הזה.

<גדי ירקוני: איפה שיש כיוונים אחרים, אני לא רוצה להיכנס ולהתערב שם.

<גדי ירקוני: אבל אם מחיר המים ושיטת מחיר המים תישאר כמו שהיא היום, יישובים חקלאיים יפלו.

דוד אמסלם: הבנתי את הנאום, אבל בסוף מה אתה מציע?

דוד אמסלם: הבנתי הצעה אחת: גם אם יהיה שינוי, הוא צריך להיות מדורג.

<גדי ירקוני: נכון, ומחיר המים לחקלאים - - -

דוד אמסלם: צריך להיות אחיד?

<גדי ירקוני: לא כל כך משנה לי אם יהיה אחיד, בגלל שאני אומר דבר כזה: תנו לי לחיות ותנו לחקלאים בדרום - - -

דוד אמסלם: אתה לא אתי.

<גדי ירקוני: רגע, אני אתך.

דוד אמסלם: שמעתי מה שאתה אומר.

דוד אמסלם: נניח שאתה תשלם 1.20 שקל ואחר ישלם 30 אגורות, אתה תאהב את זה?

<גדי ירקוני: כן.

דוד אמסלם: אין לך בעיה עם זה.

<גדי ירקוני: אין לי בעיה עם זה, עיניי לא צרות.

דוד אמסלם: לא קשור לעיניים צרות או לא צרות.

דוד אמסלם: אני שואל אותך מה הרעיון.

דוד אמסלם: אז איך אתה תתחרה אתו?

<גדי ירקוני: רוב התחרות היא לא על אותם גידולים; הם מגדלים גידולים אחרים ואני אגדל גידולים אחרים.

<גדי ירקוני: אבל אתה יודע מה, בייצוא יהיה לי הרבה יותר קל.

<גדי ירקוני: דיבר פה קודם היצואן מהבקעה - הזדהיתי.

<גדי ירקוני: תחשבו מה שהוא אמר, כל מילה בסלע, והכול עכשיו בידיים שלכם.

דוד אמסלם: כל מילה בסלע, אבל הוא חושב בדיוק הפוך ממך.

<הילל גרוסר: אני מכפר יחזקאל, מנהל אגודת המים עמק חרוד.

<הילל גרוסר: נורא מוזר, נראה לי שטעו בכיוון.

<הילל גרוסר: יש פה דבר אחד שהוא מרכזי; אני בהחלט זורם עם החבר'ה מקדש ברנע, עם הבחורה שמגדלת שם.

<הילל גרוסר: אני אתה, אני חושב שכולנו אתם.

<הילל גרוסר: אני חושב שאיבדו את הכיוון; מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה אם היא רוצה חקלאות או לא רוצה חקלאות.

<הילל גרוסר: נכנסים פה לוויכוח ואני צריך לריב עם חג'אג'; למה לי לריב אתו?

<הילל גרוסר: אני לא רב אתו.

<הילל גרוסר: שיגדל חקלאות באזור שלו, אני בכפר יחזקאל רוצה לגדל חקלאות.

<הילל גרוסר: דבר אחד משותף לכולם – כולנו רוצים להרוויח.

<הילל גרוסר: לכל אזור יש את רמת האפיון שלו, ואולי מזה בא הנושא של המחיר המשתנה, בגלל יכולת הנשיאה שלנו.

<הילל גרוסר: משרד החקלאות ערך עבודה גדולה - מה יכולת הנשיאה של החקלאות לפי אזורים.

<הילל גרוסר: שמו שם פרמטרים רבים: התאיידות, גשם, מיקום – אלף ואחד דברים.

<הילל גרוסר: הגיעו למסקנה שמחיר מים לחקלאות מעל 1 שקל מתחיל להיות בעיה.

<הילל גרוסר: ככל שנעלה, יותר ויותר שטחים יפסיקו להיות מעובדים.

<הילל גרוסר: כבר היום מאות אלפי דונמים לא מעובדים במדינת ישראל, חקלאים נוטשים את השדות.

<הילל גרוסר: עיני לא צרה באף אחד.

<הילל גרוסר: מישהו ניסה למקד את הדיון על המים השפירים.

<הילל גרוסר: המים השפירים זה אולי 20% מכלל המים בחקלאות.

<גדי ירקוני: זה הפוטנציאל הכי גדול.

<הילל גרוסר: לא יודע אם זה הפוטנציאל הכי גדול.

<הילל גרוסר: כשמדברים על אמבטיה, היא לוקחת בתוכה את מי שפד"ן, מים מליחים, מים שפירים ומים מושבים.

<הילל גרוסר: אמרת דבר מצוין: אם באופן תיאורטי ניתן מים מושבים לכולם, נפתרה הבעיה.

<הילל גרוסר: אתה יודע מה, יכול להיות שכן, אבל אתה לא מסוגל לעשות את זה, אז מה זה הדיון התיאורטי?

<הילל גרוסר: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו חיים עם המציאות.

<הילל גרוסר: המציאות היא שיש אזורים שלמים שהחבר'ה מקדש ברנע מגדלים במים שפירים, ואם היו להם מים מושבים או מים מליחים הם לא היו יכולים לעשות את התבלינים והעגבניות, כי זה מה שהם צריכים שם.

<הילל גרוסר: אז אם מדינת ישראל החליטה שרוצים התיישבות באזור גבול מצרים והם צריכים לגדל תבלינים במים שפירים, צריך לספק להם את המים במחירים שהם יוכלו להתקיים ולחיות.

<הילל גרוסר: מה הקשר למה שעולה בגליל?

<הילל גרוסר: מה זה קשור אחד לשני.

<הילל גרוסר: אם אני מנהל אגודה שחגגנו לפני חצי שנה - - -

דוד אמסלם: בכמה אתה מוכר באגודה שלך?

<הילל גרוסר: באגודה שלי אני מוכר ב-1.16 שקל.

דוד אמסלם: לכולם?

<הילל גרוסר: לכולם.

יצחק וקנין: זו אחת הבעיות הגדולות, שגם בתוך האזורים האלה אתם עושים מסחרה.

דוד אמסלם: יצחק, דקה.

דוד אמסלם: שאלתי אם אתה מוכר לכולם - - -

<הילל גרוסר: לכולם באותו מחיר, חד-משמעית.

<הילל גרוסר: יש שם מדרגות גובה; אני שואב את המים ממינוס 200 מטר ומגיע עד פלוס 400 מטר.

<הילל גרוסר: המרכיב הכי גדול במים זה אנרגיה, אז יש לי מדרגות ש-75% ממחיר האנרגיה הוא בפּוּל, 25% - כשהתקרה היא 11 אגורות - להכי יקר, בגלל גובה.

<הילל גרוסר: אבל השאלה היא לא שאלה נכונה, ואגיד לך למה.

<הילל גרוסר: אני באזור שהקמנו אגודה לפני 80 שנה, לפני שקמה המדינה.

<הילל גרוסר: השקענו מיליונים או מאות מיליונים, לא תמיכות ולא נעליים.

<הילל גרוסר: מעבר לזה, יש לי מים באיכות מסוימת – הם לא שפירים ולא מושבים.

<הילל גרוסר: יש לי חבר טוב במושב מסלול, פרדסן כמוני.

<הילל גרוסר: יש לו 900 דונם לימון ואני עם 90 דונם לימון.

<הילל גרוסר: מה ההבדל?

<הילל גרוסר: שהוא מצליח באזור שלו להוציא 8 טון לדונם ואני באזור שלי 3 טון לדונם – אותו לימון, עם מים אחרים לגמרי, כי המים אצלי הם מים של 500 מיליגרם.

<הילל גרוסר: למה אני לא יכול לגדל עם המים שיש לי אבוקדו, שהוא מאוד רווחי, שהיה יכול לשלם אולי מחיר יותר גבוה?

<הילל גרוסר: אומר הבחור ממושב ארגמן - שמפריע כל הזמן ולא מקשיב לאחרים - שהוא מגדל שם תמרים.

<הילל גרוסר: יכול להיות שהוא יכול לשלם 8 שקל לקוב מים.

<הילל גרוסר: אני נכנס לו לתוך התחתונים?

<הילל גרוסר: סליחה על הביטוי.

<הילל גרוסר: תחיה איפה שתחיה, תעשה את הכי טוב שאתה יכול, תרוויח.

<הילל גרוסר: היעד של המדינה, כמדינה, לדאוג שתהיה פה חקלאות ולא לייצר את הוויכוח אם זה מקבל ב-80 או ב-60.

<הילל גרוסר: אמר ירקוני יפה: לא מעניין אותי.

דוד אמסלם: הילל, אני שואל אותך שאלה אחרת.

דוד אמסלם: איפה אתה גר?

<הילל גרוסר: אני גר בכפר יחזקאל.

דוד אמסלם: האם נשמע לך סביר שהיינו מוכרים לך חשמל יותר יקר מאשר לחדרה, בגלל תחנת החשמל קרובה יותר לחדרה?

<גדי ירקוני: לא נראה לי סביר.

<גדי ירקוני: אתה משווה שני מוצרים שאין להם - - -

דוד אמסלם: שאלתי שאלה.

דוד אמסלם: יכול להיות שאין קשר ביניהם.

<גדי ירקוני: זה שגר בחדרה וזה שגר בכפר יחזקאל משלם על מי השתיה אותו דבר.

<גדי ירקוני: אין הבדל.

דוד אמסלם: אז למה בחקלאות זה לא ככה?

<גדי ירקוני: החקלאות התאימה את עצמה לסביבה.

<גדי ירקוני: לכל סביבה יש את יכולת הגידול שלה, את יכולת הנשיאה שאותה חקלאות מקומית יכולה לשלם.

<גדי ירקוני: ההבדלים הם מהותיים האמן לי, עבדתי 40 שנה בכל רחבי הארץ בחברה לעיבוד ולייצור תוצרת חקלאית.

<גדי ירקוני: אני מכיר את כל החקלאות בכל אזורי הארץ, לטוב ולרע.

<גדי ירקוני: הדבר המרכזי הוא שאנחנו, כמדינה, או אתם, כמחוללי החוקים החדשים או השינויים, חייבים לדאוג שהחקלאות תמשיך להתקיים ולתת לה מחיר הוגן ולא לדאוג לקיבוץ.

<גדי ירקוני: זה לא קיבוץ ולא שותפות, כל אחד צריך לשלם את מה שהוא יכול וכל גידול יכול להחזיר מחיר שונה.

איתן ברושי: אני יודע שהמדינה מעודדת לייצר חשמל פרטי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: צביקה גרבר, בבקשה.

<צביקה גרבר: מוותר.

דוד אמסלם: דובי, בבקשה.

<דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, אולי זה יקפיץ פה כמה, אבל התובנה של הדיון הזה היא שאני חוזר הביתה ומנפח בצפון, בכובע הנוסף שלי, את מחלקת הכספים בעוד חמישה רואי חשבון ואת מחלקת הרכב שלי בעוד חמישה או שבעה רכבי טויוטה 4X4, ואני מגייס עוד 20 עובדים ופותח מחלקת מדידות, פותח מחלקה כלכלית, והנה, הגעתי למחיר מים שאף אחד לא יתווכח.

<דובי אמיתי: אף אחד לא יתווכח.

<דויד אלחייני: זה מי שאומר - - -

<דובי אמיתי: אל תפריע לי.

<דובי אמיתי: אל תפריע לי.

<דובי אמיתי: שמענו אותך.

<דויד אלחייני: - - - לקח לוביסטים.

<דובי אמיתי: אל תפריע לי.

דוד אמסלם: דוד - - -

<דובי אמיתי: אני עובד גם בשבילך.

דוד אמסלם: דוד, במשפט הבא אתה באמת יוצא.

דוד אמסלם: אז תתרחק מהרמקול.

<דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, אני שומע את החקלאים, והם צודקים.

<דובי אמיתי: בואו אגלה לכם סוד, לכל השולחן הזה, ושמעון בן חמו יאמר אם אני צודק או לא צודק: היום אני משלם במטולה 2.53 ל"מקורות" ועוד עלויות של אגודה - אני משלם 2.70 שקל לכל קוב במטולה.

<דובי אמיתי: אני, לא מישהו אחר, אני משלם.

<דובי אמיתי: אני הראשון שרוצה - כמו יענקל'ה, שהוא בן בית אצלי, וכמו אחרים - להוריד את מחיר המים.

<דובי אמיתי: יש 1.2 מיליארד קוב מים לכולנו, אנחנו צריכים להסתדר עם זה.

<דובי אמיתי: יש 1.2 מיליארד קוב מים לחקלאות, ועדיין 40% מהקרקע לא מעובדת.

<דובי אמיתי: בתוך ה-1.2 מיליארד יש 250 מיליון קוב שצריך לעזור – ואמרתי לשמעון בשיחה בארבע עיניים - ולראות איך מורידים את המחיר למים האלו.

<דובי אמיתי: אני אומר לכולם – ראשי מועצות וחקלאים: אל תיתנו לאף אחד לגרור אותנו למלחמה בינינו.

<דובי אמיתי: אל תיתנו את זה.

<דובי אמיתי: אני מחזיק בקיבוצים של גיורא זלץ 30 דונם לנחלה – זה מה יש לו, אין לו יותר - ולאחרים יש 80 דונם לנחלה, והם מגדלים על זה עגבניות והוא מגדל רק על 30 דונם עגבניות.

<דובי אמיתי: אז אני אעשה מלחמה, כמי שמייצג את החקלאות?

<דובי אמיתי: מה, אתם נורמלים?

<דובי אמיתי: על מה ולמה?

<דובי אמיתי: לא שמעתי עדיין את האוצר.

<דובי אמיתי: הם יושבים פה בשקט, הם נהנים מכל רגע שאנחנו מתנהלים ככה בינינו.

<דובי אמיתי: מדובר פה על 250 מיליון שקל שהשולחן הזה צריך לגייס בשביל להוריד לכולם את מחיר המים, וצריך דעת מאיפה לגייס את זה.

<קריאה: מהאוצר.

<דובי אמיתי: ואני רוצה להודות לך, ואני בטוח שתמשיך עם זה.

<דובי אמיתי: אין לי ספק, עם הצוות המקצועי שלנו – שזה התאחדות חקלאי ישראל - עם אבו וילן, עם איציק וקנין ועם נציגים אחרים נמצא את הפתרון.

<דובי אמיתי: אני אומר את זה, ואני כולי רועד: תפסיקו לתת יד לוויכוחים בינינו.

<עירית שביט: - - - שיהיה פתרון.

<עירית שביט: עוד כמה זמן?

<דובי אמיתי: הפתרון יהיה עוד שבועיים, הבטיח את זה איציק וקנין.

<קריאה: היה לך שנים לפתרון.

<דובי אמיתי: לא היו לי שנים, עכשיו יהיו לי.

<דובי אמיתי: אל תענו לי, בבקשה מכם.

<דובי אמיתי: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש: הם צודקים, צריך לפתור את הבעיה עכשיו.

<דובי אמיתי: אבל צריך לטפל ב-250 מיליון קוב שבאמת המחיר שלהם – לא משנה כרגע למה; אחד יאמר שצריך להתייעל והשני אומר שזאת המציאות.

<דובי אמיתי: נצטרך למצוא 250 מיליון קוב.

<דובי אמיתי: אנחנו לקראת תקציב 2017–2018, ואם אפשר בתקציב 2017–2018 – סלח לי על הביקורת - בהסכמים קואליציוניים לגרד מיליארדים, אז אפשר לגרד 250 מיליון שקל בשביל לשמר את החקלאות.

<דובי אמיתי: זאת המשימה שלך, אדוני היושב-ראש.

<דובי אמיתי: תאמין לי, אני לא אומר את זה סתם, אני גם מאמין שתוכל להוביל אותה.

<דובי אמיתי: תודה.

דוד אמסלם: תודה, דובי.

דוד אמסלם: אבשלום וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: אני לא רוצה לחזור על מה שאמרתי בישיבה הקודמת.

אבשלום וילן: בכל אופן, אני יושב פה שעה ארוכה, שומע חקלאים שטוענים שהפתרון לבעיית מחירי המים בישראל הוא סוג של מלחמת אחים.

אבשלום וילן: כלומר, ניקח מ-א' ונעביר ל-ב' בצורה - - -

<דניאל אברהם: לא אמרנו, אמרנו נוריד את המחיר.

אבשלום וילן: אברהם, לא הפרעתי לך, לא התווכחתי אתך - - -

<דניאל אברהם: - - - אתה חתמת על ההסכמים, אתה הבאת אותנו למצב הזה.

<דניאל אברהם: תתבייש לך.

דוד אמסלם: דניאל, אני מבקש שתצא החוצה.

אבשלום וילן: חתמתי על הסכמים ב-2006 - - -

דוד אמסלם: אל תענה.

אבשלום וילן: ואני חושב שההסכמים האלה הצילו את החקלאות.

אבשלום וילן: כולנו ידענו שב-2013, כשמחיר המים המותפלים יגיע למצב שהחקלאות לא תוכל לשאת בו, נצטרך לחפש פתרון אחר.

אבשלום וילן: אנחנו נמצאים בשלב הזה, ושלוש שנים - - -

יצחק וקנין: זה גרם ל-2.60.

אבשלום וילן: נכון.

אבשלום וילן: אתה ידעת, יחד אתי היית בפתרון הזה.

יצחק וקנין: אני התנגדתי לפתרון הזה.

יצחק וקנין: אז אמרתי לכם שהפתרון הזה גרוע, והנה, הוא הביא אותנו לפתרון הגרוע היום.

אבשלום וילן: אמיר לוי, ראש אגף תקציבים, היה בתפקיד של אודי אדירי והוא הוביל את זה.

אבשלום וילן: הכול בסדר, אף אחד לא בורח מאחריות.

אבשלום וילן: אבל תראו מה קורה פה: ישראל מקום ראשון בעולם בניצול מים מושבים – 80%.

אבשלום וילן: הבעיה הגדולה היא הפערים.

אבשלום וילן: כל הזמן מדברים על מים שפירים, ואמרתי לך את הנתון בפעם הקודמת: מתוך 1.2 מיליארד קוב שמשתמשים חקלאי ישראל, רק 80 מיליון קוב מתוכם נצרכים על-ידי 500 חקלאים בערך שאין להם מים אחרים, וזה לב הבעיה.

אבשלום וילן: כל הרעיונות שדיסקסת פה – זה לא הפורום לדסקס אותם.

אבשלום וילן: אני אומר לך, ואמרתי גם בפעמים הקודמות: הרי המים המושבים הם פחות טובים, אבל יש אינטרס לאומי עליון להשתמש בכולם, ויש אינטרס לאומי עליון להביא אותם כמעט לכל מקום, כדי שסל המים יהיה מה שיותר אחיד.

אבשלום וילן: הטענה העקרונית שלנו: סל מים אחיד ככל האפשר, תלוי באזורי הארץ השונים.

דוד אמסלם: אתה אומר 80 מיליון קוב, יש 500 חקלאים שמקבלים רק מים שפירים של "מקורות" בתעריף הגבוה.

דוד אמסלם: מדובר על 80 מיליון קוב, זה אומר שאתה אומר, בגרוסו מודו, שמדובר על 80 מיליון שקל.

אבשלום וילן: כן ולא.

דוד אמסלם: נביא אותם לכאורה.

אבשלום וילן: אתה נכנס לבעיות אחרות.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: הרי אתה זרקת נתון, אני ישר רוצה להבין - - -

אבשלום וילן: לכאורה כן, אבל אגיד לך למה זה לא פתרון מעבר לטווח קצר.

אבשלום וילן: אתה צריך לשאוף לסל.

אבשלום וילן: נורא זלזלו פה כולם, אבל לא במקרה שבערבה מגדלים א', בבקעה ב' ובמקומות אחרים ג'.

אבשלום וילן: גם כל הטיעון של הבקעה הוא לא נכון; בבקעה מחיר המים, אם אתה עושה אותו אחיד, אתה כמעט לא מאפשר להם להתחרות.

אבשלום וילן: הם זקוקים לכפול מים – הם, עמק בית שאן, הערבה - מאשר כל אחד אחר, לכן שם מחיר החשמל האחיד זה הדבר האחרון שצריך לעשות מבחינה לאומית.

אבשלום וילן: בגדול, אני מסכם, ב-250 מיליון שקל הוועדה הזו צריכה לעשות את הדבר הכי חשוב מאז 2005; ממשלת ישראל החליטה על משק מים סגור.

אבשלום וילן: 250 מיליון שקל לשנה פותחים את המשק הסגור, תומכים בחקלאות במחיר המים, זה מותר אפילו על-פי ה-OECD, ופותרים את כל הבעיות.

אבשלום וילן: איך?

אבשלום וילן: יש זמן אחרי זה להסביר את זה.

אבשלום וילן: אבל בלי שהממשלה תפתח את המשק הסגור ותיתן תמיכה ישירה למים העסק לא יעבוד.

אבשלום וילן: זה לא משנה פה מה ידברו, לא משנה בג"צים שמגצים.

אבשלום וילן: מבחינה עניינית, להבטיח שמספר החקלאים שיישארו יגדל – לא תצליח.

אבשלום וילן: זאת הבעיה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן ברושי: חברי, ההשוואה לחשמל, לרכבת, לכביש, נובעת מההבדל באחריות שהמדינה מגלה על תשתיות ציבוריות.

איתן ברושי: היא לא עושה הסכם עלויות והיא לא עושה משק סגור, היא מבינה שלמנרה צריך להיות כביש, מים וחשמל או רכבת לערבה או לאילת והיא לא מחייבת.

איתן ברושי: פה, במים, יצרו מודל שאין לו דוגמה בשום מקום, אודי אדירי.

איתן ברושי: הפכו את עלות המים - - -

<אודי אדירי: - - -

איתן ברושי: אוקיי.

איתן ברושי: צריך להבין שהבעיה היא לא בחלוקה בין פתחת ניצנה, שלא מזמן הייתי שם – זאת שאלה אחרת כרגע.

איתן ברושי: הבעיה העיקרית היא להבין שהמים זה מצרך ציבורי, הם בבעלות המדינה, והתשתיות הן תשתיות לאומיות.

איתן ברושי: לא יכולים לחשב את עלות המים לערבה, בגלל שעולה מיליארד או שניים הצינור שלא עושים.

דוד אמסלם: השאלה המרכזית כאן, מבחינתי: האם אתה חושב שצריך להיות תעריף אחיד?

איתן ברושי: אגיד.

דוד אמסלם: אז תגיד.

איתן ברושי: רגע, קודם כול הערתי את ההערה הזאת כי - - -

דוד אמסלם: החקלאות חשובה, המים זה משאב לאומי, התשתיות של המדינה – הכול בסדר.

איתן ברושי: אני שמח על הפעילות התשתיתית ואני רואה את הרכבת - - -

דוד אמסלם: הגענו לרכבת - - -

איתן ברושי: אבל לא מחייבים את תושבי בית שאן בעלות הרכבת.

איתן ברושי: מה הבעיה של המים, אודי?

איתן ברושי: למה זה מתפוצץ?

איתן ברושי: ב-2.50, 2.80, 3 שקלים אין חקלאות, לא חשוב איזו ולא חשוב איפה.

איתן ברושי: לפני ימים ספורים קיימתי, יחד עם וקנין, שיחה עם שר החקלאות והמנכ"ל שלו.

איתן ברושי: אין שום דרך אחרת, צריך לפתוח את הדיון ב-300 מיליון שקל בתקציב 2017–2018, ועל שר החקלאות והמנכ"ל שלו זה מדובר.

איתן ברושי: זה יהיה הקרב הגדול.

דוד אמסלם: אל תגיד את זה.

דוד אמסלם: אם המנכ"ל רוצה, הוא יבוא.

דוד אמסלם: ברושי, מה שאתה עושה כרגע - - -

איתן ברושי: זה על אחריותי.

דוד אמסלם: גם אני דיברתי אתם.

דוד אמסלם: בוא תשאיר את זה.

איתן ברושי: חבל שהם לא פה.

איתן ברושי: בכל זאת, זה החקלאות - - -

דוד אמסלם: דבר בשמך.

דוד אמסלם: עזוב אותם.

איתן ברושי: אני מדבר בשמי.

איתן ברושי: לא יהיה פתרון לשאלת המחיר בלי התערבות של המדינה במחיר מים שאפשר לעמוד בו בכל מקום.

דוד אמסלם: עדיין אני שואל את השאלה שלי: האם אתה חושב שצריך להיות תעריף ארצי אחיד או שבגלל שאתה נציג של כולם אתה לא רוצה להגיד?

איתן ברושי: למה?

איתן ברושי: עוד לא הסתתרתי אף פעם.

איתן ברושי: הבעיה היא מה גובה מחיר המים.

איתן ברושי: אם מחיר המים הוא "מקורות" – אז אין קיום כזה.

איתן ברושי: אם מחיר המים הוא שקל, למשל – אז שיהיה אחיד.

איתן ברושי: אבל בכל זאת יש קצת הבדלים, ונתתי לך את החוברת של משרד החקלאות, שזה גורם ממלכתי.

איתן ברושי: יש פה חוברת שמשרד החקלאות הכין, לא גורם פרטי.

איתן ברושי: הוא הכין שאלת יכולת נשיאת הגידולים על המים.

איתן ברושי: אודי, אני חושב שאם אנחנו פותחים את תקציב 2017–2018 לסבסוד מחיר המים, מה שהיה פעם – זה דיון אחד; אם אתם מתעקשים שלא חשוב כמה זה יעלה אבל הכול יהיה בתוך משק סגור – אין לזה יכולת.

איתן ברושי: לכן, מה שאני חושב, שצריך להיות מיליארד שקל לחמש שנים על פיתוח תשתיות והשבה.

איתן ברושי: אם זו נקודת הפתיחה – אפשר להגיע להבנה איך מטפלים בזה בתוך שבועיים.

איתן ברושי: אם תחשבו שנמלמל את המים - - -

<אודי אדירי: מה שנקרא: אם יהיה כסף תדע לחלק אותו.

איתן ברושי: פעם אמרו שמה שלא פותרים בכסף פותרים בעוד קצת כסף.

איתן ברושי: אתם קוסמים; לא תהיה פה חקלאות בשיטה שלכם.

איתן ברושי: אז אפשר לעשות הכול ייבוא ונממן את המים של אירופה.

איתן ברושי: אני חושב, דודי, שיש נקודת מוצא שונה לשני דיונים: יש פה דיון אחד שמתחיל בנקודת מוצא של 300 מיליון שקל בתקציב 2017–2018 ועד עולם; או דיון, שמתבסס על הנחה שגויה, שהחקלאים יממנו את המים.

איתן ברושי: המים זה לא מקור כספי לאוצר.

איתן ברושי: המים זה משאב לאומי, זה אמצעי ייצור.

איתן ברושי: הוא נועד לאפשר כאן חקלאות עם ההישגים הכי גדולים בעולם.

איתן ברושי: המים הם לא מקור כספי לאוצר.

<אודי אדירי: החוק הזה מתקן את המקום שבו המים הם עדיין - - -

<קריאה: איתן, הוא לא מבין את זה.

<אודי אדירי: החוק הזה מבטל את זה.

<אודי אדירי: אני מכיר את החוק, איתן.

<אודי אדירי: היום האוצר גובה 300 מיליון היטלי הפקה במשק המים, 260 - - -

איתן ברושי: אני מדבר ברמה העקרונית.

איתן ברושי: אודי, יש פה שאלה אחת: מה מחיר המים; ושאלה שניה: איך מחלקים את המים, ואגודות או לא אגודות.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שמחיר המים צריך לאפשר את החקלאות הזאת, שאתם יודעים מה היא חקלאות ישראלית.

איתן ברושי: במחיר שהגעתם אליו בימים האחרונים אין כאן חקלאות, ולא חשוב איפה.

איתן ברושי: לכן, אדוני היושב-ראש, אם המחיר הוא מחיר נמוך, סביר – אפשר לעשות אותו אחיד, פחות או יותר; אם המחיר הוא כמו שאודי רוצה – אז - - -

<אודי אדירי: אתה רוצה, אני אדבר.

<אודי אדירי: אבל אל תגיד לי מה אני רוצה.

איתן ברושי: אתם יודעים מה המחיר היום.

איתן ברושי: למה לא יזמתם?

<אודי אדירי: אנחנו יזמנו.

<אודי אדירי: אנחנו פה בגללנו.

איתן ברושי: למה לא יזמתם את זה מזמן?

איתן ברושי: חיכיתם שזה יקרוס?

דוד אמסלם: תודה, איתן.

דוד אמסלם: לא ענית לי, אבל תודה.

<עידן תמיר: צהרים טובים.

<עידן תמיר: לא אחזור על מה שאמרו.

<עידן תמיר: חקלאות, אני חושב שאין ויכוח שהיא ערך.

<עידן תמיר: יש כמה ערכים שמדינת ישראל עוד שומרת לעצמה, ועל העובדה הזאת אין לנו ויכוח.

<עידן תמיר: החקלאות חייבת לקבל היום מחיר מים אחיד.

<עידן תמיר: אדוני היושב-ראש, היום בשדות נגב מרחבים אנחנו עסוקים בתוכנית פל"ח – פעילות לא חקלאית במשקים - כי אנשים הבינו שאי אפשר לעסוק יותר בחקלאות.

<עידן תמיר: אני רואה את סבא שלי, אני רואה את הדודים שלי – חממות ריקות לכל אורך הגדרות.

<עידן תמיר: אתה מסתובב היום, זה פשוט כואב הלב לראות.

<עידן תמיר: אתה מסתובב ורואה את הכול נטוש, הכול קרוע, חקלאים כל יום מגיעים אלי למשרד ומחפשים עבודה בחוליה הטכנית בשכר מינימום.

<עידן תמיר: אלה דברים שלא יכולים לקרות, אנחנו חייבים לשים לדבר הזה סוף.

<עידן תמיר: הקמנו קורס לחקלאות צעירים.

<עידן תמיר: אמרנו להם: בואו תלמדו יזמות, בואו תלמדו שפות.

<עידן תמיר: אנחנו יושבים אתם, והם אומרים: על מה אתה מדבר?

<עידן תמיר: אבא שלי אומר שבסוף זה לא מביא כלום.

<עידן תמיר: הדבר הזה צריך להיגמר.

<עידן תמיר: יש פה התייפייפות של אנשים: בואו נעשה ככה, בואו נעשה אחרת.

<עידן תמיר: אני שמח שזה בידיך, אדוני היושב-ראש, אני יודע מה אתה מסוגל לעשות.

<עידן תמיר: הגיע הזמן שהדבר הזה ייגמר.

<עידן תמיר: אנחנו חייבים להחזיר את החקלאות.

<עידן תמיר: תראה ביישובים של העוטף צמיחה מטורפת היום, אנשים מגיעים לתוך היישובים.

<עידן תמיר: אין הרבה תעסוקה מסביב ורוצים להיות חקלאים - אנשים צעירים שבאים לגור ביישובים האלה למרות המצב הביטחוני הקשה, ולא באים בגלל הארנונה ולא באים בגלל מס הכנסה; הם באים בגלל שיש להם הרבה אידיאולוגיה בלב, אבל הם באמת לא מוצאים את עצמם.

<עידן תמיר: הם מנסים להקים איזו חממה קטנה – הם קורסים; מנסים להתחבר פה ושם לכל מיני גידולי זרעים וכל מיני דברים כאלה – וזה פשוט לא עובד.

<עידן תמיר: ההחלטה פה החלטה קריטית.

<עידן תמיר: אני בטוח שתעשו עבודה רצינית ותגמרו את הסאגה המטורפת הזאת.

<עידן תמיר: חבר הכנסת וקנין אמר שבועיים; גם אם זה ייקח חודשיים, אנחנו קונים את זה בשתי ידיים ונבוא עם בשורה אמיתית לחקלאים.

<עידן תמיר: תודה.

דוד אמסלם: תודה, עידן.

דוד אמסלם: שמעון בן חמו, אתה רוצה להגיד משהו?

<שמעון בן חמו: אני חושב שהדברים נאמרו כאן.

דוד אמסלם: לא חייב.

<שמעון בן חמו: אני רוצה רק להתייחס לדבר אחד, שנאמר פה כמה פעמים על-ידי כמה אנשים: הרעיון להביא תשתיות, להביא את הקולחין לכל מקום, זה דבר לא ריאלי.

<שמעון בן חמו: כמויות הקולחין מוגבלות.

<שמעון בן חמו: יש עוד דבר שחשוב כשמסתכלים ל-20–30 או 40 - - -

דוד אמסלם: יש קולחין ואתם לא מגיעים אליהם בגלל תשתית?

<שמעון בן חמו: הקולחין מנוצלים באופן מלא, כמעט עד הקצה.

<שמעון בן חמו: בשוליים יש עוד שיפורים שאפשר וצריך לעשות אותם.

<שמעון בן חמו: כשמסתכלים על התוכניות קדימה, מירב תוספות המים לחקלאות יבואו ממים שפירים, ואם לא יהיה פתרון למחיר המים - - -

<קריאה: - - -

<שמעון בן חמו: מירב, לא אמרתי הכול.

דוד אמסלם: לא להפריע.

<קריאה: "מקורות" לא מטפלת בקולחין כמעט.

<קריאה: זו סתם אחיזת עיניים.

דוד אמסלם: חבר'ה, למה להפריע?

<קריאה: כי זה לא נכון מה שהוא אומר.

דוד אמסלם: גם אם זה לא נכון, אז אל תפריע לו.

<שמעון בן חמו: אמרתי שמירב תוספות המים לחקלאות יבואו ממים שפירים, ואם לא יהיה הפתרון למחיר המים השפירים הבעיה רק תלך ותחריף.

<שמעון בן חמו: בוודאי העמדה שלנו היא אותה עמדה שהמדינה – משרד האוצר ומשרד התשתיות – מובילים: לייצר מחיר אחיד, אמבטיה ארצית.

<שמעון בן חמו: במסגרת הזאת אפשר לקבל את המחיר הנכון והראוי ביותר לחקלאות.

<שמעון בן חמו: אם זה לא ייפתר עכשיו הבעיה תלך ותחריף, כי מירב התוספת יגיעו ממים שפירים, בוודאי לערבה, בוודאי לבקעת הירדן.

דוד אמסלם: כמה מים מפוטנציאל הביוב מטופל?

<שמעון בן חמו: כמעט 90%.

דוד אמסלם: אתה נותן הערכת בטן?

<שמעון בן חמו: לא, אני אומר שבין 85% - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר ש-85% מהביוב מטופל?

<שמעון בן חמו: קרוב ל-90% מהשפכים מושבים.

<אודי אדירי: 80% מושב.

<לילך רזניק: והאוכלוסייה לא הולכת לגדול בעשר השנים הקרובות?

דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על נוסחה נתונה.

דוד אמסלם: אנחנו מכירים את השינויים גם בגידול של האוכלוסייה וגם מה המשמעות שלה בקצה של המוּשבים.

דוד אמסלם: אני שואל על המצב הנתון היום; אתה אומר ש-85%–90% מהמים מושבים.

<שמעון בן חמו: כולם מטופלים, בין 85% ל–90% מושבים.

דוד אמסלם: ומה קורה ב-10% הנותרים?

<שמעון בן חמו: זה עניין של ניצולת.

<שמעון בן חמו: הכול מטופל, בשוליים שבשוליים - - -

אבשלום וילן: בעשור הקרוב, אתם רואים בעצמכם, שאפשר להביא עוד 50 מיליון קוב לנגב.

<שמעון בן חמו: אמרתי, שמירב תוספות המים שאפשר יהיה להביא לחקלאות יהיו מים שפירים.

<שמעון בן חמו: עדיין, כמובן שיש גידול טבעי בקולחין, עדיין יש אזורים מסוימים שלא מנוצלים, קידוחים ישנים שננטשו ועכשיו אנחנו בודקים אפשרות לנצל אותם.

<שמעון בן חמו: יש תוספות.

דוד אמסלם: דבר בגרוסו מודו.

דוד אמסלם: השוליים פחות חשובים לנו, עוד איזה חצי מיליון קוב לפה או לשם.

דוד אמסלם: מה שאתה אומר בגדול זה ש-100% מהמים מטופלים - - -

<קריאה: 90% וקצת מטופלים.

דוד אמסלם: זאת אומרת 90% מה-90% מטופלים.

דוד אמסלם: זאת אומרת 81% מושבים.

דוד אמסלם: וה-9% הלא מושבים, מה עושים אתם?

<קריאה: מחנות צה"ל.

דוד אמסלם: נגיד בשורק – זה מוזרם לשורק, זה נקרא שאתה משתמש בו או שאתה לא משתמש בו?

<שמעון בן חמו: בדרך כלל, כשיש הזרמה לנחלים עצמם זה בגלל שאין יכולת לנצל את זה, בעיקר בחורף.

דוד אמסלם: זה ה-9% שאתה מדבר?

דוד אמסלם: זו הדלתה?

<שמעון בן חמו: זה עניין של חורף-קיץ.

<שמעון בן חמו: בקיץ כמובן שיש ניצול - - -

דוד אמסלם: לא שאלתי חורף-קיץ, אני שואל מבחינת אחוזים.

דוד אמסלם: הרי יש פה מצב אבסורדי שבחורף יש יותר מים, כי גם הניקוז מגיע, והצריכה החקלאית יורדת.

דוד אמסלם: יש פה וקטורים הפוכים.

דוד אמסלם: אבל בואו נעזוב את זה, אני שואל שאלה ברמת העיקרון.

דוד אמסלם: אה אומר ש-90% מה-90% זה בשליטה, שאתם מכניסים אותם בתוך צנרות ומשנעים אותם.

<אודי אדירי: אדוני היושב-ראש, הרוב פה זה לא "מקורות", או חלק גדול לפחות.

דוד אמסלם: אני מדבר מבחינה משקית.

דוד אמסלם: זה אומר שאנחנו נמצאים בגבול הפוטנציאל העליון של העניין.

דוד אמסלם: הבנתי, תודה.

דוד אמסלם: לילך רזניק, בבקשה.

<לילך רזניק: שלום.

<לילך רזניק: אני יועצת משפטית של התאחדות חקלאי ישראל.

<לילך רזניק: אני מתעסקת במשק המים, גם בין המפיקים הפרטיים וגם צרכני "מקורות", במשך הרבה מאוד זמן.

<לילך רזניק: ברור לי מאיפה מדברים צרכני המים השפירים של "מקורות" ומאיפה באה צעקתם, רק אני חושבת שהחוק לא נותן להם את הפתרון והם לא מפנים את הצעקה למקום הנכון.

<לילך רזניק: החוק, כמו שהוא מוצג בפניכם, לא קובע הוזלת מחיר, לא קובע קריטריונים לקביעת מחיר, לא מיישם את סעיף 112 שקיים לחוק המים - שתעריף המים לא ייקבע מעבר ליכולת התשלום של הצרכנים - לא מציע שום פתרון.

<לילך רזניק: מה שהוא עושה, הוא קובע פלטפורמה, בעיניי לא חוקתית, שאומרת שלתוך המונופול הממשלתי, שמכונה "רשות המים הארצית" – זו חברת "מקורות" - יועברו המפעלים הפרטיים הזריזים, הרזים והיעילים.

<לילך רזניק: אז אולי יהיו בתוך הפול עוד קצת מים יותר זולים, ואז המונופול, שלא יהיו לו יותר מתחרים ולא יהיה לו קנה מידה לסבירות ההוצאות ולא אינטרס להוזיל את המים, הוא ימשיך לחלוש לא רק על מה שהוא חולש היום אלא על כל משק המים.

<לילך רזניק: זה מה שאומר החוק.

<לילך רזניק: זה לא אומר שדעתי היא שצרכני "מקורות", שמשלמים על מים שפירים, לא משלמים תעריף בלתי אפשרי.

<לילך רזניק: זו בעיה שצריך לפתור בכל הדרכים שהביאו לאותו תעריף "מקורות" גבוה מדי.

<לילך רזניק: החוק אומר: בואו ניתן למי שיקר מדי, ניתן לו עוד כמה זולים, שיהיו שואבי מים וחוטבי עצים אצלו, ואולי ככה הוא יוכל להפחית בכמה אגורות את המחיר.

<לילך רזניק: דיברו פה גם על מים שפירים.

<לילך רזניק: החוק לא מגביל את עצמו למים.

<לילך רזניק: בין אלה שדיברו, שיושבים חוץ ממים שפירים של "מקורות" על מפעלי השבה מפוארים ויפהפיים, שעושים שימוש בקולחין והם שייכים לאותן אגודות של יישובים שעושים בהם שימוש, גם הם יתחילו להיות שואבי מים וחוטבי עצים של חברת "מקורות".

<לילך רזניק: אין הבחנה בחוק המוצע של מים שפירים בלבד, אין קביעה שצריך להוזיל את המחיר, אין שום קריטריונים.

<לילך רזניק: יש רק פלטפורמה, ללא פיקוח פרלמנטרי כלשהו, שתעביר לרשות רשות המים, לצורך שירות תעריף "מקורות", את המפעלים הפרטיים.

<לילך רזניק: זה כל מה שיש בחוק.

<לילך רזניק: הבעיה של החקלאים היא ברורה, ידועה ונכונה.

דוד אמסלם: אבל את מבינה לבד שאם הם מציעם פלטפורמה אחרת, לכאורה, יש בה אינסנטיב למחיר, אחרת בשביל מה לעשות את זה?

דוד אמסלם: יש פה היגיון.

דוד אמסלם: גם אז זה לא כתוב, לשם מושכים.

<לילך רזניק: לגבי סבסוד – היינו כבר בקרן איזון עד שנת 1998.

<לילך רזניק: עד ש998 היה מנגנון שעשה חישוב עלויות לכל מפיקי המים, למעט הזולים ששילמו היטל, העביר את מרבית ההיטלים שניגבו ל"מקורות", וזה הסתבך.

<לילך רזניק: זה חייב חישוב עלויות, חייב הכנסת היד לכיס של המדינה לצורך סבסוד "מקורות", ובסוף ב-1991 הוציאו את חברת "מקורות".

<לילך רזניק: להגיד שאת היטל ההפקה אפשר להפנות לטובת משק המים, כולל לטובת הפחתת מחיר "מקורות" - שזה חייב לבוא יחד עם התחייבות להתייעלות, לפתיחת תחרות במקומות רלוונטיים.

<לילך רזניק: אי אפשר כל הזמן לתחזק את המונופול ולהגיד: אוי ואבוי, הוא יקר.

<לילך רזניק: להעביר את היטלי הפקה הנגבים לטובת משק המים - אין בעיה משפטית.

<לילך רזניק: אין שום קושי משפטי, לדעתי אפילו לא צריך לתקן את החוק.

<לילך רזניק: היטל הפקה זה לא מס, זה היטל; היטל אמור לשמש למטרה מסוימת.

<לילך רזניק: אפשר להסתפק אפילו בתיקון של סעיף 116, שקובע את היטלי ההפקה, ולקבוע שהכספים יועברו לטובת הפחתת התעריפים לחקלאים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אודי, בבקשה.

<אודי אדירי: כמה דברים ברמה העובדתית ולהסביר כמה דברים.

<אודי אדירי: אתייחס גם קצת להערות שלָך.

<אודי אדירי: קודם כול, צריך להבין - עלתה שאלה של רכבות, חשמל – אנחנו, כממשלה, תופסים את האחריות של הממשלה לספק את המוצר בכל הארץ, ואם יש עלויות של תשתיות יקרות יותר לערבה או תשתיות יקרות יותר לכל מקום, אין הכוונה, לא בחוק הזה וגם לא במציאות הקיימת, להטיל את זה על החקלאים בכל המקומות.

<אודי אדירי: התפיסה היא תפיסה אחידה, תפיסה שאומרת שהמוצר צריך להיות מסופק, המוצר הוא בסוף אותו מוצר ולכן המחיר שלו צריך להיות אותו מחיר.

<אודי אדירי: זו, בשתי מילים, התפיסה.

<אודי אדירי: מבחינת הכספים שהמדינה גובה או לא גובה - היום המדינה גובה ממשק המים היטלים ב-300 מיליון שקל בשנה, רובם מהביתי וקצתם מהחקלאי.

<אודי אדירי: הצעת החוק הזאת אומרת דבר פשוט: קופת המדינה מפסיקה לגבות היטלים.

<אודי אדירי: ולכן אם מישהו תהה אם המדינה מרוויחה או מפסידה - אנחנו לא מסתכלים על זה ככה.

<אודי אדירי: אנחנו מסתכלים על הרעיון שהדרך היחידה לקיים פה חקלאות זה אם המחירים יהיו אחידים.

<אודי אדירי: היום אנחנו גובים 40 מיליון שקל לקופת המדינה מהפקת מים חקלאיים, ואחרי החוק הזה מפסיקים לגבות אותם לחלוטין והם הולכים להפחתת המחיר.

<אודי אדירי: הדברים צריכים להיות ברורים.

<אודי אדירי: לגבי מה יש בחוק ומה אין בחוק, אני בטוח שניכנס לפרטים, רק אגיד כך: אף אחד לא חושד - בטח לא בנו, באוצר - שהאג'נדה שלנו הוא חיזוק חברת "מקורות", זה לא אומר שהאג'נדה היא החלשת חברת "מקורות", אבל בוודאי שאין לנו אג'נדה לחזק את המונופול.

<אודי אדירי: החוק הזה לא מעביר את אגודות המים לידי "מקורות" ולא מעביר את מפעלי המים לידי "מקורות".

<אודי אדירי: החוק הזה לא עושה את הדברים האלה, וברמה הזאת זה פשוט לא נכון.

<אודי אדירי: לגבי הנושא של מים מושבים, מה שאמרת - החוק עושה בשינוי של הפקה.

<אודי אדירי: מקטע הפקה מתייחס למים שפירים.

<אודי אדירי: אני מבין שמנסים להלך פה אימים על כולם, כי לכולם יש קולחין, רוצים שכולם יפחדו שלוקחים מכולם.

<אודי אדירי: אז אני אומר שלא לוקחים את מתקני ההפקה ממפיקי המים.

<אודי אדירי: החוק הזה גם לא עוסק בגביית מחיר אחיד בקולחין, החוק הזה עוסק בגביית מחיר אחיד של מים שפירים.

<אודי אדירי: זו ההתחלה שלו וזה הסוף שלו, וזה מאפשר הפחתה משמעותית של מחיר המים.

<אודי אדירי: אני מבין שנוח לכולם ללכת לקצוות, להגיד שאם זה היה שקל היו שמחים.

<אודי אדירי: אני לא חושב שהחוק הזה כן מאפשר להביא למחיר של שקל, אבל החוק הזה כן מאפשר להביא להפחתת מחיר משמעותית, איתן, וזאת השאלה.

איתן ברושי: מה יהיה המחיר?

<אודי אדירי: מה יהיה המחיר זה יהיה תלוי ביישום של החוק.

דוד אמסלם: אחרי זה תשאל אותו בצד מה יהיה המחיר.

דוד אמסלם: אם הוא היה כבר קובע מה המחיר לא הייתי עושה דיון.

<לילך רזניק: איך הוא יודע כמה עולה להפיק למפיקים פרטיים?

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: בבקשה, אודי.

<אודי אדירי: אלה, פחות או יותר הדברים.

<אודי אדירי: אני לא חושב שהחוק הזה צריך להביא לבזבוז.

<אודי אדירי: החוק הזה צריך להביא למצב שבו המחיר יהיה מחיר אחיד וסביר.

<לילך רזניק: זול יותר חשוב מאחיד.

אבשלום וילן: שאלת הבהרה.

דוד אמסלם: אין לי זמן, אני רוצה לגמור את הדיון.

אבשלום וילן: אבל הוא אומר בחוק, סעיפים 3–6, שהוא יקבע למפיקים הפרטיים מחיר וימכור להם במחיר - אבל זה עסק פרטי.

אבשלום וילן: מה זה, תסביר לי, אם זה לא הלאמה.

אבשלום וילן: יושב-ראש הוועדה אומר: אין בעיה, נשלם כסף.

אבשלום וילן: אתה בא למפיקי מים, שבחקלאות הם 45%, ואתה אומר להם: אני אקבע באיזה מחיר אקנה מכם ואחר כך אמכור לכם.

אבשלום וילן: אתם רק תצטרכו לפתוח ולסגור את השיבר.

אבשלום וילן: מה המנגנון?

דוד אמסלם: הבנת את הרעיון.

דוד אמסלם: חבר'ה, הוא התכוון שמחר לא לוקחים את המפעל עצמו למדינה, בסדר?

דוד אמסלם: צריך מנגנון של פיבוט, קונים ומוכרים.

דוד אמסלם: תודה רבה, אודי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רואה את הסיפור, גם של הקולחין וגם השפירים, יחד באותו מתווה.

דוד אמסלם: זה אומר שזה משהו חלופי, אי אפשר להתעלם ממנו בכלל.

<אודי אדירי: אני חושב שאתה צודק, זו תמונה משלימה.

<אודי אדירי: התכוונתי שלא לוקחים את המפעלים, אבל - - -

דוד אמסלם: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: אני חייב להגיד משהו.

יצחק וקנין: אנחנו נמצאים במצב שלא היה בעבר, הוא נוצר בעקבות מה שאבו דיבר.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש:

יצחק וקנין: נפל בחלקך תפוח לוהט - -

דוד אמסלם: שרף לי את הידיים.

יצחק וקנין: - - שלא הרבה היו רוצים להתמודד עם הבעיה הזאת, בגלל שמה שנראה פה סביב השולחן זה שאלה מושכים לכיוון אחד, אלה מושכים לכיוון אחר.

יצחק וקנין: בין החקלאים נוצר כבר מצב לא בריא, וזו תוצאה מכך שפרצנו את הגדר בנושא של מחיר המים לחקלאות.

יצחק וקנין: צריך באיזשהו מקום גם להוריד את הכובע לאלה שידעו להסתדר דווקא בזמן הזה, עם הכלים שהיו להם, כדי לשמור על מחיר נמוך מאוד.

יצחק וקנין: צריך להגיד להם תודה רבה, וזה לא היה צריך ליצור ויכוח בין החקלאים לבין עצמם.

יצחק וקנין: ככל שהדבר הזה הלך והתפתח בשנים האחרונות, הם נשארו למטה והחקלאים האחרים - זה כבר הרקיע שחקים, וראינו את המציאות הזאת מול עינינו.

יצחק וקנין: אני אומר את זה 20 פעם:

יצחק וקנין: התנגדתי לכל הפיצוי הזה של 450 מיליון, כי ידעתי לאן זה ייקח אותנו.

יצחק וקנין: ועובדה, זה יצר היום מצב שחקלאים מסוימים רבים עם חקלאים אחרים.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: כי הם משלמים חצי שקל.

יצחק וקנין: בזמנו כולנו היינו בחצי שקל, הם היו 30 אגורות.

יצחק וקנין: לא היה פער גדול במחיר.

יצחק וקנין: החקלאות תמיד שמרה על עצמה במחיר.

יצחק וקנין: מה אנחנו צריכים לעשות?

יצחק וקנין: רבותי, תשמעו טוב, המחיר צריך להיות אחיד.

יצחק וקנין: אבל איך הוא צריך להיות אחיד?

יצחק וקנין: אבל תשמעו אותי עד הסוף, שלא תיבהלו שאני הולך פה על הראש של מישהו.

יצחק וקנין: אני לא הולך על הראש של אף אחד.

יצחק וקנין: המחיר חייב להיות אחיד.

יצחק וקנין: לקיים חקלאות, גם ב-1.60 אי אפשר, אני אומר את זה חד וחלק.

יצחק וקנין: המחירים לא ריאליים לגידולים שאנחנו מגדלים.

יצחק וקנין: שמעתם – אחד משלם 700,000 שקל, השני 1.2 מיליון שקלים.

יצחק וקנין: אם תיקחו את מה שהם שילמו בעבר, זה מרחקים עצומים לאן זה הגיע ממה שהיינו להיום.

יצחק וקנין: לכן לאט לאט הרבה חקלאים נושרים ואי אפשר לדעת לאן אנחנו מגיעים.

יצחק וקנין: השורה התחתונה של כל העניין" לדעתי, אם צריך לעשות פערים במחירים, זה לא בין החקלאים.

יצחק וקנין: הפערים צריכים להיות: במים השפירים המחיר צריך להיות אחיד; בקולחין – אולי זה צריך להיות יותר נמוך, אבל גם אחיד לכולם.

יצחק וקנין: הכוונה, ליצור את התעריפים.

יצחק וקנין: אנחנו, חברי הכנסת, צריכים לדעת מה אנחנו רוצים בסופו של דבר, איך תיראה החקלאות במדינת ישראל.

יצחק וקנין: בשורה התחתונה - המחיר צריך להיות נמוך.

יצחק וקנין: אם מישהו חושב שאפשר לקיים את זה ב-1.60 שקל טועה.

יצחק וקנין: אני חושב שהמחיר צריך לנוע בסביבות 1.20–1.30 שקל, לא יותר מזה.

יצחק וקנין: האוצר יצטרך לשים את היד בכיס ולשים כסף.

יצחק וקנין: ההישג של האוצר יהיה לאין ערוך בתשומות שהוא יקבל מהחקלאים.

יצחק וקנין: אני לא אומר את זה כהלצה, כי אם אנחנו מדברים על יוקר מחיה - המים הם מרכיב גדול מאוד ביוקר המחיה.

יצחק וקנין: אם אתם רוצים להוזיל את יוקר המחיה, זה חלק מהדברים.

יצחק וקנין: אני חושב שאם נקבע מחיר שווה לחקלאות, מחיר נמוך - נוכל.

יצחק וקנין: לגבי המפיקים הפרטיים – גם עליהם לא הייתי יורד עם הגיליוטינה, כי אם הם משלמים היום 40 אגורות או חצי שקל, צריך למצוא מדרג בחמש השנים הקרובות, לעשות עלייה מדורגת ובסופו של תהליך כולנו שווים.

יצחק וקנין: ככה אני רואה את הדברים, זה הפתרון שנראה לי שיפתור את הבעיה כרגע.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: למישהו יש איזה משפט שלוחץ לו בבטן ורוצה להגיד אותו?

דוד אמסלם: רבותי, אני רוצה לסכם את הישיבה.

דוד אמסלם: אני שמח על הישיבה הזאת.

דוד אמסלם: בסך הכול, אנשים דיברו מנהמת ליבם, בגלל שהנושא דרמטי.

דוד אמסלם: זה הולך לשני הכיוונים: מי שלוקחים לו זה דרמטי, וגם מי שנותנים לו זה גם דרמטי.

דוד אמסלם: אבל בסוף יש בכל השיגעון הזה דבר הגיוני, ואני מתחבר דווקא למה שיצחק אמר.

דוד אמסלם: בגלל זה הרכבתי צוות מקצועי, שמבחינתי יש לו שני מרכיבים - - -

<דויד אלחייני: מי זה הצוות?

דוד אמסלם: קבעתי אותו בדיון הקודם.

<דויד אלחייני: אין הגדרה של מקצועי.

<דויד אלחייני: מה זה מקצועי?

<דויד אלחייני: - - - דובי לא מייצג אותי - - -

דוד אמסלם: דוד, תקשיב.

דוד אמסלם: אני פה יושב-ראש הוועדה, אני מחליט עם מי אני מדבר, על כמה ולמה.

דוד אמסלם: אני מכיר את המכלול, זה בסדר.

דוד אמסלם: שמעתי את הצד של החקלאים, אעשה מעגל עם הצד המקצועי של הממשלה ואחרי זה אנסה לחבר חזרה את כל העסק הזה, בגלל שאם נחבר את שניהם יחד הם יצעקו אחד על השני ולא נגיע לאף מקום.

דוד אמסלם: אודי, אני מקבל את מה שיצחק אמר.

<דויד אלחייני: שאף אחד לא יגיד שהוא מייצג אותי.

דוד אמסלם: דוד, אם לא נעים לי ממך, אני מוציא אותך לפני שעה.

דוד אמסלם: יש פה שלושה מרכיבים בסיסיים, ואני מסכים אתם: אחד, צריכה להיות כנראה אחידות, גם אם לא חד חד-ערכית, אבל משהו שמביא - - -

<חנה פרנקל: יכול להיות שבלי לשים לב לא צירפת את רשות המים.

דוד אמסלם: כן כן, לצד המקצועי של הממשלה לא הגענו.

דוד אמסלם: בעיקר שמענו את החקלאים.

דוד אמסלם: אני חושב שצריכים להיות מספר מרכיבים.

דוד אמסלם: אחד, להביא את זה למקסימום אחידות, כמובן בכפוף לזה שיש מוצרים שונים – יש לנו שלושה או ארבעה סוגים של מים, שהם לא שווים בערכם הכלכלי לחברו; נושא שני, שהוא מאוד דרמטי ולדעתי זה נכון, בסופו של עניין אני חושב שגם המדינה צריכה לשים משהו בקטע של משק המים בכללותו.

דוד אמסלם: מעבר לזה שלא לוקחים, לדעתי, היא צריכה להשתתף במימון כדי לסבסד חלק מהחקלאות.

דוד אמסלם: אני מקבל את הנחת העבודה שחקלאות היא ערך, יש לה ערכים נוספים, מעבר לפרי עצמו או לירק עצמו.

דוד אמסלם: המדינה התנערה בשנים האחרונות לגמרי מהנושא הזה, ונתנה לזה להתנהג כאילו זה שוק פרטי, חופשי.

דוד אמסלם: יש לנו היום עגבניות, מחר לא יהיה – אז לא יהיה, נביא מטורקיה, נביא מירדן.

דוד אמסלם: אני חושב שהמדינה צריכה להגיד אמירה בעניין הזה, ואמירה, מבחינת המדינה, זה גם להשקיע כסף בסיפור הזה.

דוד אמסלם: שלוש, בוודאי ובוודאי שאם יהיו שינויים כאלה ואחרים, הם צריכים להיות בצורה מדורגת על מנת שלאנשים יהיה זמן להתאמות של עצמם.

דוד אמסלם: זה אומר שגם אם נחליט לעשות אמבטיה ארצית, נצטרך לתת זמן התאמה לאחרים, בעיקר לחקלאים שכבר התחילו מגידול מסוים.

דוד אמסלם: כמובן שצריך לקחת בחשבון גם את ההשקעות שהם השקיעו.

דוד אמסלם: אני מתכוון להשקיע בזה את הזמן שלי בצורה הכי צפופה.

דוד אמסלם: בתוך שבועיים זה לא יקרה, בגלל שאני רואה את הבעייתיות של העניין.

דוד אמסלם: זה לא דבר כל כך פשוט.

דוד אמסלם: אשתדל לעשות את זה כמה שיותר מהר, כמה ישיבות שנדרש, אבל בהפרשי זמן מאוד קצרים מכיוון שבסוף אנחנו צריכים לתת איזשהו פתרון ואופק לעניין הזה.

דוד אמסלם: אנחנו לא יכולים לדון על החוק הזה חצי שנה, למרות שבאופן פוטנציאלי היה אפשר, בגלל שהוא בעייתי - אנחנו יכולים לעשות כל שבועיים דיון ולא נגיע לאף מקום.

דוד אמסלם: זה הנושא שאני רוצה להתמקד בו, ועל בסיס העקרונות האלה נשב ונתחיל להתקדם.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: נקווה שנגיע בסוף לאיזו תוצאה.