ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 195, 2016-06-08 09:10

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא גיבוש מדיניות לטיפול בסוגיית המסתננים בדרום תל אביב.

דוד אמסלם: אני רוצה להתייחס לפרוצדורה של הדיון.

דוד אמסלם: הדיון יתקיים עד שעה 10:30 בדיוק כאשר אז אני מתחיל רביזיה על חוק אחר שעשינו שלשום.

דוד אמסלם: בחצי השעה הראשונה נשמע את הדוברים ואלה שידברו, אלה יהיו.

דוד אמסלם: מעבר לכך אני לא אאריך את הזמן.

דוד אמסלם: אני אתן זמן לנציגי התושבים ולחבר'ה ששוהים בדרום תל אביב שהם לא אזרחי מדינת ישראל.

<קריאה: מסתננים.

<קריאה: מהגרי עבודה.

דוד אמסלם: מסתננים או מהגרי עבודה.

דוד אמסלם: לא חשוב איך נקרא להם.

דוד אמסלם: אני לא רוצה כרגע להשתמש במינוחים האלה.

דוד אמסלם: לאחר מכן נשמע את חברי הכנסת ובסופו של עניין אני רוצה לשמוע את נציגי הממשלה ואני מבקש מהם להתרכז בכיוון של מדיניות הטיפול וזה לא רק בנושא של בן עמי.

דוד אמסלם: נמצא כאן נציג משרד ראש הממשלה שאני חושב שהוא הגוף שאמור לתכלל את העניין זה.

דוד אמסלם: ברשותכם, בקשה אחת.

דוד אמסלם: היות ומטבע הדברים הדיון טעות, אני מבקש לא להפריע לדוברים.

דוד אמסלם: גם אם מישהו חושב שמישהו אמר דברים שהם לא נכונים וגם אם הדברים מאוד מאוד מרגיזים אותו, לא להפריע לדובר.

דוד אמסלם: אני מבקש לא להפריע בדיון.

דוד אמסלם: אני מבקש לדבר בתמציתיות ובמסגרת הזמנים אותה אני מקצה.

דוד אמסלם: מעבר לכך, כשאני אומר למישהו להפסיק לדבר, הוא יפסיק.

דוד אמסלם: הדיון הזה נערך לאחר סיור שהוועדה קיימה במקום.

דוד אמסלם: התרשמנו ואנחנו, מי שהיה בסיור, פשוט מכירים את האטמוספרה ואנחנו גם מבינים את הבעייתיות שבעניין.

דוד אמסלם: מבחינתי זאת הפרוצדורה לדיון.

דוד אמסלם: כל דובר, שלוש דקות.

דוד אמסלם: רשות הדיבור לשפי.

<שפי פז: ב-2 בפברואר, לפני ארבעה חודשים, ישבתי כאן ואז פניתי דווקא לראש הממשלה ושאלתי אותו האם הוא יודע שישראל ויתרה מרצונה החופשי, ללא ירייה אחת, על הריבונות שלה בלב המדינה.

<שפי פז: דרשתי מראש הממשלה לקחת אחריות על מה שקורה ולקבל סוף סוף החלטה ולהחליט האם אנחנו צריכים מדיניות, ואם אתם מחליטים על א' – תבצעו זאת, ואם אתם מחליטים על ב' – תבצעו זאת, אתם רוצים חוקים – תחוקקו חוקים, אתם רוצים לגרש – תגרשו, אתם רוצים להחליט שהם נשארים בארץ – תגידו, תפנו אותנו, אין בעיה אבל שתהיה סוף סוף החלטה לגבי מה שקורה אותם.

<שפי פז: מאז עברו ארבעה חודשים וכלום לא השתנה.

<שפי פז: אני חוזרת לכאן ואני הולכת לומר בדיוק את אותם דברים אלא שאולי הם בסגנון אחר.

<שפי פז: מה שאני רוצה מכם בבקשה.

<שפי פז: יושבת כאן מאחורי חבורה של תושבי דרום תל אביב.

<שפי פז: תקומו לרגע.

<שפי פז: אני רוצה שתסתכלו עליהם.

<שפי פז: עכשיו אתם יכולים לשבת.

<שפי פז: תסתכלו עליהם.

<שפי פז: האנשים שיושבים כאן, אלה האנשים שאני קוראת להם האנשים הנטושים.

<שפי פז: יש כאן גם כמה חברים משכונת התקווה.

<שפי פז: אלה האנשים שחוזרים לכנסת כבר תשע שנים, שנה אחרי שנה, דיון אחרי דיון.

<שפי פז: אלה האנשים שאתם באים אליהם עם משלחות הביתה ומטפסים במדרגות ומקשיבים להם.

<שפי פז: האנשים האלה באים, באים ובאים וכלום לא קורה מבחינתם וכלום לא משתנה.

<שפי פז: אני שאלתי אותם בדרך האם יש שיפור, האם אתם יכולים להגיד שמשהו יותר טוב להם, אבל הם אומרים לא, זה יותר ויותר גרוע.

<שפי פז: אני רוצה לשאול אתכם היכן אתם עומדים כרגע ובואו נדבר לרגע על נושא שמאוד מאוד בעייתי, הבג"ץ.

<שפי פז: ב-28 באוגוסט 2013 – שימו לב לתאריך, 2013 – גדעון סער שהיה אז שר הפנים אמר שישראל חתמה על הסכם עם מדינה שלישית וכי אחרי החגים תתחיל תכנית רב-שלבית לגירוש מבקשי המקלט והמסתננים לרואנדה, אוגנדה.

<שפי פז: זה היה ב-2013.

<שפי פז: בשנת 2015, במרץ, בזמן שחוק ההסתננות כבר גסס, סוף סוף הודיעה רשות האוכלוסין וההגירה שהיא מכניסה את החוק הזה לפעילות והודיעה על הפעלת נוהל החדש – אוגנדה, רואנדה – ומי שיסרב, הולך לסהרונים כי אין בחירה לאנשים.

<שפי פז: כמובן באותו רגע הוגשה עתירה של הארגונים.

<שפי פז: הארגונים הגישו עתירה לבית המשפט בבאר-שבע והעתירה נדחתה.

<שפי פז: הארגונים הגישו עתירה לבית המשפט העליון.

<שפי פז: הם הגישו גם בקשה לצו ביניים.

<שפי פז: הכול תקוע.

<שפי פז: אני מזכירה לכם, ב-2013 יש הסכם, המדינה חתמה, ואני מניחה שהיא גם שילמה הרבה כסף אבל כלום לא עובד כי יש עתירות.

<שפי פז: כל הזמן צווי ביניים ושום דבר לא מבוצע.

<שפי פז: בסופו של דבר היה דיון ובדיון נאמר לנו שהדיון הבא יתקיים תוך 45 ימים.

<שפי פז: עבר כפול זמן, נקבע מועד לדיון.

<שפי פז: הדיון היה אמור להתקיים החודש, ב-5 ליוני, אבל התבשרנו שהוא נדחה.

<שפי פז: עכשיו התבשרנו שהדיון נדחה ל-9 באוקטובר.

<שפי פז: במקרה הטוב פסק הדין יינתן בינואר 2017 כי שלושה חודשים זה זמן סביר.

<שפי פז: תעשו חשבון.

<שפי פז: שלוש וחצי שנים וארבעה שרי פנים.

<שפי פז: שר הפנים לא נמצא כאן ואני לא מופתעת, ולא מעניין אותי מאיזה סיבות הוא לא כאן.

<שפי פז: אני לא מופתעת כי מהיום שהוא נכנס לתפקיד, אני לא מצליחה לדבר אתו.

<שפי פז: שלוש וחצי שנים וארבעה שרי פנים, לאחר חתימת ההסכם.

<שפי פז: שלוש וחצי שנים וארבעה שרי פנים של מאמץ מרוכז של הארגונים להפוך את המסתננים לחלק טבעי מהנוף שלנו ולשנות את התודעה הציבורית.

<שפי פז: שלוש וחצי שנים וארבעה שרי פנים של הולדת עוד אלפי ילדים עם כל מה שזה כרוך, של דחיקת רגלינו, אנחנו התושבים, מהמרחב הציבורי.

<שפי פז: שלוש וחצי שנים וארבעה שרי פנים של הפגנות ומחאות ואל תשכחו, כולנו כאן משלמים מחירים מאוד כבדים בגין המאבק הזה שאנחנו נאבקים לא רק עבור עצמנו אלא עבור כל המדינה.

<שפי פז: שלוש וחצי שנים וארבעה שרי פנים של סחבת וסחבת ואנחנו לא יודעים איך זה ייגמר.

<שפי פז: אני אומר עוד שני משפטים ואסיים את דבריי.

<שפי פז: הייאוש של האנשים הוא חרב פיפיות.

<שפי פז: ייאוש יכול להביא להרמת ידיים משני סוגים.

<שפי פז: ייאוש יכול להוביל לכניעה על ידי כך שאנשים לא ילכו לבחירות ולא יצביעו ולא ישתתפו במחאות ולא יאמרו כלום אלא פשוט יישברו ואצל חלק מהאנשים זה קורה.

<שפי פז: ייאוש – ואני לא מאיימת כאן חלילה – יכול גם להביא לשבירת כלים וזה דיבור שמדובר בדרום תל אביב ללא הפסקה.

<שפי פז: שני סוגי הייאוש האלה, שניהם, מסתובבים היום בדרום תל אביב, ברחובות, בבתים ובכל מקום שאנחנו נמצאים בו ואני באמת לא יודעת מי משניהם ינצח, אבל קחו את זה בחשבון.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: דרך אגב, שר הפנים היה אמור להשתתף בדיון, הוא רצה להשתתף והוא ביקש להשתתף.

דוד אמסלם: אם תסתכלו בהזמנה כתוב שהדיון הוא בהשתתפות שר הפנים.

<קריאה: מי מנע ממנו?

דוד אמסלם: הוא לא יכול להשתתף מסיבות אישיות הבוקר.

דוד אמסלם: הוא התקשר אלי לפני שעה ודיבר אתי ואני חושב שזה בסדר ואין לנו שום בעיה עם זה.

דוד אמסלם: דניאל פרי, בבקשה.

<דניאל פרי: בוקר טוב לכולם.

<דניאל פרי: אני בן 27 מתל אביב.

<דניאל פרי: אני בן של פליט.

<דניאל פרי: אבא שלי הוא נכה צה"ל בן 63, הוא צבר ישראלי שגדל ולחם כאן ונתן את הנשמה שלו למדינה הזאת והוא פליט.

<דניאל פרי: המציאות האיומה שיצרו גלי המסתננים והפליטים בדרום תל אביב הרסה אותו ואותנו.

<דניאל פרי: מה ששבר אותי זה שיום אחד ראיתי את אבא שלי, אדם טוב ומיטיב, מסתובב עם סכין בתיק שלו אחרי שתקפו את השכן שלו באכזריות.

<דניאל פרי: שאלתי אותו למה הוא מסתובב עם הסכין, הוא אמר לי שאם יתקפו אותו, שהוא יוכל להציל את חייו.

<דניאל פרי: אבא שלי אמר לי משהו.

<דניאל פרי: הוא אמר לי לברוח, לעזוב הכול ולהציל את עצמי.

<דניאל פרי: הוא אמר לי שדרום תל אביב אבודה, הם כאן כדי להישאר, יבואו עוד ואין ממשלה שתעצור את האסון הזה.

<דניאל פרי: אני כאן.

<דניאל פרי: אני לא בורח.

<דניאל פרי: אני הפה של אבא שלי ואני אדבר קצת בשמם של אלפי אזרחים שקופים כמוהו שהממשלה הזאת הפקירה.

<דניאל פרי: מי שלא חי בדרום תל אביב, לא מבין את חומרת האסון שהחל לתת את אותותיו בעוד מקומות – באילת, בערד, באשקלון, בפתח תקווה ובפרדס כץ.

<דניאל פרי: הקהילות היהודיות והישראליות מתמוטטות ועל חורבותיהן קמות משפחות וקהילות של מסתננים ופליטים מאפריקה.

<דניאל פרי: בתי הכנסת מתרוקנים ונזנחים, כנסיות מאולתרות קמות במקומם בכל פינה.

<דניאל פרי: אווירת שבת קודש שהייתה מאפיינת של שכונות התקווה, של נווה שאנן, של יד אליהו, של קריית שלום – נמחקה.

<דניאל פרי: אין אווירת שבת ואין זמירות שבת אצלנו אלא יש חתונות של אריתראים עם רמקולים ומוזיקה רועשת.

<דניאל פרי: יש טקסי אבלות וטקסי הטבלה של אפריקאים בגינות בהן פעם היו משחקים ילדים ישראלים בביטחון.

<דניאל פרי: זה אסון שעשוי להיות בלתי הפיך.

<דניאל פרי: באנו לכאן רגע לפני שיהיה מאוחר מדי, ואולי כבר מאוחר מדי.

<דניאל פרי: אולי נקודת האל חזור, אולי כבר חצינו אותה.

<דניאל פרי: כשאני מדבר על נקודת האל חזור, זאת לא אותה נקודה שמדברים עליה אלא אני מדבר על מה שקורה בלב מדינת היהודים.

<דניאל פרי: אם הממשלה הזאת לא תתעשת עכשיו ואם אתם השרים וחברי הכנסת לא תפעלו להוציא את המסתננים ותגבשו מיד מדיניות הגירה ופליטות, זה יהיה הסוף של דרום תל אביב.

<דניאל פרי: במשמרת שלכם מתחת לאף שלכם, והרבה בגלל האדישות והזחיחות הבלתי מוסברת של רבים מכם, השכונות הוותיקות של העיר העברית הראשונה יימחקו ועל הריסותיהן תוקם עיר אפריקאית.

<דניאל פרי: איזה אבסורד ואיזה ביזיון.

<דניאל פרי: השקופים היו הדגל של זה שלא בא לכאן היום וזה היה המוקד שלו מסע הבחירות.

<דניאל פרי: כמעט שנה וחצי מאז הקמת הממשלה ואיש לא שמע לא ממנו ולא מרבים וטובים שבאו לדרום תל אביב ופיזרו הבטחות.

<דניאל פרי: איש לא ראה אתכם פועלים.

<דניאל פרי: אנחנו זועקים לעזרה ושוועתנו עולה השמימה ואין מציל.

<דניאל פרי: אפשר לעצור את האסון הזה, חברים, רגע לפני שיהיה מאוחר מדי.

<דניאל פרי: אנחנו דורשים פיקוח צמוד על תהליך הוצאת המסתננים מהארץ ויישומו באופן מידי.

<דניאל פרי: אנחנו דורשים שתעשו הכול כדי לדאוג לכך שהתהליכים יתבצעו ללא דיחוי ושבג"ץ יעבור בהקדם.

<דניאל פרי: נגמרו התירוצים ונגמר הזמן ונגמר האמון שלנו בממשלה, בממשלת הימין הזאת, ובכם.

<דניאל פרי: אם לא תפעלו, תיכתבו בהיסטוריה של המדינה הזאת כמי שהקים מדינה אפריקאית, אריתראית, סודנית בליבה של מדינת היהודים.

<דניאל פרי: על זה לא תהיה לאף אחד כפרה.

<דניאל פרי: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: כאן לא אצטדיון טדי ולא מוחאים כפיים גם אם בא לכם.

דוד אמסלם: מי שרוצה למחוא כפיים, שיצא החוצה וימחא כפיים.

דוד אמסלם: תודה רבה לדניאל.

דוד אמסלם: יונתן יעקובוביץ, יש לך שלוש דקות.

דוד אמסלם: עד עכשיו הדוברים חרגו ממסגרת הזמן אבל אפשרתי זאת כי רציתי שיכניסו אותנו לאטמוספרה ושפי לא יודעת לדבר שלוש דקות, וזה בסדר.

<קריאה: היא אמרה דברים חשובים.

דוד אמסלם: כולם מדברים כך.

דוד אמסלם: גם דניאל ריגש אותי.

דוד אמסלם: זה בסדר.

<יונתן יעקובוביץ': אני מהמרכז למדיניות הגירה ישראלית.

<יונתן יעקובוביץ': אני רוצה להתייחס לצעדים שכן אפשר לנקוט ואני חושב שאפשר לעשות יותר וכדאי לעשות אותם מהר.

<יונתן יעקובוביץ': הצעד הראשון הוא כל מה שדובר לגבי הפעלת הקרן של פיקדונות של מסתננים.

<יונתן יעקובוביץ': הבנתי שיש התקדמות ואנחנו מברכים על כך.

<יונתן יעקובוביץ': הייתי מציע שבמסגרת איזשהו הליך חקיקה כולל – והבנתי שיש איזשהו רצון לעשות וכדאי שהוא יתבצע במהרה – ישדרגו את החוק הזה, יוסיפו מדרגות מס - - -

דוד אמסלם: אני לא מכיר את החוק.

דוד אמסלם: אתה יכול להגיד לנו במה מדובר?

<יונתן יעקובוביץ': עוד בכנסת הקודמת אנחנו קידמנו חוק שאומר שעשרים אחוזים מכספי המסתננים, המעסיק צריך להפקיד אותם לקרן בניהול הממשלה כך שאותו מסתנן יוכל לפדות את הסכום הזה רק כאשר הוא יעזוב את הארץ או אם וכאשר הוא יקבל מעמד בישראל.

יואב קיש: זה חוק קיים.

<יונתן יעקובוביץ': החוק קיים אלא שלוקח הרבה זמן ליישם אותו.

<יונתן יעקובוביץ': עברה כבר שנה וחצי.

<יונתן יעקובוביץ': אם אפשר להזדרז וליישם אותו.

<שפי פז: למה לא מיישמים אותו?

דוד אמסלם: למה לא מיישמים אותו?

<יונתן יעקובוביץ': הבנתי שיש צעדים.

<יונתן יעקובוביץ': אני חושב שזה חוק חשוב.

<יונתן יעקובוביץ': קודם כל, אפשר להחיל אותו על כל אוכלוסיית המסתננים באופן מידי, אפשר להחיל את זה גם על אוכלוסיות שפטורות משהייה במתקן חולות כמו משפחות, כמו אנשים שכרגע יש להם פטור מהשהות שם.

<יונתן יעקובוביץ': אין בעיה של מקום ויש שם 3,000 מקומות.

<יונתן יעקובוביץ': אפשר להחיל את זה על כל האוכלוסייה.

<יונתן יעקובוביץ': מעבר לתמריץ שזה יוצר למסתננים לעזוב, במקרה של ממשלת אריתריאה, יש לה אינטרס עצום בהמשך הישארותם של המסתננים בישראל.

<יונתן יעקובוביץ': שליש מהתל"ג של אריתריאה מגיע מכסף שנשלח מהפזורה האריתריאית ובישראל נמצאת הפזורה האריתריאית הכי גדולה בעולם.

<יונתן יעקובוביץ': לכן יש לממשלה אינטרס להשאיר אותם כאן.

<יונתן יעקובוביץ': אם אנחנו נמנע את תזרים הכספים האלה, נוכל אולי לראות שינוי ביחס של ממשלת אריתריאה.

<יונתן יעקובוביץ': לגבי הליך של הרחקה למדינה שלישית.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו מכירים את זה, אנחנו כבר תקועים בבית המשפט למעלה משנה וזה יכול לקחת גם עוד חצי שנה וגם עוד ארבע שנים.

<יונתן יעקובוביץ': בינתיים אני חושב שאפשר לקדם הליך של איסור העסקה לפחות של אותם מסתננים שעמדו בקריטריונים של השמה במשמורת.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו חושבים שזה יהיה הרבה יותר קל לעבור בבג"ץ ואפשר גם להחיל את זה מיד ולא צריך לחכות.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו רואים את התופעות האלה.

<יונתן יעקובוביץ': אפשר לעשות את זה במקביל כבר מחר, לאסור עליהם לעבוד.

<יונתן יעקובוביץ': יש 3,000 אריתריאים שבקשות המקלט שלהם נדחו, אתם רוצים לשים אותם במשמורת, אם אפשר לשים אותם במשמורת – בוודאי שאפשר לאסור עליהם לעבוד.

<יונתן יעקובוביץ': זה גם ישלח מסר וזה יוציא את כל המערכת הזאת מהקפאה שנכפתה עליה כבר הרבה מאוד זמן ואנחנו לא יודעים כמה זמן היא תימשך.

<יונתן יעקובוביץ': דבר נוסף.

<יונתן יעקובוביץ': מדינת ישראל, כמו שאמרתי, יש בה את האוכלוסייה האריתריאית הכי גדולה בעולם המערבי ובכל זאת היא מאוד מאוד פסיבית לגבי אופציות הרחקה לאריתריאה.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו רואים מדינות בהן יש אוכלוסייה אריתריאית הרבה יותר קטנה והן נוקטות בקו אקטיבי הרבה יותר.

<שפי פז: כמו למשל?

<יונתן יעקובוביץ': כמו אנגליה שהחליטה שאין עליהם כל הגנה וניתן להרחיק אותם על בסיס בדיקה פרטנית, כמו שוויץ היום שמאוד מאוד פעילה בסוגיה הזאת, כמו נורבגיה בה יש הרבה פחות אריתריאים ושלחו משלחות והם בקשר עם אריתריאה, ובכלל, היום האיחוד האירופי בקשר מאוד מאוד צמוד עם ממשלת אריתריאה.

<יונתן יעקובוביץ': האיחוד האירופי הולך עוד יותר רחוק, הוא משלם לממשלת סודן כדי לא לאפשר להם להגיע.

<יונתן יעקובוביץ': אני לא אומר שצריך לעשות זאת.

<יונתן יעקובוביץ': אנחנו נהיה הרבה יותר הומניים, אנחנו נמנע מהם כסף ואנחנו נדאג שמי שיכול לחזור, יחזור.

<יונתן יעקובוביץ': נשים עם ילדים, אנשים מעל גיל גיוס, תומכי משטר, תיירים שמגיעים לכאן, אין כל מניעה לגרש אותם מחר בבוקר וניתן לעשות את זה.

<יונתן יעקובוביץ': אפשר להיות הרבה יותר אקטיביים ובוודאי ובוודאי שצריך להצהיר שאין הגנה קבוצתית על אריתריאים וכיום אין לכך כל הצדקה.

<יונתן יעקובוביץ': זה גם יעזור לנו בבית המשפט ואנחנו מאמינים שכדאי לקדם את הדברים האלה כמה שיותר מהר ובמקביל.

<יונתן יעקובוביץ': עמדתי בשלוש הדקות שניתנו לי.

<יונתן יעקובוביץ': תודה.

<יונתן יעקובוביץ': אני חושב שכדאי לעשות את כל הצעדים האלה במקביל ולא לחכות ולא לעשות אותם באופן ליניארי.

<יונתן יעקובוביץ': אני מאמין שאם נעשה את זה, נוכל להוציא חלק גדול מהאוכלוסייה.

<יונתן יעקובוביץ': זה בנוסף לכל הצעדים שכבר נעשו והם מבורכים.

<יונתן יעקובוביץ': בסך הכול צריך לציין שמדינת ישראל היא באמת המדינה היחידה שהיום הצליחה לעצור את ההגירה והצליחה לעשות רוורס, אבל אנחנו צריכים להגדיל את הקצב הרבה יותר.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: זאב לב.

<זאב לב: אני מוותר.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: עובד חוגי.

<עובד חוגי: אני רוצה לומר כמה דברים מעבר כי אני חושב שאחד הראשונים במאבק הזה – ואני עשרות פעמים בכנסת – הייתי אני.

דוד אמסלם: אתה עשרות פעמים כאן בלי קשר לדרום תל אביב.

<עובד חוגי: אני מגיע לדיונים בנושא הזה ולוקח ימי חופש על חשבוני.

<עובד חוגי: לדעתי, רוב האנשים כאן חוץ מתושבי דרום תל אביב, באו לכאן על חשבונם.

<עובד חוגי: דרך אגב, האחרים מקבלים כסף, העמותות, החבר'ה הטובים.

<עובד חוגי: זה בסדר.

<עובד חוגי: מדינת ישראל, איך שהיא מטפלת בנושא הזה, זה ממש חלם.

<עובד חוגי: חלם.

<עובד חוגי: אתה רואה שיש חוק ואתה לא מודע לו והמדינה לא אוכפת.

<עובד חוגי: יש כאן סכנה לדמוקרטיה כי המערכת המשפטית לקחה לעצמה כוח שלא צריך להיות לה.

<עובד חוגי: למדתי שבדמוקרטיה יש מערכת משפט, הרשות השופטת, הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת.

<עובד חוגי: למעשה מה קורה כאן זה שהמערכת המשפטית עושה ממכם צחוק.

<עובד חוגי: לצורך העניין, הייתה החלטה שעד תאריך מסוים הם יוכלו להגיש בקשה לפליטות, בא בית המשפט – בתקופה שאתם הייתם בפגרה – וקבע שהם יכולים להגיש גם היום.

<עובד חוגי: תבינו.

<עובד חוגי: אתם מחוקקים חוקים, בא בג"ץ ופוסל אותם.

<עובד חוגי: זאת אומרת, מה שקורה כאן זה שהמערכת המשפטית השתלטה על מדינת ישראל.

<עובד חוגי: כאן אני חושב שאתם כולכם צריכים לדעת כי אתם באים, עובדים, עושים חוקים ובא בג"ץ ועושה מכם צחוק.

דוד אמסלם: קודם כל, קח כוס מים ותירגע.

דוד אמסלם: אל תתעצבן עוד לפני שהתחלת לדבר.

<עובד חוגי: אני הייתי שותף לכל ארבעת החוקים שבג"ץ עצר.

דוד אמסלם: תן לי עכשיו.

דוד אמסלם: לא ביקשתי שתתייחס עכשיו לבג"ץ.

דוד אמסלם: עזוב את זה עכשיו.

דוד אמסלם: זאת סוגיה אחרת שהיא לא בדיון.

דוד אמסלם: אני רוצה שתספר לי בכמה מלים על חיי היום יום.

דוד אמסלם: זה יותר מעניין אותי.

דוד אמסלם: ספר מה עוברים התושבים ביום יום.

<עובד חוגי: אני אתן לך דוגמה.

<עובד חוגי: אתמול נסעתי עם נהג מונית, הלכתי לאירוע, והוא שאל אותי מה אני עושה.

<עובד חוגי: אמר לי שזה אבסורד, כי ברחוב אצ"ל כדי להגיע לשכונת הארגזים, בנות לוקחות מונית.

<עובד חוגי: אתה ביקרת שם ואתה יודע איפה זה רחוב אצ"ל בשכונת התקווה ואתה יודע איפה נמצאת שכונת הארגזים.

דוד אמסלם: הייתי שם אתמול ב-7:00 בערב.

<עובד חוגי: הוא אומר לי שילדות קטנות עוצרות אותו כמונית וזה כאשר מדובר במרחק של 300-400 מטרים כי הן מפחדות ללכת ברגל.

<עובד חוגי: אני מסתכל כאן.

<עובד חוגי: בשמאל אוהבים פמיניזם, נשים, דואגים לזכויות.

<עובד חוגי: מישהו אמר למישהי משהו, הטרדה מינית.

<עובד חוגי: אצלנו במקרה הטוב ילדה בת 14 מקבלת הצעה לקיום יחסי מין תמורת כסף.

<עובד חוגי: זה המקרה הטוב.

<עובד חוגי: ילדה בת 14, יש לה הצעות לקיים יחסי מין תמורת כסף.

<עובד חוגי: זה המקרה הטוב.

<עובד חוגי: אז אתה מבין.

<עובד חוגי: אני אגיד לך את האמת, זה כבר מאוס.

<עובד חוגי: את זה אתם צריכים לדעת.

<עובד חוגי: אני רוצה להגיד לכם להיכן אתם הולכים.

<עובד חוגי: מדינת ישראל, אם לא תהיה לה מדיניות ברורה של הגירה, מדינת ישראל, עם כל הכבוד לגדר, אנייה אחת או סירה אחת שבמקרה תחתוך לכיוון ישראל – ומי שעולה עליה הוא בסכנת חיים ויהיו חייבים להציל אותו – אז מה יקרה?

<עובד חוגי: חיל הים יכניס אותם.

<עובד חוגי: אז אתה תראה את הסחף שבמקום לאירופה, יגיע לכאן.

<עובד חוגי: חומה לא תעשו בים.

<עובד חוגי: עוד נקודה.

<עובד חוגי: שימו לב.

<עובד חוגי: לפי הנתונים שלכם, יש בסביבות ה-50-60 אלף.

<עובד חוגי: מתוכם כעשרים אחוזים הן נשים, וזה אומר 12 אלף, 10,000.

<עובד חוגי: במצב הילודה, תוך חמש שנים מדינת ישראל הולכת להכפיל את האוכלוסייה שלה.

<עובד חוגי: מדינת ישראל הולכת להכפיל את האוכלוסייה של המהגרים.

<עובד חוגי: אתם צריכים לתת את הדעת אם יש לכם מקום לגני ילדים, לבתי ספר, לטיפות חלב, לקצבאות ילדים.

<עובד חוגי: על זה אתם צריכים לתת את הדעת.

<עובד חוגי: אני אגיד לכם משהו.

<עובד חוגי: ראש הממשלה אומר שהוא רוצה הכרה של מדינה יהודית.

<עובד חוגי: כן?

<עובד חוגי: איזו מדינה יהודית?

<עובד חוגי: אם בתי הכנסת נהפכים לפאבים בארץ ישראל, בתל אביב, איזה מדינה יהודית?

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע עכשיו את טוגוד אדה.

<טוגוד אדה: בוקר טוב.

<טוגוד אדה: אני מסודן.

<טוגוד אדה: הגעתי לכאן ב-2011.

<טוגוד אדה: הלכתי לבקש מקלט ב-2013 אבל עדיין לא בדקו את הבקשה שלי למקלט.

<טוגוד אדה: אני מאוד אשמח שהמדינה תענה לי.

עודד פורר: מאיפה הגעת?

עודד פורר: אתה יכול לתאר את הדרך שעברת?

עודד פורר: עברת דרך מצרים?

עודד פורר: הגעת קודם למצרים ואחר כך הגעת לכאן?

עודד פורר: מה הייתה הדרך לכאן?

<טוגוד אדה: אתה יכול לבדוק בגוגל.

עודד פורר: אני שואל אותך.

עודד פורר: אתה באת לכאן, אז תספר.

ענת ברקו: אם הגעת דרך מצרים, אין לנו גבול עם סודן.

עודד פורר: אם עברת במצרים, כנראה היית צריך לבקש שם בקשת מקלט.

ענת ברקו: זאת מדינת אויב.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ברקו, לא להפריע לי בדיון וגם אתה, עודד.

עודד פורר: אנחנו שואלים שאלות.

<עובד חוגי: 5,000 דולר לבדואי והוא מגיע לכאן.

דוד אמסלם: עודד, אני לא רוצה להוציא אותך.

עודד פורר: מותר לשאול שאלות.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אסור לשאול שאלות.

דוד אמסלם: אני אתן לך עוד מעט את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: חכה.

דוד אמסלם: אל תתרגז.

דוד אמסלם: זה בסדר.

דוד אמסלם: אתה יכול לשבת.

<טוגוד אדה: הייתי בבית כלא שנקרא סהרונים במשך ארבעה חודשים ועשרה ימים ומשם, ברגע שיצאתי מהכלא, אנחנו היינו מחליטים לאן להגיע.

<טוגוד אדה: אחרי שעליתי למונית, המדינה שלחה אותי לדרום תל אביב.

דוד אמסלם: זה מעניין אותי.

דוד אמסלם: עד עכשיו זה פחות עניין אותי.

דוד אמסלם: אתה נכנסת למדינת ישראל, לא משנה כרגע מה המסלול והדרך, ואני שואל מה קרה מהרגע שאתה הגעת.

עודד פורר: זה משנה כי אם הוא עבר במצרים, הוא היה צריך לבקש שם בקשת מקלט ולא כאן.

דוד אמסלם: עודד, אני לא שם.

עודד פורר: המסלול כן חשוב.

דוד אמסלם: אני כרגע שואל שאתה אחרת שאותי מעניינת.

דוד אמסלם: אתה הגעת למדינת ישראל, לא משנה באיזו דרך, מה קרה מהרגע שנכנסת.

דוד אמסלם: עצרו אותך, אני מניח שבאו חיילים, פנו אליך, עצרו אות, לקחו אותך ותיחקרו אותך, ואז, מה קרה?

<טוגוד אדה: כמו שאמרתי, הייתי בסהרונים ארבעה חודשים.

<טוגוד אדה: רציתי לבקש מקלט בסהרונים.

דוד אמסלם: בסדר, רצית ואז מה קרה?

דוד אמסלם: הביאו אוטובוס, ומה אמרו לך?

<טוגוד אדה: אוטובוס.

<טוגוד אדה: תנו לי כרטיס אוטובוס, לך לבאר שבע ומשם תלך לדרום תל אביב.

דוד אמסלם: זאת אומרת, מישהו אמר לך לקחת אוטובוס, מישהו מוסמך, וסע לדרום תל אביב, תרד בלווינסקי ושם תסתדר.

<טוגוד אדה: כן.

דוד אמסלם: זאת אומרת, מישהו נתן לך כרטיס נסיעה לתל אביב.

ענת ברקו: מי זה?

<טוגוד אדה: אחרי שהלכתי מספר פעמים משרד הפנים, הצלחתי למלא את הטופס של הארץ, באוקטובר 2013 אבל עדיין לא בדקו את הבקשה שלי ואני ממש אשמח שיבדקו מה קורה שם.

<טוגוד אדה: אני רוצה שייתנו לי תשובה לבקשה.

<טוגוד אדה: אני רוצה להתייחס לכל מיני דברים שקורים בדרום תל אביב.

<טוגוד אדה: גם אני גר בדרום תל אביב שלוש שנים ומאוד כואב לי כל מה שכואב לתושבי דרום תל אביב.

<טוגוד אדה: אם הייתי חי בסודן והגיעו לשכונה שלי אנשים, אם ממשלת סודן שלחה חמישים אלף אנשים לשכונה שלי, גם אני הייתי עושה הפגנות והייתי עושה את כל הדברים שהם עושים.

<טוגוד אדה: אני מכיר את סופי, היא גרה בבניין בן שש קומות בדרום תל אביב והייתי מבקר אותה, והבניין הזה בן שש הקומות מייצג את דרום תל אביב בצורה מאוד יוצאת דופן.

<טוגוד אדה: יש כל מיני אנשים שאומרים שמפחדים לצאת אבל בעצם הפחד בדרום תל אביב נמצא באוויר.

<טוגוד אדה: גם אני מפחד להסתובב בדרום תל אביב ולא רק תושבי דרום אביב מפחדים לצאת מהבית ולהסתובב.

<טוגוד אדה: בדרום תל אביב יש הומלסים, יש נרקומנים, וזה אמור לגבי כל הקהילות, ומאוד רציתי שתושבי דרום תל אביב, לפני שיעלו על הגב של מבקשי המקלט ויציגו את הבעיות שלהם, אני רוצה שהם יבדקו מי בנה את התחנה המרכזית בדרום תל אביב - - -

<קריאה: די.

<טוגוד אדה: מי נתן אישור לפתוח הזנות ודברים כאלה בדרום תל אביב?

<טוגוד אדה: אלה הבעיות האמיתיות בדרום תל אביב.

<טוגוד אדה: אני מסכים שאנחנו חלק מהבעיה אבל אנחנו חלק ממש קטן מהבעיה.

<טוגוד אדה: אנחנו לא מייצגים את כל הבעיה.

ענת ברקו: שישים אלף, זה חלק קטן.

דוד אמסלם: אתה נשוי?

<טוגוד אדה: אני לא נשוי.

דוד אמסלם: כמה חבר'ה אתם גרים בדירה?

דוד אמסלם: עם כמה חברים אתה גר בדירה?

<טוגוד אדה: עם השותף שלי.

<טוגוד אדה: אני ועוד אחד.

<טוגוד אדה: אני לא באתי לכאן כדי להתחתן, לא באתי לכאן כדי לתמוך בימין, לא באתי לכאן כדי לתמוך בשמאל, אני באתי לכאן כדי לבקש מקלט ואני משוכנע שמתי שהוא אני אחזור למדינה שלי.

ענת ברקו: כן?

ענת ברקו: מתי זה יקרה?

<טוגוד אדה: זה יקרה.

דוד אמסלם: אם יחליטו שאתה לא פליט, אתה תחזור?

<טוגוד אדה: שקודם יחליטו.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה תיאורטית.

דוד אמסלם: אם יחליטו שאין לך מעמד של פליטות, אתה תחזור למדינה שלך?

<טוגוד אדה: אני מאמין שאם הם יבדקו את המצב שלי - - -

דוד אמסלם: אתה מאמין שיחליטו לתת לך מעמד, אבל אני שואל שאלות תיאורטיות כרגע.

דוד אמסלם: אם נניח יחליטו לא לקבל את הבקשה שלך, אתה תתפוס את המזוודה, תארוז אותה ותגיד שלום, תודה רבה ותלך?

<טוגוד אדה: כמו שאמרתי, קודם כל שיבדקו את הבקשה שלי.

ענת ברקו: למה אתה לא עונה?

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את אחד הארגונים שדווקא תומכים בהם ואחר כך לעבור לחברי הכנסת.

<חן בריל אדרי: אני מאמנסטי.

<חן בריל אדרי: בעיני אין כאן מחלוקת שהבעיה המדוברת היא לא בעיה מוניציפאלית של תל אביב או של דרום תל אביב אלא זאת בעיה של הממשלה וזו בעיה מדינית ממשלתית שהפתרון לה יכול לבוא אך ורק מהממשלה.

<חן בריל אדרי: במקרה הזה משרד הפנים הוא בעל היכולת האמיתית להסדיר את הסוגיה הזאת אחת ולתמיד.

<חן בריל אדרי: חשוב לעשות את זה כי בלי לטפל בסוגיה של מבקשי המקלט, אי אפשר לפתור את הבעיות של דרום תל אביב.

<חן בריל אדרי: גם מבקר המדינה הסביר ששתי האוכלוסיות כרוכות זו בזו וגם האנשים שיושבים כאן משני הצדדים - - -

<עובד חוגי: מבקר המדינה, בדיחה שלמה.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר משהו.

דוד אמסלם: אני אומר לך עובד שאני אוציא אותך.

<עובד חוגי: אין בעיה.

<עובד חוגי: תוציא.

דוד אמסלם: אתה יכול לצאת גם בלי שאני אוציא אותך, אם אתה רוצה.

דוד אמסלם: אני עשיתי את הדיון בגללכם, אז כבדו אותי ואת הדיון.

<עובד חוגי: מבקר המדינה אומר שהם מסכנים ולא אנחנו.

דוד אמסלם: עובד, תפסיק.

דוד אמסלם: תפסיק ותירגע.

דוד אמסלם: אני מבקש לא להפריע.

<חן בריל אדרי: תודה.

<חן בריל אדרי: תושבי דרום תל אביב שיושבים כאן היום גם מעידים על כך שהצפיפות של מבקשי המקלט בשכונות, זו הבעיה.

<חן בריל אדרי: גם הם אומרים שהממשלה צריכה להסדיר את הנושא הזה.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: את מתכוונת שהמדינה צריכה לבנות להם דירות?

<חן בריל אדרי: להסדיר את הסוגיה של מבקשי המקלט.

<חן בריל אדרי: איך מסדירים?

<חן בריל אדרי: אני מסתכלת על הפתרונות שנוסו עד היום והפתרונות האלה לא הועילו.

<חן בריל אדרי: לא מתקן חולות, לא הרחקה למדינות שלישיות, לא הגבלת יכולת תעסוקה כי האנשים האלה עדיין כאן.

<חן בריל אדרי: הפתרון היחיד היעיל וארוך טווח הוא מדיניות מקלט מתפקדת ואוטנטית.

<חן בריל אדרי: גם אם מחליטים היום לדחות את כולם, והנה, בבקשה, בדקו כמה בקשות – כמה מאות, כמה אלפים – מקלט של אריתריאים וסודנים, או שלא מקבלים תשובה או שנדחים, אבל איפה האנשים האלה?

<חן בריל אדרי: הם עדיין כאן, הם חיים כאן בדיוק באותו סטטוס, בדיוק באותו מעמד של מי שלא הגיש בכלל בקשה.

<חן בריל אדרי: כל עוד האנשים האלה, האריתריאים והסודנים, מבקשי המקלט, נשארים כאן בלי גישה לשירותים בסיסיים של בריאות, של רווחה, של תעסוקה, אין להם אפשרות לחיות את חייהם מחוץ לדרום תל אביב.

<חן בריל אדרי: הם תלויים בשכונות בדרום תל אביב.

עודד פורר: מה לשיטתך צריך לעשות עם מבקש מקלט שבקשתו נדחתה?

<חן בריל אדרי: הם חיים בדרום תל אביב כי רק שם יש גורמי רווחה.

עודד פורר: מה לשיטתך צריך לעשות עם מבקש מקלט שבקשתו נדחתה?

דוד אמסלם: עודד, בבקשה.

דוד אמסלם: אל תעני לאף אחד.

דוד אמסלם: תתייחסי רק לעניין.

דוד אמסלם: יש לך עוד שתי דקות.

<חן בריל אדרי: תודה.

<חן בריל אדרי: אני רוצה להסביר שבגלל חוסר הזכויות ובגלל חוסר הסדרת המעמד, השירותים היחידים המעטים שמוצעים לאריתריאים וסודנים הם בדרום תל אביב.

<חן בריל אדרי: רק שם יש את טר"ם, רק שם יש את מסילה, רק שם יש את האפשרות עבורם.

<עובד חוגי: יש שם עבודה.

<חן בריל אדרי: שם יש להם את האפשרות לקבל שירותי רווחה, לקבל גנים לתינוקות שלהם.

<חן בריל אדרי: הם לא יכולים לחיות במקום אחר.

<חן בריל אדרי: הם נשלחו לשם והם תקועים שם.

<חן בריל אדרי: הדבר היחיד שיוציא אותם משם, הדבר היחיד שיקל על התפקוד, זה הסדרת מעמדם.

<שפי פז: זאת הרמה בה אתם מדברים.

<חן בריל אדרי: זה נכון שנוצר עומס על מנגנון בקשת המקלט.

<חן בריל אדרי: נכון.

<חן בריל אדרי: יש היום מעל 10,000 בקשות מקלט שעומדות ותלויות במערכת אבל העומס הזה נוצר גם בגלל המדיניות של הממשלה.

<חן בריל אדרי: אריתריאים וסודנים התחילו להגיע לישראל משנת 2005-2006, ולמה חיכו רק לסוף 2013 כדי להתחיל לקבל בקשות מקלט?

<חן בריל אדרי: היום יש הרבה בקשות אבל הפתרון של לבדוק את כולן מהר מהר ולדחות את כולן, לא רק שהוא מנוגד לכל סטנדרט בינלאומי שהמדינות האחרות עומדות בו, אלא שהוא פשוט לא יעיל.

<חן בריל אדרי: אני רוצה לתקן כמה טעויות שנאמרו כאן לגבי אריתריאים בעולם.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא מכריח אף אחד להישאר בדיון.

דוד אמסלם: מי שרוצה ללכת, שילך.

<חן בריל אדרי: 87 אחוזים הכרה בפליטים אריתריאים בשאר העולם.

<חן בריל אדרי: בישראל מדובר על פחות מעשירית האחוז.

<חן בריל אדרי: אנגליה מכירה ב-44 אחוזים בשנת 2015, צרפת מכירה ב-57 אחוזים, בלגיה מכירה ב-88 אחוזים והולנד ב-32 אחוזים.

דוד אמסלם: הבנתי את הרעיון.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

<עובד חוגי: כאן הם חוגגים ביחד עם השגריר.

דוד אמסלם: עובד, עוד משפט ואני מוציא אותך.

דוד אמסלם: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: תודה אדוני היושב ראש.

ענת ברקו: אני רוצה להציג אספקט נוסף שלא הוצג כאן.

ענת ברקו: זוכרים את הפיגוע שהיה לפני כמה חודשים באשקלון?

ענת ברקו: זוכרים?

<קריאה: כן.

ענת ברקו: כדי לחצות את הגבול דרך מצרים, צריך לעבור את חצי האי סיני.

ענת ברקו: חצי האי סיני נשלט על ידי אנסאר בית אל מגדיס, מחוז סיני של דאעש.

ענת ברקו: אנשים עברו את מחוז סיני של דאעש, אוכלוסייה שבחלקה מוסלמית, הדבקה אידיאולוגית ויש כאן תאים רדומים של טרור שלא מדברים עליו.

ענת ברקו: על כל פרש תורכי מקפיצים את כל הגזרה כשיש חדירה מגבולותינו.

ענת ברקו: אני הייתי בצבא הרבה מאוד שנים.

ענת ברקו: מסות של אנשים נוהרים לתוך מדינת ישראל מבלי לדעת מי האנשים האלה, מאין הם באו, הם כמובן עברו תווך של מצרים ולכן הם לא פליטים אלא הם מסתננים, הם מהגרי עבודה והם סכנה ביטחונית.

ענת ברקו: כדאי להתייחס לכך כאל סכנה ביטחונית.

ענת ברקו: עם סודן אין לנו שום יחסים דיפלומטיים.

ענת ברקו: לפי ההיגיון הזה, כל המלחמות שמתחוללות סביבנו היו צריכות להציף אותנו באנשים.

ענת ברקו: זה אותו הגיון אבל זה לא קורה ולכן אסור שגם זה יקרה.

ענת ברקו: יש לי מספר שאלות.

דוד אמסלם: יש לך עוד דקה.

ענת ברקו: לא יותר מדקה.

ענת ברקו: אני מדברת על הקטע של תאים רדומים של דאעש ועל חוסר ידיעה מי בדיוק האנשים הללו.

ענת ברקו: אני רוצה לדעת מרשות האוכלוסין מה אתם עושים ביחס לבניית משפחות, האם מסדירים את המעמד שלהם בגלל שהם בונים משפחה?

ענת ברקו: יש ריבוי של נישואין עם בדואיות ועם נשים יוצאות אתיופיה.

ענת ברקו: לגבי תעסוקה, האם מותר לשכור בתי עסק כאשר אין רישוי להשכרת בתי עסק.

ענת ברקו: מה המדיניות ההרחקה מישראל?

ענת ברקו: בסופו של דבר מהבדיקה שלי, בשורה התחתונה, לא נעשה מספיק וזה חונה במגרש של שר הפנים שגם אנשים שחוזרים ממלחמות בסוריה, לא שולל אזרחות ישראלית.

ענת ברקו: אני מקווה ששר הפנים יתעשת ויבין שהוא כרגע צריך לשאת את הדגל הזה ולשמור על ביטחון המדינה ולהקל על המצוקה של תושבי דרום תל אביב.

ענת ברקו: תודה אדוני היושב ראש.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: עכשיו את יכולה ללכת לישיבות הבאות.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אמיר היה אתנו בסיור.

דוד אמסלם: יש כאן הרבה כאלה שבאים בשביל הטלוויזיה אבל אמיר לפחות היה גם בסיור.

ענת ברקו: אני הייתי לבד בסיור.

עודד פורר: אני הייתי בסיור בלי ועדת הפנים.

<עובד חוגי: עודד היה בסיור.

תמר זנדברג: לא הבנתי.

תמר זנדברג: אתה אומר שענת ברקו באה בשביל הטלוויזיה?

דוד אמסלם: לא.

תמר זנדברג: חשבתי.

תמר זנדברג: רק שנדע.

דוד אמסלם: את הבנת מה אמרתי.

דוד אמסלם: אני ציינתי דווקא את אמיר שהיה בסיור עם ועדת הפנים.

דוד אמסלם: הוא לא בא לסיור באופן עצמאי אלא ועדת הפנים סיירה במקום לפני קיום הדיון הזה והוא הצטרף לסיור.

אמיר אוחנה: תודה אדוני היושב ראש.

אמיר אוחנה: אין ספק שדברים שיוצאים מהלב, נכנסים אל הלב.

אמיר אוחנה: כאן שמענו מתושבי דרום תל אביב דברים שלא רק יוצאים מהלב אלא יוצאים גם מהשכל הישר ומההיגיון.

אמיר אוחנה: מותר רק לקוות שהם ייכנסו, גם ללב ואל לשכל הישר וההיגיון.

אמיר אוחנה: היו שרי פנים שהקפידו לעמוד בקשר עם התושבים, הקפידו לדווח כמה מסתננים יצאו מהארץ בכל חודש באופן עקבי והיות ששר הפנים לא נמצא כאן, אני אשאל את ידידי אמנון בן עמי את השאלה.

אמיר אוחנה: מאז שר הפנים נכנס לתפקידו, כמה בקשות להכרה במעמד פליט נבדקו?

אמיר אוחנה: מתוך הנחה שהתשובה איננה שישים אלף, למה הקצב כל כך איטי?

<אמנון בן עמי: שר הפנים היחידי שהקים ועדה נוספת לבדיקת מעמדם, זה השר אריה דרעי.

אמיר אוחנה: אפשר לדעת כמה נבדקו ומה נעשה עם אלה שנבדקו?

<אמנון בן עמי: אני אענה לך.

אמיר אוחנה: מה נעשה עם אלה שנבדקו ולא הוכרו כפליטים?

אמיר אוחנה: האם האנשים הוצאו מהארץ כפי שצריך להיות?

אמיר אוחנה: בעיקר למה שר הפנים מקפיד לעמוד בנתק מהתושבים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: הדיון הוא דיון טעון.

יואב קיש: יש כאן סבל של תושבים שנמשך שנים רבות והם מרגישים תסכול רב מפעילות הכנסת והממשלה.

יואב קיש: אני מצטרף לדבר אחד שהוא צועק.

יואב קיש: כבר חוקקנו חוק, כבר דיברנו על הטיפול בשכר שבו יהיה אלמנט משמעותי של פגיעה באלה שבאים לבקש כאן עבודה, חוק שבו מפקידים חלק מהסכום של המשכורת לטובת קרן שתדאג שהכסף הזה יתקבל רק כשהם יוצאים מהארץ, פניתי כבר לפני חצי שנה בשאילתה לשר האוצר שאמר לי שזה היה במכרז והסיפור היה צריך להסתיים ולהיסגר ולהיות כבר מאחורינו.

יואב קיש: אני מבקש להתמקד בדבר אחד בלבד והוא מדוע לא לוקחים את הסכומים האלה לקרן ומדוע אנחנו לא מצליחים לטפל באמת בדבר שהוא בהסכמה של כולם?

יואב קיש: יש כאן מבקשי עבודה שנכנסו בצורה בלתי חוקית למדינת ישראל, מתחילים לנהל כאן את חייהם, לא רוצים לחזור למקום ממנו באו, אז לפחות בכיס נפגע בזה.

יואב קיש: לא יכול להיות שאנחנו חוקקנו חוק ואנחנו מפקירים את הביצוע שלו.

יואב קיש: אני מבקש לקבל תשובה מדוע הקרן הזאת עוד לא הוקמה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת נאוה בוקר שגם היא הייתה בסיור פרטי במקום.

נאוה בוקר: נכון.

נאוה בוקר: עוד לא הבנו את המשמעות של מה שאמרת.

דוד אמסלם: אני אומר דבר מאוד פשוט.

דוד אמסלם: זה דיון בוועדת הפנים ואני מעריך אנשים שכאשר הוועדה עושה סיורים במסגרת הוועדה, באים ואחרי כן באים להתבטא.

דוד אמסלם: לא סיור פרטי.

דוד אמסלם: אני הייתי שם עשרות פעמים באופן פרטי.

דוד אמסלם: עדיף שנלמד בשטח ואחרי כן נתבטא.

נאוה בוקר: נאמרו כאן דברים מהלב ואני חושבת שעובד חוגי ביטא כאן את התחושות הקשות של כולם.

נאוה בוקר: אני הייתי במקום וראיתי את המצוקה של התושבים.

נאוה בוקר: חשוב להבין גם שבעיית המסתננים היא לא רק של תושבי דרום תל אביב אלא באמת מדובר בבעיה שהיא בסדר גודל לאומי.

נאוה בוקר: אנחנו צריכים לדאוג בראש ובראשונה למדינה של העם היהודי כי מה לעשות, אין עוד מדינת יהודים בעולם ואנחנו צריכים לשמור עליה.

נאוה בוקר: אנחנו באמת מאוד מבינים לליבם של המסתננים, והממשלה עושה את הכול במשך השנים האחרונות ונעשו מאמצים רבים להגיע לפתרון הבעיה, אבל אני חושבת שצריך להפסיק עם כל ההתפלפלות המשפטית הזאת.

נאוה בוקר: אני חושבת שעיקר הבעיה כאן היא אכיפה ומעבר לפעולות שנעשו בנושא, צריך לעלות מדרגה, להטיל סנקציות נוספות גם על המעסיקים של השוהים הבלתי חוקיים כך שלא יהיה להם משתלם להעסיק אותם.

נאוה בוקר: צריך להגדיל באופן משמעותי את מתקן חולות ולאפשר כליאה גם של מסתננים הורים.

נאוה בוקר: רצוי לבחון גם אפשרות לסנקציות על בעלי הדירות שמשכירים דירות למסתננים שהבקשות שלהם נדחו.

נאוה בוקר: אני חושבת שרק ביצירת קו תקיף וברור ואכיפה משמעותית, אנחנו נוכל למנוע את התפשטות התופעה הזאת.

נאוה בוקר: משפט אחרון.

נאוה בוקר: אני רוצה להזכיר לכם שבזמן שאנחנו דואגים לזכויות האדם של כולם, אסור לנו לשכוח את הזכויות של אותם אזרחים, אזרחים שלנו, שהזכויות שלהם נפגעות, הזכויות הבסיסיות שלהם.

נאוה בוקר: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

דוד אמסלם: בבקשה, בדיוק שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: לנאוה לא אמרת את זה בצורה כל כך נחרצת.

נאוה בוקר: אני תמיד מקצרת.

יעל כהן-פארן: לי אתה אומר שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: אין בעיה, אני אדבר קצר.

דוד אמסלם: אני אסביר למה.

דוד אמסלם: אני מעיר למי שאני חושב שצריך להעיר.

יעל כהן-פארן: הבנתי אותך.

יעל כהן-פארן: תשמעו, נזרקות כאן לאוויר הרבה מאוד אמירות פופוליסטיות ולא רלוונטיות.

יעל כהן-פארן: ההתרחבות של התופעה, זה שלא עוצרים אותם בגבול, מאז שהקימו את החומה, משנת 2013, כמעט לא נכנס אף אחד.

<קריאה: אבל יש ילודה.

יעל כהן-פארן: אתה יכול למנוע ילודה?

יעל כהן-פארן: על מה אתה מדבר, לעצור אותם בגבול?

יעל כהן-פארן: ענת ברקו אמרה לעצור אותם בגבול, אבל על מה אתה מדבר?

יעל כהן-פארן: יש חומה והתפשטות התופעה נעצרה.

<עובד חוגי: בגלל המלחמה שם.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר שאין ספק שהבעיה בשכונות דרום תל אביב עמוקה.

יעל כהן-פארן: לא הייתי בסיור של הוועדה אבל היינו בסיור אליו הגיעה כל סיעת המחנה הציוני ונפגשנו עם האנשים.

יעל כהן-פארן: היה סיור בדרום תל אביב של כל סיעת המחנה הציוני.

יואב קיש: יצאתם עם חוק נוראי.

יעל כהן-פארן: אנחנו הצענו הצעת חוק - בבקשה לא להפריע לי כי הוא מאוד מקפיד אתי על זמנים – שאומרת שקודם כל תושבי דרום תל אביב תחילה.

יעל כהן-פארן: זה שלא נמצא כאן שר הפנים, זה פשוט ביזיון לכנסת בכך שהוא לא הגיע היום לישיבה שהוא אמור היה להיות בה והיא כולה הוכנה לכבוד זה שיהיה כאן שר הפנים אבל אני רוצה להתעלות מעבר לעניין הזה.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שהמדינה צריכה להבין, וגם תושבי דרום תל אביב, שאין ספק שיש בעיה והפתרון צריך להיות בפתרון של שני הצדדים, של טיפול עומק בדרום תל אביב.

יעל כהן-פארן: מבחינתנו בהצעת החוק שלנו אמרנו הגדרת דרום תל אביב כאזור עדיפות לאומי ומתן משאבים מאוד משמעותיים.

יעל כהן-פארן: אני עבדתי בכל שנות עבודתי, מאז אני בת עשרים ומשהו, בדרום תל אביב ואני יודעת מה קורה שם.

יעל כהן-פארן: המשרדים שלי תמיד היו ברחוב שפלה, ברחוב הנגב, ואני יודעת מה קורה שם וזה הרבה לפני שהגיעו המסתננים.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים על כך שמדינת תל אביב הזניחה את דרום תל אביב וזה ידוע.

יעל כהן-פארן: הבעיה לא התחילה בשנת 2000 ומשהו.

<קריאה: שטויות.

יעל כהן-פארן: אלה לא שטויות.

יעל כהן-פארן: אנחנו אומרים שצריך לבוא ולהשקיע השקעות רציניות בדרום תל אביב.

יעל כהן-פארן: בבקשה, אל תפריעו לי.

יעל כהן-פארן: אין לכם זכות דיבור.

<קריאה: אנחנו חיים שם.

יעל כהן-פארן: אבל אין לך זכות דיבור.

יעל כהן-פארן: תקבלי את זכות הדיבור, תדברי.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר שהתשובה לכך היא לתת מענה לשני הצדדים.

יעל כהן-פארן: אני מסכימה אתכם שלא הגיוני, והמצב הנוכחי שהוא בעידוד ממשלת ישראל, הוא כזה שכל מי שמגיע לכאן – תקראו להם מסתננים או מבקשי מקלט – מגיע לדרום תל אביב.

יעל כהן-פארן: זה לא הגיוני.

יעל כהן-פארן: לכן צריך להתייחס.

יעל כהן-פארן: אי אפשר להחזיר אותם למדינות המוצא שלהם ובכך הכירה המדינה, אבל היא לא הכירה בכך שיש לה אחריות גם לעשות משהו עם העניין הזה והמצב שלכם בדרום תל אביב ייפתר רק כאשר יתייחסו לעומק.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: משפט אחרון.

יעל כהן-פארן: גם ייתנו מענה למסתננים ולמבקשי המקלט בדרום תל אביב ואולי יפזרו אותם בכל הארץ ולא כולם יהיו בדרום תל אביב.

דוד אמסלם: אני אומר לך להפסיק.

דוד אמסלם: נתתי לך בדיוק שלוש דקות.

<עובד חוגי: שיעבירו אותם לצפון תל אביב.

יעל כהן-פארן: אני מסכימה אתך.

יעל כהן-פארן: גם לצפון תל אביב.

יעל כהן-פארן: אני מסכימה אתך.

דוד אמסלם: עובד, מספיק.

דוד אמסלם: אני מבטיח לך שבפעם הבאה, המשפט הבא, אני מוציא אותך.

<יעל בוקאי: אדוני, כנציגת משרד הרווחה אני אוכל לדבר כמה דקות?

דוד אמסלם: עוד מעט.

דוד אמסלם: את רשומה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: תודה אדוני.

עודד פורר: אני מתנצל כי אצטרך לצאת מיד אחר כך לדיון בוועדת החינוך.

עודד פורר: כן חשוב להבהיר.

עודד פורר: מדברים כאן על מבקשי מקלט.

עודד פורר: ההגירה הזו היא הגירה כלכלית נטו.

עודד פורר: זה הסיפור וצריך להפסיק לעצום את העיניים ולטמון את הראש בחול.

עודד פורר: צריך לטפל בה כמו שאפשר לטפל בהגירה כלכלית.

עודד פורר: כל מי שעשה סיור במקום ראה את כל בתי העסק שאין לי ספק שלרובם, אם לא לכולם, אין שמץ או התחלה של רישיון עסק, שמץ או התחלה של אישור כיבושי אש, שמץ או התחלה של אישור של משרד הבריאות.

עודד פורר: אם אתה או אני היינו פותחים עסק כזה, תוך 24 שעות היו סוגרים לנו אותו.

עודד פורר: מה שצריך לעשות כאן זה פשוט לקחת את גורמי האכיפה ולאחד אותם ולהתחיל לפעול שם, גם עם רשות המסים שתאכוף שם את החקיקה ותעשה שם פשיטות על העסקים, גם עם משרד הבריאות, גם עיריית תל אביב שהגיעה הזמן שתוציא גם היא את הראש מתוך החול ותלך לטפס שם על גגות הבניינים ותראה איך אנשים חיים, כאלה שבנו לעצמם דירה על גג של בית עם שירותים, עם טלוויזיה במרפסת.

עודד פורר: איפה נשמע כדבר הזה?

עודד פורר: לא מדברים על איזשהו מקום מרוחק או שכוח אל אלא אנחנו מדברים על תל אביב, מרכז המדינה.

עודד פורר: אם לא תהיה כאן אכיפה רצינית שתהיה של כל הגורמים, זה לא יעבוד.

עודד פורר: לא צריך להמציא את הגלגל.

עודד פורר: הצעות חקיקה, גם אני הגשתי הצעת חוק ואני אשמח אם הוועדה וחבריה יצטרפו אליה, הצעה שעוסקת במניעת השכרת דירות למי שהוא שוהה בלתי חוקי עם סנקציות בעניין הזה.

עודד פורר: אני חושב שאם אנחנו רוצים לצאת מכאן עם איזושהי נקודה אופרטיבית, תקים ותיזום ועדת מעקב בה יהיו חברים מהוועדות השונות, עם אכיפה, להתחיל לעקוב איך אוכפים את החקיקה הקיימת בדרום תל אביב.

עודד פורר: האמן לי, שבוע, שבועיים, שלושה, כל הרשויות יגיעו.

עודד פורר: יושב כאן ידידי אמנון בן עמי, אתם לא צריכים להתחיל לחפש את האנשים האלה בנרות, שלח את הפקחים שלך ביום שישי בערב – אני יודע שזה קשה וצריך לשלם להם באופן מיוחד – פקחים לא יהודים, תאמין לי שתמצא הרבה יותר ממה שאתם מחפשים כל השבוע.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה אדוני.

דב חנין: אני מרגיש מאוד מאוד קשה בדיון הזה.

דב חנין: אני רואה את עובד, אני רואה את שפי, אנשים שאני מכיר אותם ושומע אותם הרבה פעמים.

דב חנין: אני חושב שהמצוקה שהם מביעים היא מצוקה מאוד אמיתית.

דב חנין: אני חושב שמה שקורה בשכונות דרום תל אביב, זה משבר מאוד מאוד קשה.

דב חנין: אני נמצא שם לא מעט ואני רואה את המציאות שם והמציאות שם היא מאוד מאוד שקשה.

דב חנין: סובלים ממנה גם התושבים המקוריים וגם האפריקאים שנמצאים שם.

דב חנין: יש שם מצב באמת מאוד מאוד בעייתי והוא לא יכול להימשך.

דב חנין: אני חושב שכולנו מסכימים לכך.

דב חנין: אני מסכים עם שפי בעוד נקודה אחת.

דב חנין: אני חושב שלממשלה אין מדיניות.

דב חנין: אני אומר את זה בהרבה צער.

דב חנין: הממשלה מקדמת צעדים שהם כאילו אמורים לתת פתרון לכעס של התושבים אבל אין להם שום קשר עם מה שקורה.

דב חנין: הקימו מתקן שהייה.

דב חנין: היה על זה ויכוח מאוד מאוד גדול גם כאן בכנסת.

דב חנין: מתקן השהייה היום מלא לגמרי.

דב חנין: כשהוא מלא, הוא כולל שמונה אחוזים ממספר מבקשי המקלט שנמצאים בדרום תל אביב ברובם וגם במקומות אחרים.

דב חנין: אגב, מבקשי המקלט הם עשרים אחוזים ממספר הזרים שנמצאים בישראל.

דב חנין: חלק גדול מהזרים האלה שנמצאים בישראל הם זרים שנמצאים בלי רישיון ובלי אישור.

דב חנין: לא כל הזרים נמצאים באישור וברישיון.

דב חנין: בקיצור, לממשלה אין פתרון.

דב חנין: הפתרון היחידי שהממשלה מציעה הוא לעצום את העיניים.

דב חנין: אנחנו נעצום את העיניים מספיק חזק ואז הבעיה תיעלם.

דב חנין: מי שנשאר עם הבעיה הזאת, אלה מבקשי המקלט בדרום תל אביב, התושבים המקוריים בדרום תל אביב ואנחנו בכנסת שמדי פעם מביאים אלינו את הצעקות ואת הקושי הגדול.

דוד אמסלם: בוא תנסה לסיים כי ב-10:00 אני עובר לבן עמי.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: משפט אחרון אדוני.

דב חנין: המדינה צריכה לקבל החלטה.

דב חנין: אם אכן המצב הוא כמו שאנחנו שומעים ממשרד החוץ שאין אפשרות להרחיק את האנשים האלה מבחינת החוק הבינלאומי, אז הם נמצאים כאן.

דב חנין: אם הם נמצאים כאן, צריך למצוא להם פתרון.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: למה אתם תמיד עושים את זה?

דוד אמסלם: מספיק.

דוד אמסלם: חבר'ה, יש לי שלוש דקות לשאר חברי הכנסת.

דוד אמסלם: עשיתי את הדיון לא כל כך כדי לשמוע את חברי הכנסת אלא כדי לשמוע את אנשי המקצוע.

דוד אמסלם: רויטל, באמת, בקצרה.

רויטל סויד: קצר מאוד.

רויטל סויד: קודם כל, צריך להבין שדרום תל אביב – ולא היינו צריכים סיור של המחנה הציוני אותו עשינו כי אנחנו מכירים את זה כבר שנים רבות – צריך להכריז עליו כאזור מוכה אסון.

רויטל סויד: אי אפשר לחיות שם.

רויטל סויד: אף אחד מאתנו לא היה יכול לחיות שם דקה אחת.

רויטל סויד: צעירים לא יכולים ללכת ברחובות.

רויטל סויד: אני כבר לא אומרת נערות כי אלה גם נערים.

רויטל סויד: מקרי שוד.

רויטל סויד: מקרי אונס.

רויטל סויד: הטרדות מיניות.

רויטל סויד: קשישים שלא יוצאים מהבית וגניבות.

רויטל סויד: לא יכול להיות שמתקיים כאן היום דיון, מעבר לכך ששר הפנים לא נמצא כאן, ורק תושבי דרום תל אביב נמצאים כאן.

רויטל סויד: לכאורה זאת הייתה צריכה להיות מצוקה של כל מדינת ישראל.

רויטל סויד: איך הגענו למצב שאנחנו כמדינה, שהממשלה, הממשלה הנוכחית, וראש הממשלה בכל הכנסות הקודמות לא טיפל עד היום בכך שתושבי דרום תל אביב לא יהיו אלה שישלמו את המחיר.

רויטל סויד: דודי, מה שהוועדה כן יכולה לעשות.

רויטל סויד: הוועדה יכולה לעשות דבר מאוד מאוד מסוים.

רויטל סויד: הוועדה יכולה לגרום לכך שכל הבקשות שהוגשו של מבקשי המקלט, ועד היום אף אחד לא מטפל בהן – לא באמת מתכנס בית הדין, לא באמת נשמעות הבקשות, לא באמת מתקיים הליך כמו שצריך – הוועדה תצא עם קול קורא, ולוועדה ולך יש את הכוח לעשות את זה.

רויטל סויד: קול קורא לכך שכל מי שנמצא כאן, בין כמסתנן, בין כמבקש מקלט, כל מי שנמצא כאן ואין לו אזרחות ישראלית, יעבור דרך שערי בתי הדין תוך פרק זמן קצוב כדי שידעו שמי שמבקש מלקט, יימצא לו פתרון, ומי שהוא מסתנן, לא ישהה יותר בארץ.

<עובד חוגי: ואלה שלא ביקשו?

רויטל סויד: אז הם מסתננים.

<עובד חוגי: אז צריך להוציא אותם.

דוד אמסלם: אני מבקש.

דוד אמסלם: עובד, צא מהמעגל.

דוד אמסלם: לך אחורה.

רויטל סויד: מי שלא מבקש מקלט, הוא מסתנן ואין לו מקום כאן.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

דוד אמסלם: אני תחמתי את הדיון כך שבשעה 10:00 נעבור לשמוע את בן עמי.

דוד אמסלם: הדיון מתקיים עד שעה 10:30 ומפאת כבודכם אני נותן לכם דקה להערה, אבל אני רוצה לשמוע את אנשי המקצוע.

<קריאה: מה עם אלה שנרשמו לדיבו?

דוד אמסלם: לא כל מי שנרשם, אני אתן לו לדבר.

<קריאה: באנו באופן מיוחד.

<בני פרץ: אדוני היושב ראש, אתה יודע שהנושא הזה הוא נושא של נדל"ן.

<בני פרץ: הנדל"ן עומד שם מול עיני תאוות הבצע.

דוד אמסלם: בני, קום וצא החוצה.

<בני פרץ: אני אצא החוצה אבל לי לא נתת את רשות הדיבור להגיד לך איך זה יושב בדרום תל אביב, לי כפנתרים שחורים שעשינו מספיק שם וראינו מה קורה.

דוד אמסלם: צא החוצה.

<בני פרץ: מדובר בנדל"ן.

<בני פרץ: רוצים לדחוק את התושבים החוצה כדי לזכות בנדל"ן.

<בני פרץ: אחר כך הם יעבירו אותם לחוץ לארץ.

מרב מיכאלי: אדוני היושב ראש, אם מה שאמר בדרכו החוצה בני נכון, גם זה נוגע למדיניות הממשלה.

מרב מיכאלי: אם אלה הקנוניות שמתנהלות בין אנשי נדל"ן שמחכים לכך.

דוד אמסלם: זאת ההערה?

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: אני יצאתי כי באמת קשה לי ברמה הרגשית הכי בסיסית וכואב לי לשבת כאן.

מרב מיכאלי: מאז שאני בכנסת זה כמו טקס קבוע שמתקיים פעם בכמה חודשים.

מרב מיכאלי: המצוקה של התושבות והתושבים היא ממש בלתי נסבלת והיא שוברת לב.

מרב מיכאלי: אני אומרת, למרות שזה לא פופולרי בין התושבות והתושבים, שגם המצוקה של האפריקאים שוברת לב.

מרב מיכאלי: הדבר הזה שזה הטקס אותו אנחנו מקיימות פעם בכמה חודשים ושום דבר לא משתנה ולא נעשה צעד כלשהו, זה מכניס לתחושת מצוקה, תסכול וחוסר אונים, ואם זה שם אותי שם, אני רק יכולה לתאר לי מה זה עושה לתושבות ולתושבים.

מרב מיכאלי: המחנה הציוני העלה הצעת חוק.

מרב מיכאלי: היו לזה הרבה התנגדויות, גם מצד התושבים, אבל לפחות זאת הייתה תכנית פעולה קונקרטית במרכזה עמדה הקמת רשות שתטפל בדרום תל אביב.

מרב מיכאלי: אני חושבת שגם אם הממשלה רוצה להציע אלטרנטיבה, הגיעה הזמן שהיא תציע משהו.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל גרמן.

דוד אמסלם: דקה.

יעל גרמן: אפילו פחות.

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: אני חושבת שהבעיה שלנו היא בדיוק לשמה התכנסנו כאן.

יעל גרמן: אין מדיניות לממשלה.

יעל גרמן: אני סבורה שיש מדיניות שהיא מוסתרת, מדיניות כזו שבאה ואומרת בואו נזניח את הנושא, בואו נסתיר אותו ואז אולי הוא ייעלם, אבל כולנו יודעים שהוא לא ייעלם.

יעל גרמן: להערכתי הפתרון של בעיית הפליטים הוא גם הפתרון של בעיית התושבים.

יעל גרמן: אם אנחנו נדע לפזר אותם, לתת להם עבודה, לתת להם זכויות, הרי הם לא יסתובבו בתוך דרום תל אביב, בתוך שלושת השכונות, וייצרו את המצב הבלתי נסבל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: אני מוותר על הדקה שלי למען התושבים.

עמר בר-לב: באנו לשמוע אותם ואני מבקש שנשמע אותם.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה עכשיו לשמוע את אמנון בן עמי.

דוד אמסלם: קודם כל, אמרתי לגבי השר.

דוד אמסלם: אנחנו תכננו שהשר יגיע.

דוד אמסלם: שמעתי כאן שמכפישים אותו ולא יעלה על הדעת וכולי, זה בסדר, אבל אמרתי שמסיבות אישיות הוא לא יכול היה להגיע.

דוד אמסלם: הוא פירט בפני ואני חושב שהוא באמת השתדל לבוא וזה היה מתואם אתו.

דוד אמסלם: זה היה בשביל העובדות.

<קריאה: חבר הכנסת בר-לב ויתר על הזמן שלו ונתן לנו.

<קריאה: זה פשוט ביזיון, לא לתת לנו לדבר.

<קריאה: מה הסיבה לבוא מתל אביב לכאן ולא לדבר?

דוד אמסלם: תוציא אותה.

<קריאה: חבר הכנסת בר-לב ביקש לוותר על התור שלו כדי שתהיה לנו זכות לדבר.

דוד אמסלם: אני מבקש להוציא אותה.

<קריאה: יופי.

<קריאה: גועל נפש.

<קריאה: תוציאו אותי.

<אמנון בן עמי: בוקר טוב אדוני היושב ראש, חברי הכנסת וכל מי שנמצא כאן.

<אמנון בן עמי: הסוגיה של ההתמודדות עם ההסתננות שמלווה אותנו בשנים האחרונות, חשוב לי מאוד לציין בפתיחת דברי, היא סוגיה שנתונה לרבים מהגופים בממשלת ישראל.

<אמנון בן עמי: נשמעו כאן אמירות כאילו שר הפנים לבדו יכול להתמודד עם התופעה, לפתור אותה אבל הוא לא עושה כך, אלא שמעורבים בהתמודדות עם תופעת ההסתננות משרד ראש הממשלה, משרד המשפטים, משרד האוצר, עיריית תל אביב, משרד הבריאות, משרד הרווחה, המשרד לביטחון פנים, כאשר לכל המשרדים האלה - אני לא רואה את כל הנציגים כאן - השפעה על התמודדות עם תופעת ההסתננות.

<אמנון בן עמי: אין ביכולת שר הפנים לפתור את הסוגיה הזאת לבד, את הבעיה שעדיין ניצבת לפתחה של מדינת ישראל.

<אמנון בן עמי: אני עובד עם שר הפנים מספר חודשים והטענות שהוא לא מטפל, הן פשוט כזב.

<אמנון בן עמי: נכון, יכול להיות שהוא לא מיחצן את זה בתקשורת.

<אמנון בן עמי: נאמרו כאן אמירות על הגדלת חולות - השר פנה לגבי הגדלת חולות.

<אמנון בן עמי: יש בעיות תקציביות עם תקציבי יציאה מרצון – השר מטפל בזה.

דוד אמסלם: אמנון, הזמן קצר כי בשעה 10:30 אני חייב לנעול את הדיון.

<אמנון בן עמי: נתת לי עשר דקות.

דוד אמסלם: עזוב את השר ותעבור למדיניות.

<אמנון בן עמי: חשוב שהתושבים ידעו וחשוב שחברי הכנסת ידעו שזאת עבודה כלל ממשלתית.

<אמנון בן עמי: ברשותכם, אני מבקש לתת לי שתי דקות.

<אמנון בן עמי: המצב הוא קשה.

<אמנון בן עמי: גם אם היו כאן, לא ארבעים אלף מסתננים אלא 10,000 מסתננים, תושבי דרום תל אביב בהרגשה שלהם צודקים לחלוטין כי הם מרוכזים אצלם.

<אמנון בן עמי: באילת היו 6,500 מסתננים והיו יש אלפיים.

<אמנון בן עמי: כל מי שהבניין שלו מלא במסתננים, הוא במצוקה ואני לא אומר שלא.

<אמנון בן עמי: למדינת ישראל חדרו כ-65 אלף מסתננים.

<אמנון בן עמי: הם נספרו בגבול כך שזה לא אומדן אלא זה מספר.

<אמנון בן עמי: היום יש כארבעים אלף לא כולל לידות.

<אמנון בן עמי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, בדרום תל אביב יש זרים נוספים מעבר למסתננים אבל אנחנו דנים בסוגיה של המסתננים.

דב חנין: יש לכם הערכה מספרית?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: לא לשאול.

<אמנון בן עמי: אני רוצה לומר חד משמעית שגם בנושא מסתננים וגם בנושא שוהים בלתי חוקיים אחרים, ושתי הקבוצות הנוספות העיקריות הם עובדים זרים שאשרתם פגה ותיירים כאשר ממשלת ישראל מחליטה לפטור מדינות מאשרה.

<אמנון בן עמי: מי שלא מבין שיש לזה תופעה נלווית כאשר מגיעים ללא אשרה למדינת ישראל, גם במטרה לעבוד, להישאר בה ולעבוד ולא רק למטרת תיירות, כאשר אנחנו מביעים את התנגדותנו – תוקפים אותנו ואומרים שאנחנו פוגעים בתיירות של המדינה ובכלכלה.

דוד אמסלם: יש לי רעיון כדי לקדם אותנו.

דוד אמסלם: אני קבעתי את הדיון על דרום תל אביב.

דוד אמסלם: אני לא בא כרגע לדבר על כל הדברים ועל השוהים הבלתי חוקיים.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על המסתננים בדרום תל אביב.

דוד אמסלם: מה שמעניין אותי כרגע, זה רק דרום תל אביב.

דוד אמסלם: כמה לדעתך מסתננים נמצאים היום בדרום תל אביב?

<אמנון בן עמי: האומדנים שלנו מדברים על תל אביב, כ-17 אלף.

דוד אמסלם: חבר'ה, אני שואל אותו.

דוד אמסלם: גם אם הוא טועה, עזבו.

<קריאה: כולל גם תיירים.

<אמנון בן עמי: לא.

<אמנון בן עמי: מסתננים.

דוד אמסלם: אני אמקד את העניין.

דוד אמסלם: אנחנו עשינו את סיור הוועדה והייתה גברת אחת שאם אני יכול לתמצת את הכול, זה העניין.

דוד אמסלם: אישה מדהימה, אישה אצילית, מאז לא ראיתי אותה, בשם סופיה.

<קריאה: היא כאן.

דוד אמסלם: שלום לך סופי.

דוד אמסלם: היא לקחה אותי לבניין שלה.

דוד אמסלם: היא אמרה לי שהיא עלתה לארץ בשנת 1952, באה לארץ ישראל שלנו, והיום היא נמצאת בארץ זרה, לא שלה.

דוד אמסלם: היא אמרה שהיא לא יוצאת, היא לא יכולה לצאת, הילדים שלה לא מבקרים אותה.

דוד אמסלם: הסתובבנו עוד כמה מטרים, כל מערכות הביוב קורסות מהכמות.

דוד אמסלם: האזור הזה אפילו לא יכול להכיל את הכמויות האלה.

דוד אמסלם: אני שואל כרגע מבחינת הפתרון.

דוד אמסלם: כרגע זה הדיון.

דוד אמסלם: תגיד לי מה המדיניות שלכם.

דוד אמסלם: אני רואה אתכם כאבן הראש.

דוד אמסלם: נכון שלא רק אתם נמצאים בלופ.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: כמעט כל בעיה שלי כאן

דוד אמסלם: מתמקדת בעוד משרדים אבל בסוף יש את המשרד הראשי שהנושא חונה אצלו.

דוד אמסלם: מה המדיניות שלכם בנושא הזה של פתרון הבעיה?

<אמנון בן עמי: כמו ששאלת, המדיניות שלנו קודם כל הייתה התמודדות עם הבלימה של הכניסה ואכן הכניסה נבלמה.

<אמנון בן עמי: זה הישג ראשון.

עמר בר-לב: היא נבלמה בגלל הגדר.

<אמנון בן עמי: אין לי זמן להרחיב, אבל היו תיקוני חקיקה.

עמר בר-לב: הישג יפה של משרד הפנים.

<אמנון בן עמי: מי שדחף לבניית הגדר, בהחלט היה משרד הפנים.

עמר בר-לב: בממשלה הקודמת קודמת.

<אמנון בן עמי: שואלים על הפעילות של רשות האוכלוסין.

<אמנון בן עמי: דבר נוסף, היו 65 אלף והיום יש כארבעים אלף.

<אמנון בן עמי: אני לא מדבר על הזרים האחרים.

<אמנון בן עמי: דבר נוסף, דיברו על בקשות מקלט.

<אמנון בן עמי: שר הפנים הנוכחי הקים ועדה נוספת לבדיקת בקשות מקלט כדי לזרז.

<אמנון בן עמי: אכן נשאלה קודם שאלה.

<אמנון בן עמי: הוגשו 13 אלף ונבדקו כבר 5,000.

<אמנון בן עמי: מי שלא מקבל מעמד פליט, הוא יוצא?

<אמנון בן עמי: לא.

דוד אמסלם: למה?

<אמנון בן עמי: כי לסודן ולאריתריאה אנחנו לא יכולים להרחיק בכוח.

<אמנון בן עמי: זאת לא ההחלטה שלנו.

<שפי פז: כי זה תקוע בבית משפט.

<שפי פז: אני מסבירה לך למה.

דוד אמסלם: אני לא מבין את העניין.

דוד אמסלם: יש מעמד פליט ואיזה מעמד יש לו?

דוד אמסלם: אני רוצה להבין את סוגי ההגדרות.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין.

<אמנון בן עמי: הסודנים והאריתריאים שהם הרכיב העיקרי בתופעת ההסתננות, למעשה אנחנו לא יכולים לגרש אותם למדינות המקור.

<אמנון בן עמי: כלומר, אין לנו בעיה של אכיפה – דיברו על אכיפה – אבל לאריתריאה לא מחזירים כמדיניות עולמית ובשל בעיות של זכויות אדם, ולסודן בשל היעדר קשרים דיפלומטיים.

<אמנון בן עמי: אני עובד על פי הנחיות של בג"ץ ועל פי הנחיות של משרד המשפטים.

<אמנון בן עמי: הוגשו לא מעט תיקוני חקיקה בנושא חוק ההסתננות הידוע.

<אמנון בן עמי: בג"ץ ביטל, דחה, הקל ואנחנו עובדים על פי זה.

<אמנון בן עמי: הקמנו את מרכז השהייה חולות.

<אמנון בן עמי: אמר חבר הכנסת חנין שלא היה צריך אותו, אבל היה צריך אותו ועוד איך.

<אמנון בן עמי: יש בו 3,300 והוא מלא.

<אמנון בן עמי: שר הפנים פנה בבקשה להגדלה מכיוון שכל מקום נוסף שאנחנו מוציאים ממרכזי הערים לשם, זאת הקלה על האוכלוסייה.

<אמנון בן עמי: לכן אנחנו ממתינים לתשובה של הגורמים המוסמכים האם יגדילו לנו את חולות, כן או לא.

<אמנון בן עמי: דבר נוסף, סיוע ביציאה למדינה שלישית או למדינת המקום.

<אמנון בן עמי: דחפנו כדי שהמסתננים שהגיעו לכאן יקבלו מענק של 3,500 דולר פלוס כרטיס טיסה למי שיאות לעזוב מרצונו.

<אמנון בן עמי: בשלוש השנים האחרונות כ-15 אלף עזבו מרצונם למדינות המקור או למדינה שלישית.

<אמנון בן עמי: כלומר, הבעיה לא פתורה.

<אמנון בן עמי: יש התמתנות.

<אמנון בן עמי: אני חוזר ואומר, חבריי מדרום תל אביב, אני בטוח ומבין שכל מי שהבניין שלו מאוכלס כולו וכל מי שרואה בחצרות שלו – ואמרתי, שלא ישלו אתכם, אין פתרון קסם ואין פתרון שייקח חצי שנה.

<אמנון בן עמי: ממשלת ישראל לא יכולה לגרש בכוח.

<אמנון בן עמי: למה דרום תל אביב?

<אמנון בן עמי: נאמר כאן שנתנו כרטיס לדרום תל אביב.

<שפי פז: גרשו למצרים.

<אמנון בן עמי: תני לי לענות.

<אמנון בן עמי: לא נותנים כרטיס לדרום תל אביב.

<אמנון בן עמי: נותנים כרטיס לבאר שבע וכל אחד נוסע להיכן שהוא רוצה.

<אמנון בן עמי: סביר להניח שהמקבץ הגדול – לא סביר להניח אלא זה כך – הוא בתל אביב, שם מקומות התעסוקה, שם מעסיקים, שם היצע הדירות כנראה יותר רחב ואל הנקודות האלה צריך ללכת.

<אמנון בן עמי: חבל שלא יושב כאן נציג של עיריית תל אביב שהיא צריך להיות כאן.

דוד אמסלם: אני לא יכול לסכם את כל הדיון כי זה דיון של לפחות שבוע.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול שאלה ואני רוצה להתמקד.

דוד אמסלם: בכפוף לכל מה שאמרת, בכפוף לכך שבאמת יש מגמה של צמצום בארץ והכול טוב ויפה ומצוין.

דוד אמסלם: בכפוף למגבלות החוקיות שציינת אותן, ואני כרגע לא נכנס אליהן, אתה מבין לבד שכל בר דעת מבין שהוא עושה סיור בדרום תל אביב, באזור הספציפי – דרך אגב, זה תא שטח מאוד קטן – זה מרוכז במספר רחובות.

דוד אמסלם: האם יש לכם מדיניות לפתור את הבעיה של דרום תל אביב?

דוד אמסלם: בהנחת עבודה שלא מוציאים אותם עכשיו לסודן אבל כרגע הריכוז הוא כאן והשאלה היא מה עושים עם החבר'ה.

<אמנון בן עמי: גם בעבר, עת ניסינו לעשות הגבלת אזורים, נתקלנו בקשיים משפטיים.

<אמנון בן עמי: יושבים כאן היועצים המשפטיים.

דוד אמסלם: למה לעובדים בסיעוד אתם עושים הגבלת אזורים בחולון?

<אמנון בן עמי: דרך אגב, בדיוק מהסיבות האלה.

<אמנון בן עמי: נתקלנו בבעיות.

<אמנון בן עמי: נתקלנו בתופעה שראשי הערים מהפריפריה הקימו קול זעקה שכל תוספת עליהם של אוכלוסייה חלשה תביא לקריסתם.

<אמנון בן עמי: קיבלנו הגבלות משפטיות שאנחנו לא יכולים למנוע תנועת אנשים.

<אמנון בן עמי: אנחנו מתמודדים עם אילוצים.

דוד אמסלם: היה דיון כזה ויש פרוטוקול של דיון כזה שאני יכול לראות אותו?

דוד אמסלם: יש פרוטוקול של דיון שהתבצע אצלכם או במשרד אחר – לדעתי זה חונה אצלכם – לגבי דרום תל אביב ומה הפתרונות לתושבים בדרום תל אביב, בהנחת עבודה שכרגע הפתרון הארצי של המסתננים הוא בלתי פתיר?

דוד אמסלם: מה עושים עם החבר'ה האלה?

דוד אמסלם: יש פרוטוקול כזה שאני יכול לקרוא ולומר שדנו בנושאים וביקשתם לעשות הגבלה ולא אישרו כי החוק לא מאשר?

דוד אמסלם: שרציתם לשלוח אותם למספר ערים אחרות בארץ אבל לא מאושר?

דוד אמסלם: מה קורה בנושא של התעסוקה להם?

דוד אמסלם: הוא לא יכול לעבוד אבל הוא עובד, אז אולי נשלוט על האירוע אנחנו ונחליט לאן אנחנו שולחים אותו.

דוד אמסלם: נעשה איזשהו דיון בנושאים האלה ואני יכול לראות פרוטוקולים על כך?

<אמנון בן עמי: אני אשמח להעביר לך את כל החומרים.

<אמנון בן עמי: אני רק אומר לך שבעקבות פסיקת בג"ץ לגבי השחרור מחולות, נתנו להם הפניה לא לתל אביב ולא לאילת שאלה שני מוקדים גדולים.

<אמנון בן עמי: אמרנו להם שהם לא הולכים לא לתל אביב ולא לאילת.

דוד אמסלם: לחדשים.

<אמנון בן עמי: לא.

<אמנון בן עמי: אם אני לא טועה, לפני כשנה, לקיימים.

<אמנון בן עמי: היינו חייבים לשחרר מחולות את כולם.

<אמנון בן עמי: אם כן, הלכנו בכיוון הזה אבל עדיין יש את אלה שנמצאים בתוך תל אביב.

דוד אמסלם: למה אתם לא מזמינים אותם גם לחולות?

<אמנון בן עמי: אין לנו מקום בחולות.

דוד אמסלם: אני הבנתי שבעצם אתה מעביר אותם דרך חולות ומשם אתה מתחיל לווסת ארצי.

<אמנון בן עמי: לא.

<אמנון בן עמי: חולות הוא לא לוויסות ארצי.

<אמנון בן עמי: קבענו קריטריונים.

דוד אמסלם: לא הבנת.

דוד אמסלם: הבן אדם נכנס לחולות ואתה אומר שכשהוא יוצא, אתה אומר לו לא לתל אביב ואתה מווסת אותו כשהוא יוצא.

<אמנון בן עמי: כן, אבל המספר הקריטי עדיין נותר כי בחולות אין הרבה מקומות.

דוד אמסלם: בגדול למה אתם לא מזמינים את האנשים אליכם ומתחילים לווסת אותם?

דוד אמסלם: זה רק חלק מהעניין, זה רק נושא אחד.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לנושא התעסוקה, אני לא נכנס לשאר האלמנטים האחרים שקשורים בעניין, שיכול להיות שגם הם דורשים פריסה כזאת או אחרת, אבל תראה, אני עושה את הדיון הזה לא כדיון מקצועי.

דוד אמסלם: אני לא יכול, אין לי את הכלים כרגע מבחינת הזמן כי אם אני הייתי צריך לעשות דיון מקצועי, אני הייתי מזמין את אנשי המקצוע ולשבת יכול להיות שבוע, אבל בסוף מייצר איזשהו משהו.

דוד אמסלם: או שאני מרים דגל לבן ואומר שאין לי מה לעשות ואני מודיע לחבר'ה שאין לי מה לעשות או שאני מתחיל להוביל פתרון אמיתי.

דוד אמסלם: כרגע מה שקורה – סופיה לא יוצאת לי מהראש כי היא במצוקה.

דוד אמסלם: אני רואה שם את אימא שלי ואני משתגע.

דוד אמסלם: מה אתה רוצה שנגיד לה?

דוד אמסלם: היא לא עשתה כלום.

<אמנון בן עמי: אדוני, מכיוון שאתה אומר לסיים את הישיבה, אני כן רוצה שתשמע כיוון שאנחנו מובילים שהוא עדיין נתון לאישור בג"ץ לגבי היציאה.

<אמנון בן עמי: דניאל, אולי תאמר מספר משפטים לגבי היציאה למדינה שלישית כי זה כיוון עבודה עיקרי שלנו.

<דניאל סלומון: לגבי פרויקט המדינה השלישית.

<דניאל סלומון: כידוע למדינת ישראל יש הסדרים מול שתי מדיניות שלישיות שאנחנו מנועים מלהזכיר את שמן.

<דניאל סלומון: לכן בעניין הזה התקיימו גם דיונים חסויים.

<דניאל סלומון: בסופו של דבר הפרויקט של המדינה היה כזה שבשלב ראשון אנשים יצאו מרצונם, במקביל ליציאה שלהם למדינות המקור.

<דניאל סלומון: חלק בחרו לצאת עם קבלת אותו מענק ביציאה למדינות השלישיות ובסופו של דבר המדינה עברה לשלב ב', אפשר לקרוא לזה כך, כאשר היא אמרה שאנשים שיכולים לצאת לאותן מדינות ויבחרו שלא לשתף פעולה עם המהלך, יצטרכו לשבת במשמורת, במתקן סהרונים שהוזכר כאן קודם לכן, עד שיחליטו לצאת.

<דניאל סלומון: המהלך הזה נתקף והעתירה הזאת נדונה בבית המשפט לעניינים מינהליים בבאר שבע.

<דניאל סלומון: בסופו של דבר העתירה נדחתה וכפי שהוזכר כאן קודם הוגש ערעור לבית המשפט העליון.

<דניאל סלומון: התקיים דיון ראשון בבית המשפט העליון לגבי המתווה.

<דניאל סלומון: המדינה הציגה – רוב הדיון היה חסוי – את המתווה ונשלחה לעשות שיעורי בית מסוימים כדי לעדכן לגבי המתווה באופן כולל בפני בית המשפט.

<דניאל סלומון: בסופו של דבר הדיון הזה נקבע לדיון המשך באוקטובר אבל בשלב הזה אין מניעה מבחינה משפטית, כלומר, אין מניעה להמשיך וליישם את המתווה.

<דניאל סלומון: אני יכול לומר שבסך הכול עד היום יצאו כ-3,000 אנשים במסגרת המתווה הזה למדינות השלישיות.

דוד אמסלם: תודה.

<אמנון בן עמי: אני חוזר ואומר שאפשר להעלות הרבה רעיונות ואנחנו בהחלט נבחן כל רעיון.

<אמנון בן עמי: אני אומר שהיציאה למדינה שלישית, לדעתנו זה המסלול שיביא לתוצאות הכי טובות.

<אמנון בן עמי: אנחנו מאמינים שבית המשפט, כמו שאמר דניאל, שלא עצר אותנו בשלב הזה, אנחנו מקווים מאוד שבאוקטובר יאפשר לנו להמשיך לעבוד במתווה הזה.

<אמנון בן עמי: אנחנו משוכנעים שהמסלול של יציאה מרצון למדינה שלישית או יציאה למדינה שלישית שלא מרצון, זאת הדרך הנכונה להתמודד עם העניין.

<אמנון בן עמי: זה הנתיב העיקרי.

<אמנון בן עמי: זה לא שיש עוד דברים.

<אמנון בן עמי: יש עוד דברים כמו פיקדונות ואמרתם הרבה דברים שהם נכונים ואנחנו מטפלים בהם, אבל זה הנתיב העיקרי ודרך אגב, הוא מוכיח את עצמו.

<אמנון בן עמי: נכון שזה לא פתר את כל הבעיה, אבל 15 אלף בשלוש השנים האחרונות, אם נלך בנתיב הזה ולא יתחדש הגל -- -

<קריאה: כמה מתוכם בשנה האחרונה?

<אמנון בן עמי: בשנה האחרונה, עד עכשיו 3,500, בשנת 2016.

<קריאה: 3,500 יצאו בשנת 2016.

<אמנון בן עמי: כן.

<אמנון בן עמי: 3,500.

<אמנון בן עמי: אמרתי, הם מקבלים מענק ומקבלים כרטיס טיסה.

עמר בר-לב: מה לגבי שאלה אחרת שהעלה היושב ראש לגבי כל התשתיות הקורסות בדרום תל אביב כתוצאה מהאכלוס.

עמר בר-לב: גם זה באחריות משרד הפנים והשאלה היא מה אתם עושים.

עמר בר-לב: לא שמענו איזושהי התייחסות לכך.

עמר בר-לב: גם אם נגיד יצאו כל שנה 3,000 אנשים, זה עלול לקחת עשר שנים.

עמר בר-לב: אני לא טוב במתמטיקה, אבל חשבון אני יודע.

<אמנון בן עמי: חבר הכנסת בר-לב, אנחנו מאמינים שהקצב יכול להיות יותר גבוה אם בית המשפט העליון יפסוק.

עמר בר-לב: בסדר, זה ייקח חמש שנים.

<אמנון בן עמי: אכן ההתמודדות עם התופעה, צריך להבין שהיא לא תסתיים בשנה.

<אמנון בן עמי: אתה צודק.

<אמנון בן עמי: לגבי התשתיות, אני באמת לא הכתובת לתשתיות.

<אמנון בן עמי: אמר היושב ראש שיש כאן הרבה גופים כמו עיריית תל אביב שאולי היא תענה לגבי התשתיות.

<אמנון בן עמי: אני לא מופקד על נושא התשתיות.

עמר בר-לב: משרד הפנים, אישורי בנייה, שיפוץ יחד עם עיריית תל אביב.

<אמנון בן עמי: אני לא יכול להיכנס לזה.

<אמנון בן עמי: נקודה אחרונה כי התייחס אליה חבר הכנסת פורר לפני שהלך.

<אמנון בן עמי: אכן נעשית אכיפה משולבת, מינהל אכיפה וזרים שלנו עם עיריית תל אביב, עם ביטוח לאומי ועם מכבה אש ממקדים מאמץ בדרום תל אביב.

<אמנון בן עמי: אני רוצה לומר שנעשו שם מאות פעולות אכיפה.

<אמנון בן עמי: הוגשו כתבי אישום, הוטלו קנסות, אבל תזכרו שבבסיס, אם בסוף התושבים עדיין רואים את האוכלוסייה שם, המצוקה קיימת.

<אמנון בן עמי: חשוב לראות את כל התמונה.

עמר בר-לב: אולי נשמע את עיריית תל אביב.

דוד אמסלם: עיריית תל אביב ואחריה נציגת משרד הרווחה ונסכם.

<אריק שוע: לגבי התשתיות, אפשר להראות מה נעשה אבל הסיפור המרכזי היום הוא למעשה הלידות.

<אריק שוע: אנחנו מדברים על כאלף לידות בשנה.

<אריק שוע: זה אומר מאמץ אדיר על התשתיות החברתיות כמו מערכת החינוך ומערכת הרווחה.

<קריאה: בריאות.

<אריק שוע: כמובן בריאות.

<אריק שוע: הדבר הזה מייצר מציאות שהיא כמעט בלתי אפשרית שלא ניתן לתמוך בה וזה לא משהו שהוא בכוחה של עיריית תל אביב אלא זה משהו שדורש התערבות כי כאן למעשה הסוגיה.

<אריק שוע: מוציאים את האנשים בכסף כזה או אחר, אבל עדיין אני לא רואה איך מגרשים משפחות ואני לא רואה איך מגרשים ילדים.

<אריק שוע: אני מדבר אתכם על למעלה מ-6,000 ילדים היום, אני מדבר על אלף לידות בשנה, אנחנו מדברים על בנייה של בתי ספר שלא ניתן לבנות אותם, אנחנו מדברים על פעולות שהן באמת מעל לכוחה של עיריית תל אביב.

<אריק שוע: באשר לתשתיות.

<אריק שוע: יש תכנית שהיא באמת עובדת.

<אריק שוע: היא תכנית רב שנתית ורואים תוצאות.

<אריק שוע: רק לגבי העסקים, אם לפני שנתיים היו מאתיים בתי עסק, היום יש פחות מארבעים.

<אריק שוע: יש כאן בהחלט פעילות שהיא משולבת ופעילות אכיפה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: משרד הרווחה, ממש בקצרה.

<יעל בוקאי: אני רוצה לומר שכולם כאן קורבנות, אין כאן הם ואנחנו.

<יעל בוקאי: כולנו באותה סירה וזה מאוד ברור.

<יעל בוקאי: אני מכירה את שני הצדדים במסגרת התפקיד שלי כמפקחת משרד הרווחה.

<יעל בוקאי: אני גם מפקחת על תחום של קורבנות סחר ואני רואה את העוולות האיומות שהם עברו, עוברים וממשיכים לעבור.

<יעל בוקאי: מאידך אני רואה את תופעת הזנות של קטינות.

<יעל בוקאי: אני מודעת לכך שיש עיר, לפחות אחת שאני יודעת שבצורה סיסטמתית מועלות שם נערות ערב ערב על רכב שמעלה את הנערות, נותן להן תמורת מאה שקלים, שופך אותן בדרום תל אביב, את עושות את מה שעושות, חוזרות בערב, ב-4:00 וב-5:00 בבוקר ואחר כבוד מוחזרות על ידי אותו סוחר ובאותה עיר אנחנו הולכים עכשיו להקים מרכז לנפגעות זנות.

דוד אמסלם: המשטרה יודעת על כך?

<יעל בוקאי: המשטרה יודעת על כך.

דוד אמסלם: ומה?

דוד אמסלם: שותים קפה.

<יעל בוקאי: אני לא יודעת.

<קריאה: לשכת הרווחה בשפירים סגורה.

דוד אמסלם: גברתי, לא קיבלת את רשות הדיבור.

<קריאה: אני לא מאמינה שאנחנו מגיעים לסוף הדיון ולא קיבלנו את רשות הדיבור.

דוד אמסלם: אם לא קיבלת את רשות הדיבור, את לא מדברת.

<יעל בוקאי: זה לגבי הזוויות הרבות שיש לתופעה הזאת.

<יעל בוקאי: כפי שאמרתי, כולם קורבנות.

<יעל בוקאי: הערה נוספת לגבי מי שהציע למנוע מהם לעבוד.

<יעל בוקאי: אם ימנעו מהם לעבוד, רמת העבריינות כאן תעלה לגבהים.

<יעל בוקאי: לכן בואו נחשוב על כל הזוויות ולא רק למנוע מהם בכוח את האפשרות לעבוד.

<יעל בוקאי: משרד הרווחה משקיע 4.2 מיליון שקלים במטרה למזער נזקים.

<יעל בוקאי: הסכום הזה הוא למזעור נזקים.

<יעל בוקאי: בכספים האלה אנחנו מנהלים מרכז יום לקורבנות סחר, מקלטים לקורבנות סחר, הסדרת הגנים הפירטיים שקיימים היום וכולי.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: לא צריך להקריא את הרשימה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

דוד אמסלם: רבותיי, ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: קודם כל, אני באמת עושה את הדיון הזה, אני אומר דברים טריביאליים, כי אני מכיר את הנושא ואני עוקב אחריו ובאמת יש שם מצב בלתי נסבל.

דוד אמסלם: אני לא מכיר תופעה כזאת במדינת ישראל בריכוזיות ובעוצמה כפי שהיא בדרום תל אביב.

דוד אמסלם: אני כרגע לא בא לטפל בבעיית הפליטים וזה לא הדיון שלנו כרגע ולא בבעיית המסתננים אלא אני מיקדתי את הדיון רק לדרום תל אביב.

דוד אמסלם: אם יש בעיה למדינה, לא חייבים לרכז אותה במקום אחד שהוא כמעט הכי מוחלש במדינת ישראל.

דוד אמסלם: דרך אגב, כמו שאמרתי, הסיפור של סופיה, שכל אחד יחשוב עליו.

דוד אמסלם: כשאני אומר כל אחד, זה מראש הממשלה ודרומה, שכל אחד יחשוב שזאת אימא שלו או סבתא שלו או אחותו ולפי זה יפעל.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש קודם כל משר הפנים, כי אני חושב שזה חונה אצל שר הפנים כאבן ראשית, להקים צוות.

דוד אמסלם: לקיים עבודת מטה.

דוד אמסלם: צריכה להיעשות כאן עבודת מטה מרוכזת ומורכבת.

דוד אמסלם: זה לא דבר פשוט אבל חייבים להתחיל בה.

דוד אמסלם: לדעתי צריך לארגן בצוות הזה או בוועדה הזאת שהוא צריך להקים נציגים מהמשרד לביטחון פנים, ממשרד המשפטים, ממשרד ראש הממשלה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זאת בעיה שראש הממשלה צריך להיכנס אליה כי היא בעצם בעיה מאוד מאוד רחבה.

דוד אמסלם: זה לא רק יושב אצל שר הפנים.

<קריאה: בקיסריה לא רואים את דרום תל אביב.

דוד אמסלם: אני אוציא אותך.

דוד אמסלם: זאת גם חוצפה מה שאמרת.

דוד אמסלם: אנחנו שמענו את דבריך ואתה לא צריך עכשיו להכפיש את כל מי שאתה רוצה.

דב חנין: אבל באמת, מהווילה בקיסריה קשה לראות, אפילו במשקפת.

דוד אמסלם: זה לא קשור.

דוד אמסלם: זה לא יפה מה שאתה עושה עכשיו.

דב חנין: אלה עובדות.

דוד אמסלם: אולי אצלך אלה עובדות.

דוד אמסלם: אולי יש לך בעיה בראייה ואתה צריך משקפת.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של רווחה, עירייה, חינוך, אוצר, בריאות, נציגי תושבים.

דוד אמסלם: אני חושב שבדיון שצריך לעשות צריכות להיות שתי רמות של החלטות כאשר האחת היא ברמת הביניים, מה עושים במיידי, וזה גם בנושא של המסתננים וגם בנושא של התשתיות.

דוד אמסלם: יש לנו פשוט כאוס.

דוד אמסלם: אין שם התנהלות אמיתית.

<קריאה: זה צריך להיות במיידי.

דוד אמסלם: להציב יעדים ברורים מאוד.

דוד אמסלם: כמובן בסופו של עניין להביא את הפתרון הכולל.

דוד אמסלם: אני חושב שמדובר בעבודה מורכבת וקשה, בין הקשות שאני מכיר שצריך לעשות כאן, אבל אם לא ניכנס פנימה, לא נגיע לאף מקום.

דוד אמסלם: אני אקיים דיון נוסף בסוף המושב הזה כדי לקבל איזשהו דיווח ביניים לגבי מה שקורה.

דוד אמסלם: אם באמת השר, שאני מאוד מוקיר ומעריך אותו, כל הדיון הזה היה סביב השתתפותו כאן אבל הוא לא יכול היה להגיע, אם הוא צריך את העזרה שלי בוועדה, אני אשמח מאוד כי אני לא מתכוון לרדת מהנושא הזה עד שנראה כיווני פתרון, גם אם אני אקח את הוועדה כל חודש לשם ואני אעשה רק רעש כי אין לי כלים אופרטיביים לפתור את העניין הזה.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.