ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 132, 2016-02-22 09:00

דוד אמסלם: בוקר טוב.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הריסת בית קייזלר וזו ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: ביום 11 ביוני 2014 היה דיון בעניין.

דוד אמסלם: אני לא אקריא לכם את הכול, אני הולך רק לסיכומים, הסעיף הראשון, מה שמעניין זה הסעיף הראשון.

דוד אמסלם: משרד הביטחון יעביר לוועדה בתוך חודש את התחקיר שנעשה בעקבות האירוע, כדי שנוכל לבחון את תהליך קבלת ההחלטות ואת התהליך שהובל לקבלתן, להבטיח שתימנע הישנות מקרים כאלה בעתיד".

דוד אמסלם: הועדה מבקשת לדעת מדוע לא שקל משרד הביטחון את האפשרות לפנות את הבית בצורה מבוקרת ומדורגת, של אריזת הרהיטים והחפצים, פינוי המבנה ופירוקו במקום הריסתו, שהרי מדובר במבנה יביל.

דוד אמסלם: " לשאלה אם הבית היה מאוכלס או ריק מתושבים הועדה מבקשת לקבל דיווח מהצבא האם אמנם מתקיימת תצפית של כמה ימים על הבית, כדי לוודא מעל כל ספק שאין בו דיירים.

דוד אמסלם: שאר הטענות פחות חשובות.

דוד אמסלם: בבקשה, רבותי, קודם כל, למה לא השבתם לוועדה לפני שנתיים?

<אביעד כספי: הכנסת התפזרה.

דוד אמסלם: ואחרי שהיא התכנסה?

<אביעד כספי: אחרי שהיא התכנסה - - -

דוד אמסלם: חיכיתם לטלפון הזה מן הוועדה.

<אביעד כספי: אני לא מחכה לשום טלפון, זה דבר ראשון.

<אביעד כספי: שמי אביעד - - -

דוד אמסלם: אל תיכנס להגנה, אני שואל.

<אביעד כספי: רציתי להגיד בדיוק.

<אביעד כספי: שמי אביעד, בפעם שעברה בוועדה הקודמת, השתתף נציג מתפ"ש, מקבילי בתפקיד, אבי אלימלך.

<אביעד כספי: אני אביעד כספי, אני ראש תשתית במינהל האזרחי.

<אביעד כספי: התבקשתי אגב, רק בשתי היממות האחרונות להגיע לפה.

<אביעד כספי: התחקיר לא עבר מהסיבה שאנחנו סבורים שדיון מעין זה צריך להתקיים בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת ולא בוועדת הפנים והגנת הסביבה, שכן מדובר בדיון שנוגע גם לפעילות מבצעית של צה"ל בנושא של אכיפת - - -

דוד אמסלם: אנחנו לא מבקשים את הפעילות המבצעית.

<אביעד כספי: אני יודע אבל התחקירים הפנימיים שנעשו - - -

דוד אמסלם: אביעד, אביעד, הבנתי.

דוד אמסלם: משרד המשפטים פה?

<תהילה רוט: כן.

דוד אמסלם: מה את אומרת לגבי מה שאמר אביעד?

דוד אמסלם: לגבי מה שאמרו לו להגיד, מה את אומרת?

דוד אמסלם: שתי שאלות, האחת, זה קצת תמוה בעיניי אז קודם כל הייתי רוצה לשמוע את חוות דעתכם המקצועית לגבי השאלה, האם ועדת הפנים והגנת הסביבה לא יכולה לדון בנושא אזרחים ישראלים שנמצאים ביהודה ושומרון, בנושאים שהם אזרחיים פר אקסלנס, והשנייה, מה הייתה חוות דעתכם בשנת 2014, שזו שאלה שנשאלה כשנתבקשה הבקשה, מה אתם אמרתם בעניין?

<תהילה רוט: דבר ראשון, התחקיר לא עבר גם לעיוננו, התחקיר שנעשה, אני לא מכירה אותו, לכן אני לא יכולה להתייחס אליו.

<תהילה רוט: הסוגיה האם התחקיר הוא מבצעי - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אני לא נכנס לשאלה האם התחקיר הוא מבצעי.

דוד אמסלם: אני רק רוצה לעדכן את אביעד, מי שהחליט להוריד את זה לכאן זה הכנסת, זה לא שאני החלטתי לעשות על זה דיון אלא הכנסת, והכנסת, דרך אגב, היא מעל לכל גוף אחר, רק צריך להביא את הדברים בקונטקסט הקצת יותר שלם, ואם מישהו מסיג על כך שלכנסת יש סמכויות, אז יש לנו פה בעיה בסיסית בדמוקרטיה בכלל.

דוד אמסלם: לכן, אביעד, באופן בסיסי, הייתי מצפה, הרי אני עושה דיון המשך, אני לא יזמתי את זה.

דוד אמסלם: בשנת 2014 היה דיון והייתי מצפה שגם אם יש לכם הערה כזאת, אז תגידו אותה בדיון, לא שנתיים אחריו.

דוד אמסלם: אז בוא נחזור לענייננו.

דוד אמסלם: האם יש לכם תחקיר לגבי הנושא האופרטיבי בין הטענות שהועלו שם, כי הנושא המבצעי הצבאי, איפה הופלתם, באיזו "בננה" – ימנית או שמאלית וכמה כוחות – לא מעניין אותנו, או עם איזה נשקים, זה פחות חשוב לנו.

דוד אמסלם: חשוב לנו התחקיר האזרחי.

דוד אמסלם: יש שם, אני הבנתי, סוג של קראוון, שהיה בו בפנים ציוד, האם זו זכותי לשאול למה לא הוצא הציוד ונארז ופונה?

<אביעד כספי: לגבי הציוד, זה גם עלה בוועדה הקודמת, גם לגבי השתלשלות העניינים, אני מזכיר שגם בוועדה קודמת נשאלנו את אותה שאלה ואני סבור שחברי נתן את כל התשובות בנושא הזה, על כל השתלשלות העניינים, שהתחילה אי שם בסוף ספטמבר 2013, שזה היה מוצאי "שמחת תורה", כשקיבלנו התראה, קיבלנו מידע, משטרת ישראל קיבלה מידע על כך שמגיעים יבילים לאיזור הישוב קידה, מגיעה לשם ניידת, מותקפת באלימות על ידי מתיישבים ונוצר נזק לניידת.

<אביעד כספי: בהמשך יש כוונה לפנות את אותם יבילים, מספר ימים אחר כך ב-29 לספטמבר, יש כוונה לפנות את אותם יבילים, יש הנחיות שמגיעות מן הדרג המבצעי לפנות את אותם יבילים ורק כשמגיעים לשם, מספר ימים אחר כך, יחידת הפיקוח רואה שחיברו שם, שחיברו וריתכו את אותם ארבעת היבילים לקרקע, מה שמחייב אותם לפעול ולנקוט בִּמְקום בנוהל שינוע יבילים בנוהל בב"ח, נוהל הריסת בנייה בלתי חוקית ביהודה ושומרון, והם מתנהלים למעשה, החל מתחילת אוקטובר ועד איפשהו בדצמבר, מנהלים דיונים בשבע ערכאות שונות, על ידי ועדת המשנה לפיקוח, למחזיק, לשגיא ולבא כוחו של שגיא, עורך הדין ניר צבי, שבמהלכם גם הוצא צו הריסה לבית.

<אביעד כספי: זה 'בגדול' השתלשלות העניינים של כל הנושא של אכיפת הבב"ח - - -

דוד אמסלם: האם זה היה צו שיפוטי או צו מנהלי?

<אביעד כספי: צו מינהלי.

<אביעד כספי: כל התפיסה ביהודה ושומרון בנושא הליכים פליליים נסובה סביב צווים מנהליים.

דוד אמסלם: אז כל ההריסה שמתבצעת ביהודה ושומרון מתבצעת רק על בסיס צווים מנהליים?

<אביעד כספי: לא.

<אביעד כספי: אמרתי שבשטחים הפליליים שאינם בסמכויות המועצות, שבתוך מה שנקרא תחום ישוב המועצות, בתוך השטחים - - -

דוד אמסלם: וזה שטח פלילי?

<אביעד כספי: זה שטח פלילי.

<אביעד כספי: השטח הזה, צריך לזכור, מדובר פה באיזור ללא ת.ב.ע.

<אביעד כספי: בתוקף, אדמות מדינה שעברו קו כחול, יחד עם זאת, מעולם לא הוסדרו בתכנית מיתאר כפי שבוצע, למשל, מספר קילומטרים מערבה משם, בשילה, זה הסטטוס המקרקעיני והתכנוני של המקום.

אורן אסף חזן: רק שאלה קטנה, אנחנו מדברים על אדמות מדינה.

אורן אסף חזן: רק לוודא.

<אביעד כספי: אדמות מדינה קו כחול ישן.

אורן אסף חזן: אבל אדמות מדינה.

<אביעד כספי: אדמות מדינה.

אורן אסף חזן: למה אתה מחייך?

<מורג קייזלר: יש עוד הרבה היבטים של - - -

<אביעד כספי: באופן קבוע אני מחייך.

<אביעד כספי: אם יש בעיה שאני מחייך אני אפסיק לחייך.

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

<אביעד כספי: זה גם סביר.

אורן אסף חזן: זה הפך את השיחה להרבה יותר נעימה.

דוד אמסלם: אורן, אורן.

אורן אסף חזן: זה הפך את השיחה להרבה יותר נעימה.

אורן אסף חזן: לא, לא נגדו.

דוד אמסלם: לא צריך, אנחנו לא בעסקי חיוך למבוגרים, זה לא הנושא.

דוד אמסלם: בעצם אתה אומר שיש, כהנחיה, כתפיסת עולם, בשטח פלילי ביהודה ושומרון, מיבנים מוצאים, כל הריסה שלהם מתבצעת על בסיס צווים מינהליים.

<אביעד כספי: לשתי האוכלוסיות התשובה היא כן.

דוד אמסלם: גם לערבים וגם ליהודים?

<אביעד כספי: כן.

<עדי נוי: למעט החלטה של בג"ץ.

אורן אסף חזן: למעט החלטה של בג"ץ.

<אביעד כספי: בג"ץ זה בג"ץ.

דוד אמסלם: יש בג"ץ ויש כל השאר.

<אביעד כספי: בדיוק.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: במקרה דנן אני מבין שהיה מדובר על מבנה יביל.

<אביעד כספי: כן, ארבעה מבנים - - -

דוד אמסלם: אז למה להרוס?

<אביעד כספי: שחוברו יחדיו.

דוד אמסלם: אז למה להרוס אם אפשר להוביל?

<אביעד כספי: קודם כל, הסברתי מלכתחילה, שביקר נציג יחידת פיקוח במקום, חוברו התשתיות לקרקע, הן באמצעות ריתוך והן חיבור תשתיות, ולא ניתן היה להרים אותן.

<אביעד כספי: אחת הבחינות שנעשו קודם טרום ההריסה - - -

דוד אמסלם: שניה, יש לי רק שאלה קטנה, ברשותך, אביעד.

דוד אמסלם: אתה מדבר עם בן אדם שעסק בתשתיות כל חייו, דיסק קטן, רבע שעה עבודה ואתה מנתק אותם.

<אביעד כספי: אז זה לא "דיסק קטן רבע שעה".

<אביעד כספי: הם חוברו יחדיו בריתוך משמעותי כל ארבעת היבילים האלה.

<אביעד כספי: נעשתה בהם עבודה, במספר חודשים שנשארו במקום.

<אביעד כספי: אמרתי, הם הונחו שם ב"שמחת תורה", ערב "שמחת תורה" של שנת 2013, במהלך החודשים האלה, עד ההריסה, קרי, החמישי לפברואר 2014, בוצעו שם עבודות של חיבור התשתיות בצורה כזאת, שעל פי כלל אנשי המקצוע שהיו בשטח טרום ההריסה, קבעו שלא ניתן ואי אפשר לבצע את זה עם פירוק של היבילים ולכן בוצעה ההריסה, לא הייתה פה שום מוטיבציה לבצע הריסה.

דוד אמסלם: לא, לא, לא, אֲת, אני אתן לָך.

<אביעד כספי: לגבי הסיפור, שאלת שאלה, אני אענה ברשותך, אחת השאלות הייתה האם היו תצפיות על הבית - - -

דוד אמסלם: לא, לא, לא, אני לא שם.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של הפינוי, בוא נניח שהחלטתם שאין ברירה ומבנים כאלה אי אפשר לפרק אותם ולהוביל אותם אלא הורסים אותם.

דוד אמסלם: יש תכולה בתוך הבית אז למה לא נכון יותר לפנות את התכולה בצורה מסודרת, גם אם הבעלים לא רוצים לפנות ולהתפנות?

<אביעד כספי: התשובה היא שבכל פעילות שכזו, של מערכת מבנים שבהם יש תכולה, יש לנו קבלן שאנחנו מביאים לטובת פינוי ההריסות, שלוקח את כל הציוד שאינו מחובר למבנה, אם זה ארונות מטבח שמחוברים - - -

דוד אמסלם: לא, לא מדברים על משהו שהוא חלק מהמבנה.

<אביעד כספי: כמו פסנתר, כמו שולחן אוכל, כמו כסאות וכמו דברים כאלה, אנחנו לא עושים 'איפה ואיפה', אנחנו מוציאים את זה החוצה בצורה סדורה, ככל הניתן בצורה סדורה, ושמים את זה בסמוך למבנה.

אורן אסף חזן: מה קרה במקרה הספציפי הזה שהתכולה לא פונתה?

<אביעד כספי: אותו הדבר, בוצע - - -

אורן אסף חזן: לא ,לא, לא פונתה התכולה.

<אביעד כספי: מה שהיה אפשר, התכולה כן פונתה מהבית.

<אביעד כספי: יש לנו גם תיעוד על הנושא הזה.

אורן אסף חזן: כל התכולה פונתה מהבית?

אורן אסף חזן: האם אתה חתום על מה שאתה אומר?

<אביעד כספי: שוב, אמרתי, חבר הכנסת חזן, למעט כל מה שקשור למחוברים פונה מהבית.

<אביעד כספי: מה שקשור למחוברים, קרי, מה שמחובר לארונות.

דוד אמסלם: בסדר, אביעד, שניה, ברשותך, בוא נשמע את שגיא.

דוד אמסלם: דרך אגב, שגיא, כשאני קובע דיון בפעם הבאה אתה קם בשעה חמש בבוקר, כי אני לא מעכב.

דוד אמסלם: אל תעזור לו, חזן, אל תעזור לו, אני מחכה לך פה עשרים דקות אז בוא תתקדם.

דוד אמסלם: זו הערה לחיים.

<שגיא קייזלר: אל"ף, סליחה על האיחור.

<שגיא קייזלר: אשתי תציג את זה, אני רק אומר משהו קטן, מדברים על אלימות שהייתה שם ביום ההנחה של הבית, ביום שבו גם נכנסנו לגור, חצי שנה לפני ההריסה, שלחנו, הלכנו לבדוק איזו אלימות הייתה, כי אני הייתי שם ולא הייתה אלימות, היו סרטונים - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אני לא שם, לא, לא, לא.

דוד אמסלם: שגיא, לא.

דוד אמסלם: אני לא, אני לא בסוגיית האלימות או מה היה לפני, אני בא כרגע רק לעניין הבית.

דוד אמסלם: אתה תענה לי, אתם ריתכתם, האם אפשר היה להזיז את הבית?

<שגיא קייזלר: ודאי.

דוד אמסלם: אתם ריתכתם אותו בצורה כזאת שאי אפשר היה להפריד אותו?

<שגיא קייזלר: הבית היה מרותך ואין שום בעיה, אפשר להביא על זה כל חוות דעת, כל קבלן שנבקש ממנו יגיד שלא הייתה שום בעיה להוביל את הבית.

<שגיא קייזלר: אני לא יודע אם זה לוקח רבע שעה או עשרים דקות אבל אין שום בעיה.

דוד אמסלם: לא מדובר בעבודה של ימים.

<שגיא קייזלר: לא, ודאי שלא.

דוד אמסלם: התכולה של הבית, פונתה?

<שגיא קייזלר: לא.

<מורג קייזלר: חלקית.

<שגיא קייזלר: התחיל הליך של פינוי, גם הוא לא מסודר לפי הנהלים, כמו - - -

<מורג קייזלר: הכול נזרק בחוץ.

<שגיא קייזלר: שאנחנו מכירים אלא נזרק בחוץ, בתוך האדמה, בתוך בוץ.

<מורג קייזלר: היה גשם.

<שגיא קייזלר: זה אחד.

<שגיא קייזלר: שניים, ברגע שהגיע סגן ראש המועצה למקום, זה גם כתוב בפרוטוקול של הפעם הקודמת, הוא אמר שם - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא הוזמן לדיון ולא בא, רק - - - תדע.

<שגיא קייזלר: אני יודע, הוא לא מרגיש טוב.

<שגיא קייזלר: בכל מקרה, מתועד בפעם שעברה בפרוטוקול שיושב ראש הועדה שואל אותו מה היה והוא מספר, שהוא בא למפקד הכוחות ואמר לו שיש להם בן אדם שהוא כבר על מדרגות הבג"ץ, היום הוא כבר חבר כנסת - - - איך שהוא אמר את זה התחילו פתאום, התנפלו על הבית, אין דרך אחרת לתאר את זה, שלושה טרקטורים והרסו שם את כל התכולה, על התכולה, על בגדים.

<שגיא קייזלר: הגיעו אחרי זה כמה חברי כנסת, חבר הכנסת לשעבר - - - הגיע מי שהיום הוא שר יריב לוין, כולם ראו איך היה נראה הציוד ואיך היה נראה הבית.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: מה אתה אומר, אביעד?

דוד אמסלם: יש פה ויכוח על העובדות, אני מבין.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם פיניתם, באמת, עכשיו, אני שואל שאלה עקרונית, אתה אומר שפיניתם את הציוד, הם טוענים שחלקית אבל, בוא נעבור לצורה, האם אתם באמת השארתם את זה בחוץ על הבוץ?

<אביעד כספי: השארנו את זה בחוץ.

דוד אמסלם: למה?

<אביעד כספי: כך אנחנו נוהגים.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

<אביעד כספי: זאת אומרת שזה הנוהל שנוהגים.

דוד אמסלם: שֶמָה?

<אביעד כספי: להשאיר, את כל הציוד שאנחנו מוציאים מהבית, אנחנו מוציאים אותו בצורה סדורה, אם אפשר בארגזים ואם אפשר אז לשים אותו בצורה סדורה בחוץ.

<אביעד כספי: אנחנו לא שמים אותו בשום מקום אחר, אין לנו גם איפה לשים אותו.

אורן אסף חזן: אמרת שלקחתם קבלן, לא?

<אביעד כספי: הקבלן מבצע את הפינוי מהבית.

<אביעד כספי: הוא לא - - -

דוד אמסלם: אבל אני שואל שאלה, אביעד, עזוב, אני עכשיו בא - - -

<אביעד כספי: לקחנו קבלן - - - באמצעות קבלן.

דוד אמסלם: בוא שניה נתנתק מזה.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה עקרונית.

דוד אמסלם: האם אתה לא חושב שאם אתם מפנים בית, לא משנה כרגע איזה בית ולמה, לתכולה של בית לפחות, צריך לקחת את הקבלן, בעצם, במה שנקרא בהנחיות המכרז שאתה מבקש, בהצעת המחיר, להגיד לו: תביא איזה קונטיינר קטן, שים את הקונסולות אבל תדע שיש משפחה, לאחר עגמת הנפש, ולא משנה כרגע צודקים או לא צודקים, הרי בוודאי שיש פה פינוי של בית, אז זה כדי שיישמר הציוד ולא כמו שאני שומע פה שגם היה גשם ויש שם בוץ, יכול להיות שגם הטמנתם את זה בתוך הבוץ בחוץ.

אורן אסף חזן: במקרה הכי קיצוני אפשר גם לחייב, אתה יודע ואחרי זה תתחשבנו איתם.

דוד אמסלם: ההתחשבנות הכספית אני לא נכנס אליה כרגע אבל, האם אתה לא חושב שאתם צריכים להסדיר את הספור הזה בפנימי אצלכם, באיזה נוהל או החלטה?

<אביעד כספי: אני סבור שתמיד אפשר לעשות טוב יותר והשאלות הן מה עומד מול זה.

<אביעד כספי: יש פה אילוצים שהם גם אילוצים מבצעיים, כשאתה עושה פינוי שכזה, שאין זמן בשטח כדי להעמיד מכולה במקום.

<אביעד כספי: עכשיו, מה שאני עושה לישראלים אני מחוייב לעשות גם לאוכלוסיה השנייה.

דוד אמסלם: בוודאי ודרך אגב, לכל אוכלוסייה, לא קשור.

<אביעד כספי: סליחה?

דוד אמסלם: אני מדבר על כל אוכלוסייה, גם ערבי שמפנים אותו לא צריך שיזרקו לו את הבגדים בחוץ, בבוץ.

<אביעד כספי: להביא דבר כזה ולעשות את הפינוי עם שיקולים מבצעיים ואנחנו צריכים לעשות את זה במהירות האפשרית, כך אנחנו מתבקשים, לעשות כל פינוי במהירות האפשרית שאפשר - - -

אורן אסף חזן: האם היה איזה סיכון בפינוי הנוכחי שאנחנו מדברים עליו?

אורן אסף חזן: אני שואל באמת.

<אביעד כספי: העסקנו פה, כמו שכאן אומרים, העסקנו פה לא מעט שוטרים, שוטרי מג"ב וחיילים שהיו באירוע הזה, מה זאת אומרת?

אורן אסף חזן: אבל לא הייתה התפרעות או משהו כזה.

<אביעד כספי: לא אמרתי שהייתה התפרעות, אמרתי שהעסקנו מאות שוטרים.

דוד אמסלם: דרך אגב, האם הייתה אופציה, כשפניתם אליהם, כשהייתם כבר שם, לתת לאנשים, שאולי הם בעצמם יוציאו?

<אביעד כספי: קודם כל, האחריות על כל פינוי, בראש ובראשונה היא על המחזיק, מר קייזלר היה בְּוועדה במהלך חודש אוקטובר, האם אוקטובר זה היה, שגיא, שהיית?

<אביעד כספי: ב-20 באוקטובר?

<שגיא קייזלר: אם לא נכנסים לקטע של האלימות אז לא ניכנס כרגע גם לקטע של הוועדה כי - - -

<אביעד כספי: ברשותך, לא, שניה - - -

<שגיא קייזלר: כי זו קנוניה בגרוש.

<אביעד כספי: צר לי, זה מתחיל - - -

<שגיא קייזלר: צר גם לי.

<שגיא קייזלר: יש באיזור - - -

דוד אמסלם: שגיא, שגיא, שניה, שניה, שניה, שניה, לא, שגיא, לא, לא, עוד מעט אני אתן לך, בוא נשמע.

<אביעד כספי: זה מתחיל בסופו של דבר מזה שנבנה פה בית בצורה לא חוקית, ללא היתר בנייה.

אורן אסף חזן: כמו תשעים אחוז מן המבנים, בוא לא ניתמם.

דוד אמסלם: לא, לא, חזן.

אורן אסף חזן: זה לא נכון להגיד - - -

<אביעד כספי: אני לא מקבל את זה.

דוד אמסלם: אורן, אורן, שניה, שניה, אורן, אני אתן לך את זכות הדיבור עוד מעט אבל, 'בגדול', על זה אין מחלוקת.

דוד אמסלם: אנחנו, רק שניה, שניה - - -

<אביעד כספי: אתה דורש מאותו בן אדם - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אני רוצה לתחום את הדיון, אביעד, אם ניבנָה בית בלתי חוקי לפי תפיסת עולמי, אם זה החוק אז צריך להרוס אותו?

דוד אמסלם: אני לא בא משם.

דוד אמסלם: אני בא ממקום אחר ודרך אגב, אני כאן לא עושה אבחנה בין ערבים, יהודים, צ'רקסים או נוצרים, זה לא מעניין אותי.

דוד אמסלם: אם משפחה אז אל"ף, אם הבית, לטעמי, אם אפשר להוביל אותו, אם הוא יביל, אז חבל להרוס סתם, כהוצאה, מישהו רכש אותו, לא מענישים אותו.

דוד אמסלם: הרי לא אומרים לו: תשמע, בגלל שבאת, עשית משהו אז עכשיו אנחנו נעניש אותך.

דוד אמסלם: מדינת ישראל יודעת לתבוע אנשים על נזקים שעשו לה וכו', צריך לשלוח לו אחרי זה חשבון: אדוני, עלה לנו להוביל את זה במשאית כך וכך, אין בעיה, אני לא נכנס לזה אבל, אני חושב שבסופו של ענין, כשבאים לפנות, וזה אירוע דרמטי מבחינת המשפחה, עזוב כרגע 'חוקי לא חוקי', החלטתם once לפנות את הבית אבל, יש פה קצת רגישות, יש משפחה, ודרך אגב, יש ילדים.

<מורג קייזלר: חמישה ילדים שחזרו - - -

דוד אמסלם: הם לא קשורים כל כך להורים במובן הזה הרגשי, יש להם את המשחקים שלהם, יש להם את הבגדים ועכשיו, אני אומר את זה באמת, אני רואה את זה כדבר אנושי, לא קשור לאוכלוסייה, להיפך, אולי אצל הערבים אתם מפנים יותר ואתם צריכים לתת את הדעת על זה, בכמה לירות, אני אומר לך, באיזה נוהל קטן, זה לא נוהל, זה משהו פנימי ביניכם שאתם מסכמים.

דוד אמסלם: אני אספר לך משהו, יום אחד איזה מישהו, אני עבדתי בעירית ירושלים הרבה שנים.

דוד אמסלם: בא מאן דהוא יום אחד, במרכז העיר, השתלט לנו על איזה חנות, פתח לעצמו חנות, הזמין שתיה, "במבות", מה שאתה לא רוצה.

דוד אמסלם: אנחנו מנהלים אתו משא ומתן והבן אדם לא רוצה, רצינו לקחת את המקום ולעקור את הפולשים.

דוד אמסלם: הבאתי מכולה, פיניתי לו את הוויסקים, הכול מסודר, לקחתי את זה לאיזשהו מקום, התקשרתי אליו, אמרתי לו: תשמע, כל הציוד שלך נמצא בצורה מסודרת.

דוד אמסלם: נשמע לי מאוד הגיוני.

דוד אמסלם: חראם.

דוד אמסלם: מה עוד שיש משפחה, יש ילדים, יש דברים סנטימנטליים שאין להם ערך של כסף, זה לא קטע של כסף, עכשיו, עזוב את התשובות הרשמיות, באמת, עזוב, 'פינינו', 'יש לנו נוהל', 'בחוץ', 'לא בחוץ', אני יודע מה זה 'בחוץ', יש 'בחוץ' – אתה יודע לפעמים, אני בפסח, מוציא את הדברים החוצה לנקות את הבית, בסדר, יש 'בחוץ' כזה ויש 'בחוץ' שיורד גשם זלעפות ואני מוציא את התמונה ועם הגשם היא נהרסת, זה גם 'בחוץ'.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, יש פה איזה משהו אנושי, שמשפחה, בסופו של עניין, לא מענישים אותה, מענישים משפחה רק במקרה אחר, זאת אומרת, אפשר להטיל עליהם סנקציה באמצעות בית משפט, לא באמצעות איזושהי פעולה, ש"הם התחצפו", "דיברו לא יפה", "אמרו משהו", "עיצבנו אותנו", "בשביל זה אנחנו אורזים".

דוד אמסלם: אז נכון, אפשר להעתיק אותו ואין פה דברים מבצעיים.

דוד אמסלם: עזוב, אנחנו לא נמצאים עכשיו בדרום לבנון, שיורים עלינו החיזבאללה מכל הכיוונים.

דוד אמסלם: לדעתי, בואו תקחו את זה למקום טוב.

דוד אמסלם: גם אם קרה פה איזה משהו שהוא לא תקין, הרי אני לא פה במסגרת ועדת חקירה, אני במסגרת של 'בוא נפיק לקחים קדימה', שבסופו של ענין בואו תשבו אצלכם בצבא פנימה, תעשו איזה דיון ובסופו של דבר תבנו איזשהו נוהל יותר אנושי, לקטע של פינויים כשמדובר במשפחות.

דוד אמסלם: אני חושב שזה יותר נכון.

דוד אמסלם: דרך אגב, כמו שאמר אורן ואני מסכים אתו, גם אם משפחה לא רוצה להתפנות אז זה לא אומר שאם אתם עשיתם את זה כך ויש עלות לפינוי, לא מחייבים אותה בפינוי.

דוד אמסלם: אני רק אחדש לך דבר קטן שקורה במדינת ישראל היום, אדם שנשרף לו הבית ושלחו לו כבאית, שולחים לו גם חשבון אז לכן אני אומר, אני לא בא מהצד הכספי, אני בא מהצד האנושי.

דוד אמסלם: תזכרו, משפחה כזו יש לה ילדים, הילדים הם בטראומה, יש להם את הדברים האישיים שלהם, ילדים קטנים, כמו שאמרתי, יש להם את המשחקים, יש להם את התמונות, יש להם את הפינה שלהם, צריך לעשות את זה עם הרבה רגישות, גם אם זה היה מבצעי, דרך אגב וגם אם צריך להביא לשם עוד משהו, אבל בסוף יש משפחה וגם אם הם לא פעלו לפי החוק, אני אומר, הקטע של הפינוי לטעמי צריך להיות יותר רגיש, יותר חמלתי גם אם הוא עיצבן אותך או אותם, גם אם הוא לא התנהג יפה בוועדה, זה לא קשור, תזכור תמיד, בכלל, במשפחה, יש הורים ויש ילדים - - -

<אביעד כספי: נכון.

דוד אמסלם: אלה שני דברים שונים.

<אביעד כספי: הוא לא נתן לו אפשרות לפנות.

<אביעד כספי: הוא לא נתן לו אפשרות לפנות.

דוד אמסלם: אתה אומר שבסופו של דבר, אתם הוצאתם לו איזשהו צו וגם אחרי הקטע הזה אתם צריכים לתת להם את האופציה לפנות בעצמם את הציוד שלהם אם הם רוצים.

דוד אמסלם: כמו בכל דבר, תשמע, תחשוב, אני תמיד אומר - - -

<מורג קייזלר: ארוחת צהריים - - -

דוד אמסלם: אמת המידה שלי בעניין, בכל נושא שאני אומר, גם פה בכנסת, אני אומר לכל דבר, תחשוב שזה הבית שלך או של האחים שלך או של ההורים שלך, תנהג אותו דבר.

<אביעד כספי: יושב ראש הוועדה, אתה לא סבור לרגע שמישהו מקציני המינהל האזרחי מאוגדת איו"ש בפיקוד המרכז לא פועל בשיקול דעת, מתוך זה שהוא מסתכל, כמה שהוא יכול, בכך שהוא יפגע כמה שפחות באנשים.

אורן אסף חזן: אז איך אתה מסביר את מה שהיא רק עכשיו אמרה, שהייתה ארוחת צהרים לילדים - - -

<מורג קייזלר: פרקו לי את היד לצורך העניין.

דוד אמסלם: אני אתן לך, אני אתן לך, שאלה אחרונה.

דוד אמסלם: אביעד, תשמע, אני אומר לך משהו - - -

<אביעד כספי: סליחה, שניה, אמרת דברים שקשורים לעניין של להסתכל לאנשים - - -

אורן אסף חזן: אתה היית בפינוי?

דוד אמסלם: שניה, שניה, לא, לא, לא, לא להפריע לו.

<אביעד כספי: אני אענה על הכול.

אורן אסף חזן: היה שם - - -

דוד אמסלם: לא, אורן, אורן, אורן.

דוד אמסלם: הוא לא בוועדת חקירה פה.

אורן אסף חזן: חלילה, רק השאלות - - -

דוד אמסלם: אני רוצה, אביעד, אביעד.

<אביעד כספי: מבטיח לענות על הכול, כן.

דוד אמסלם: תקשיב, אני עשיתי את הדיון הזה, אני עשיתי את הדיון הזה, הרי חלאס, הבית נהרס ואני באמת עשיתי את הדיון הזה כדי לצאת קדימה למקום טוב.

אורן אסף חזן: אמרו את זה גם בדיון - - -

דוד אמסלם: לקחת את מה שהיה.

דוד אמסלם: כבר גמרנו.

דוד אמסלם: את הנעשה אין להשיב.

<מורג קייזלר: את הנעשה אין להשיב אבל צריך לעזור להם.

דוד אמסלם: אני אומר, אל תתחפר, עזוב, אל תלך לשם.

<אביעד כספי: אני לא - - -

דוד אמסלם: אני אומר, 'בגדול', תראה, אני אגיד לך, כל גוף במדינת ישראל בסך הכול קם בבוקר, רוצה לעשות טוב אבל מה לעשות, הרבה פעמים יש תקלות בהרבה נושאים.

דוד אמסלם: לא רק שלך, בהמון, אנחנו עושים פה דיונים בהרבה נושאים שאני משתגע איך עושים אותם, אז בוודאי שקורים, אף אחד לא קם בבוקר ורוצה להרע אבל לפעמים הדינמיקה מובילה לאיזשהו, אתה יודע, אנחנו בני אדם בסוף.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, 'בגדול', בוא תשמע את ההערות, ואני רוצה לפתוח את ההערות פה, תקשיב, ואחרי זה תגיד לי מה עמדתך, לאן אתה רוצה לקחת את זה קדימה בתוך הצבא.

דוד אמסלם: אז בוא נתחיל קודם כל, את יודעת מה, אני אתן לך לדבר.

אורן אסף חזן: משהו קטן לפני.

דוד אמסלם: האישה, בוא נתן לה.

אורן אסף חזן: אני אתן לה, רק שאלה קטנה.

דוד אמסלם: קשה לעצור אותו.

אורן אסף חזן: אתה עוד לא יודע כמה, אתה עוד לא יודע.

אורן אסף חזן: אתה היית נוכח בפינוי הספציפי הזה?

<מורג קייזלר: מי מבין כל אלה שיושבים פה?

אורן אסף חזן: שאני אדע אם השאלות בכלל רלבנטיות, כי אני יודע שלשאלה הראשונה שתהיה לי כשאני אתחיל לדבר לא תהיה לך תשובה, כמו למה, למשל, המינהל, משרד הביטחון או מי מטעמו, מצפצף על הכנסת, כשבוועדה הקודמת הוחלט במפורש, תוך חודש להגיש תחקיר שעד היום לא הגיע, אז לפני שאני מגיע לדברים שלי, רק כדי לדעת, כי סתם לבוא ולהפנות אליך אצבע מאשימה כשאתה לא אשם - - -

דוד אמסלם: אנחנו שאלנו את השאלה הזאת.

אורן אסף חזן: רגע, הגעתי קצת באיחור.

דוד אמסלם: אני שאלתי את השאלה, קיבלתי את התשובה.

דוד אמסלם: תנוח דעתך, בוא תתקדם.

<מורג קייזלר: האם מישהו מביניהם, האם מישהו מכם היה שם?

דוד אמסלם: זה לא קשור, זה הסיפור האישי.

<מורג קייזלר: אני קודם רוצה לדעת אם מישהו היה שם פיזית.

<מורג קייזלר: האם מישהו מכם היה שם פיזית, היה אחראי?

<שגיא קייזלר: זה קשור משמעותית.

<מורג קייזלר: סליחה, אתם לא עונים.

<אביעד כספי: אני אסביר למה - - -

דוד אמסלם: דקה, אורן.

<אביעד כספי: אם אתם רוצים לשאול אז תשאלו - - -

דוד אמסלם: אביעד, אביעד, אביעד, שניה.

<קריאה: אנחנו מנהלים את הדיון.

<שגיא קייזלר: דיון מהיר.

דוד אמסלם: שניה, אביעד, אביעד, שניה.

דוד אמסלם: לא מתנהלים אצלי כך, רק עכשיו, את יודעת, בגלל שאנחנו קצת, אז בואו נתחיל כך, ניתן לגברת להגיד ואת שמה.

<מורג קייזלר: מורג.

<מורג קייזלר: הבית היה שלי, של שגיא ושל חמשת ילדינו.

<מורג קייזלר: אני באמת רוצה לפתוח בזה.

<מורג קייזלר: אנחנו לא אויבים, כולנו משרתים את המדינה, בעלי מתגייס לצבא, עושה מילואים, אני שירתתי שירות לאומי, כולנו רואים בסוף את טובת המדינה.

<מורג קייזלר: אני מרגישה שאנחנו אחד מול השני משני צידי מיתרס וזה ממש לא המצב.

<מורג קייזלר: קשה לי מאוד עם התשובות שענית בגלל שאל"ף, אני לא יודעת אם היית שם והתשובות הן מאוד קרות ולא אמיתיות.

<מורג קייזלר: דבר ראשון, אמרת שבא בן אדם ובדק וראה שאי אפשר היה להתיך את הבית, שאי אפשר היה להרים אותו, לחתוך ולהעביר.

<מורג קייזלר: מתי?

<מורג קייזלר: הגעת בתשע ובתשע וחצי כבר הרסו הכול.

<מורג קייזלר: מתי בדיוק התארגנו על בן אדם שבא ובדק את זה?

<מורג קייזלר: אני מבטיחה לך, אף בן אדם לא בדק את זה.

<מורג קייזלר: דבר שני, אם הבאתם אדם שבדק את הבית ולא הבאתם אדם שידאג לילדים שלי, שיחזרו ויהיה מי שיטפל בהם כי אותי השאירו פרוקת יד, לי פרקו את היד והייתי צריכה לנסוע לבית חולים אז לא ממש היה לי זמן לילדים, היו לי כאבים איומים.

<מורג קייזלר: בעלי היה צריך, מישהו היה צריך להתארגן על כל הציוד הזה שנזרק בחוץ ועל הנזק הגדול שהיה ואני אומרת לך, אני לא יודעת אם יש לך ילדים או לא, זו טראומה שהם ייקחו אותה לכל החיים שלהם, לכל החיים שלהם, כשהם יבנו בית, כשהם יתחתנו, כשהילדים שלהם יתחתנו ובכל מקום שהם ילכו בחיים שלהם הם יפגשו את זה שם.

<מורג קייזלר: אנחנו פוגשים את זה כל יום.

<מורג קייזלר: אז אני לא מאמינה שבאמת היה בן אדם ובדק, לא מאמינה לזה, כי הם באו בשביל להרוס, זו הייתה המטרה, אמר לי הבן אדם, אמרתי לו, בוא תתן לי להגיע לבג"ץ, מגיע לי גם להגיע לבית משפט.

<מורג קייזלר: אתה רוצה להרוס את הבית הזה?

<מורג קייזלר: בוא תן לי הזדמנות להגיש בג"ץ.

<מורג קייזלר: הוא אמר לי: אני באתי להרוס את הבית.

<מורג קייזלר: מי שהיה שם בכוחות.

<מורג קייזלר: אני באתי להרוס את הבית.

<מורג קייזלר: אמרתי לו: ולמה כל האלימות הזאת?

<מורג קייזלר: הרי רק אני ובעלי פה.

<מורג קייזלר: הוא אמר: את לא תתקרבי לבית, את לא תעשי כלום, זה מבחינתי לא המקום שלך.

<מורג קייזלר: את תעופי מפה.

<מורג קייזלר: הוא דיבר אלי מאוד לא יפה.

<מורג קייזלר: אמרתי לו: זה רק עניין, אני עשיתי לך משהו רע?

<מורג קייזלר: אני פגעתי בך?

<מורג קייזלר: אתה קמת בבוקר ואמרת: היום אני בא, לא יודעת, מה, מה חשבת בלילה?

<מורג קייזלר: הוא אמר לי: אני קמתי בבוקר בשביל להרוס את הבית הזה, זה שטח צבאי סגור ואת לא מתקרבת.

<מורג קייזלר: לא ברמה של התייחסות.

<מורג קייזלר: אני בעלת הבית, למה שלא יתייחסו אלי כמו אל בן אדם?

<מורג קייזלר: אמרתי לו: תן לי להוציא, יש לי ילדים שצריכים להגיע, יש לי טיטולים שאני צריכה להוציא, לא היה לי כלום באותו יום, הסבים והסבתות נסעו לקנות, טיטולים, מוצצים, פיג'מות, גרביים, האם זה נורמאלי?

<מורג קייזלר: ככה מתייחסים לבן אדם?

<מורג קייזלר: האם אני עשיתי משהו רע למישהו?

<מורג קייזלר: מעבר לזה, יש ליד הבית שלי, אלף בתים, לא יודעת כמה בתים יש, יש הרבה בתים, יש בנייה - - - "אש קודש", "אחיה" למה הלכתם לבית שלי, שהוא על אדמות מדינה, שהוא בכלל לא באופציה ראשונה של הריסה, באתם אליו והרסתם אותו, למה?

<מורג קייזלר: לא נתת לזה תשובה.

<מורג קייזלר: אמרת: בית לא חוקי.

<מורג קייזלר: מה זה "בית לא חוקי"?

<מורג קייזלר: התשובה הזאת לא מתקבלת בגלל שזו הייתה אכיפה לא שוויונית.

<מורג קייזלר: אם היא הייתה שוויונית לכולם אז מקובל עליי, בניתי בית לא חוקי ובמקום לא חוקי יחד עם עוד מאות אנשים, אני מקבלת עלי את העונש, אני יודעת שאני בונה בית שיכולים לבוא ולהרוס אותו, אני מקבלת צו הריסה, כמו כל החברים שלי שקיבלו צו הריסה, אבל אי אפשר לבוא רק אלי ולהרוס רק את הבית שלי, ורק לפגוע בילדים שלי, את זה אני לא מקבלת.

<מורג קייזלר: למה מישהו שבנה לא חוקי, אחֵר, כן יכול לשבת בבית שלו ולשתות קפה באותו הבוקר ואני צריכה להתמודד עם הריסה.

<מורג קייזלר: לא נתת את התשובה והתשובה שזה לא חוקי לא מתקבלת, תגיד למה הרסת את הבית הזה, הזה, ספציפית הזה, הוא אפילו לא על אדמות של ערבים - - -

דוד אמסלם: גברת קייזלר - - -

<מורג קייזלר: אין ערבי שביקש אותן.

דוד אמסלם: מה השם שלך?

<מורג קייזלר: מורג.

דוד אמסלם: מורג, בואי תקשיבי.

<מורג קייזלר: האם זה - - - לך, התשובות שלו?

דוד אמסלם: בסדר אז אני, אנחנו לא - - -

<מורג קייזלר: שהוא נתן - - -

דוד אמסלם: שניה - - -

<מורג קייזלר: הן מרתיחות אותי כי בסוף אני קמה בבוקר ואני עד היום לא הצלחתי להבין, ואני באמת רוצה תשובה אמיתית, אז תגידו שבעלי עשה לכם משהו רע, פגע בכם, העבודה שלו לא נראית לכם ובאתם ספציפית להעניש אותו, אז זה לא יודעת מה הוא עשה לכם.

<מורג קייזלר: תגידו את זה, פעם אחת שמישהו יגיד את זה בקול רם, אל תתחבאו מאחורי כל התשובות האלה.

<מורג קייזלר: אני לא יכולה לשמוע את זה יותר, כי זה לא נכון להגיד את זה, זה פשוט לא נכון ולהגיד שבאתם לפנות וידעתם מראש שאתם באים לפנות ונערכתם לזה, אפילו לא נערכו לזה –נראה לי– בלילה שלפני, אני יודעת מחיילים, שבאו אליהם בשמונה וחצי בבוקר ואפילו לא אמרו להם מה הם צריכים לעשות.

<מורג קייזלר: זה יצא במקרה כי היו כמה אנשים שאני מכירה.

<מורג קייזלר: לא יכול להיות.

<מורג קייזלר: אני אומרת גם אם אתה מדבר על העתיד, אנחנו הבאנו את הילדים שלנו כי אנחנו באמת מרגישים שזו שליחות, והם מרגישים שזו שליחות, שאסור שזה יקרה לעוד ילדים.

<מורג קייזלר: לא יכול להיות שילדים יגיעו – את הרווחה עיכבו ב"שבות רחל", הרווחה של המועצה לא נתנו לה להתקרב, ברמה כזאת, אף אחד לא נערך לראות מה קורה לילדים האלה.

<מורג קייזלר: אני משלמת להם פסיכולוגים ואני משלמת להם טיפולים ואני משלמת להם תראפיות, מכספי.

<מורג קייזלר: האם מישהו מהמדינה שאל מה זה עשה לילדים, ילדים של מדינת ישראל?

<מורג קייזלר: אלה לא ילדים שחיים בחו"ל.

<מורג קייזלר: הם אזרחי מדינת ישראל, איך יכול להיות שהילדים האלה, האם אתה יכול להסתכל לבת שלי ולתת לה את התשובות האלה?

<מורג קייזלר: אני רוצה תשובה אמיתית, כנה, למה הרסתם את הבית הזה?

<מורג קייזלר: למה קמתם בבוקר ובאתם במגמה של הריסה, היו שם שלשה טרקטורים, למה הבאתם שלושה טרקטורים, אם הבאתם אדם שבדק אם אפשר להעתיק?

<מורג קייזלר: למה לא נתתם לי אפשרות ללכת לבג"ץ?

<מורג קייזלר: למה אף אחד לא טיפל בילדים שלי כשהייתי צריכה לנסוע לבית חולים?

<מורג קייזלר: למה בכלל הפעילו כלפיי אלימות?

<מורג קייזלר: למה אני הייתי האויב באותו היום?

<מורג קייזלר: אני לא הרגתי אף אחד, אני לא פשעתי, אני לא חטאתי, אני בניתי בית כמו כל האנשים שגרים שם ובנו בתים.

<מורג קייזלר: ועל הדברים האלה אני רוצה תשובות.

<מורג קייזלר: לא תשובות כלליות כמו מהו התפקיד של המינהל, לא תשובה שלפיה המינהל הורס בתים במקומות לא חוקיים, כי זו לא תשובה מבחינתי.

<מורג קייזלר: איפה היה צוות רווחה?

<מורג קייזלר: הרי כשמפנים יש צוות הרבה יותר גדול, אין צוות שבא ורק הורס, נכון?

<מורג קייזלר: ואין לכם תשובות אז פעם אחת תגידו את האמת בקול ותנו לנו פתרון מיידי כי לנו היום אין פתרון.

<מורג קייזלר: לי אין כסף לבנות בית.

<מורג קייזלר: אין לי.

<מורג קייזלר: לקחתם את הכול.

<מורג קייזלר: לא נשאר לי שקל לבנות בית מחדש לילדים שלי.

<מורג קייזלר: ואנחנו גרים בקראוון וצפוף לנו וקטן לנו, אני רוצה באמת פיצוי כספי על כל העוול הזה שנעשה, כי הוא נעשה שלא כחוק, אנשי חוק שעשו שלא כחוק ואני רוצה פתרון לנו.

<מורג קייזלר: כן, וגם להסתכל קדימה כי אסור שדברים כאלה יקרו.

<מורג קייזלר: מישהו פה בא והייתה לו מטרה אחת: להרוס וזה מה שהוא ראה, דיברת על אויבים וכן, הם היו אויבים, באותו היום הם התייחסו אלינו כאל אויבים, כאחרוני האזרחים במדינת ישראל ועליי זה לא מקובל, כי אני בכל זאת מגדלת את הילדים שלי לאהבת ארץ ישראל, ולציונות של ארץ ישראל ואנחנו אנשי ארץ ישראל.

<מורג קייזלר: אנחנו אוהבים את המדינה, אין לנו שום בעיה עם המדינה אז אף אחד לא יגיד משהו אחר.

<מורג קייזלר: ואני באמת רוצה פתרון לנו כמשפחה, כי היה פעם ולא יכול להיות ששנתיים המדינה גוררת את זה והיא יודעת שהיא השאירה אותנו חסרי כל ובלי כלום.

<מורג קייזלר: ואני באמת מבקשת, אני יושבת פה ואני אומרת לכם: פעלתם שלא כחוק.

<מורג קייזלר: אתם יודעים שנעשו פה דברים שלא כחוק, תודו בהם, תפצו אותנו ותלמדו ותפיקו גם לעתיד, אסור לעשות דברים כאלה, גם חיילים, יש דברים שאסור להם לעשות במסגרת זה שהם חיילים.

<מורג קייזלר: אני קמה כל בוקר ואני אומרת: צריך לסיים את הסיפור הזה כבר, זה לא יכול להיות, גוררים אותנו מדיון לדיון, כל פעם חוזרים על אותן תשובות.

<מורג קייזלר: בסוף יש לי ילדים קטנים, אני צריכה לבנות להם בית ולא עשיתי רע לאף אחד, אם הייתם באים ואומרים: הרסנו את כל האיזור אז באמת אני יודעת שלא מגיע לי כלום, לא מגיע לי כלום, כי אני כשבניתי לא חוקי ידעתי את זה, אבל פה לא ידעתי, לא, לא ידעתי, קיבלתי צו הריסה כמו כל האנשים.

<מורג קייזלר: ואגב, באותו היום שברתם את החלונות של הוויטרינה, הגדולים, של חדר האוכל, אפילו לא דפקו בדלת בשביל לפתוח.

<מורג קייזלר: לא, לא הייתי, קראו לי, אני לקחתי את הילדים שלי למוסדות החינוך והם ידעו בדיוק מתי להגיע, הם ידעו שלא נהיה בבית, הם ידעו שאני לוקחת ילדים לבית הספר, אז על זה אני רוצה תשובות ואני רוצה פתרון מיידי, זה מה שאני מבקשת.

דוד אמסלם: תודה מורן.

דוד אמסלם: הילדה שלך, כתבה משהו שהיא רוצה לומר.

<מורג קייזלר: צופיה.

<מורג קייזלר: באמת אנחנו מרגישים שזה סוג של שליחות - - - אז צופיה הכינה וכתבה משהו.

<מורג קייזלר: היא כתבה אותו והיא מייצגת את חמשת האחים שלה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<צופיה קייזלר: שמי צופיה.

<צופיה קייזלר: אני בת אחת עשרה וחצי, אחות בכורה ללביא בן עשר, לאלקנה בן שמונה וחצי, לסיני בן שש, ללבונה בת ארבע וחצי וליערה שנולדה לפני חודש.

<צופיה קייזלר: קשה לי לכתוב את מה שקרה לי אבל פשוט אסור שדברים כאלה יקרו שוב.

<צופיה קייזלר: לפני שנתיים, כמו כל בוקר, הלכתי לבית הספר.

<צופיה קייזלר: כשחזרנו הביתה בהסעה אחת הבנות אמרה לי שהרסו לנו את הבית.

<צופיה קייזלר: לא רציתי להאמין לה.

<צופיה קייזלר: אמרתי לה שנעלה לגן ונראה שם את הבית שלי והיא תראה שלא הרסו.

<צופיה קייזלר: כשהגענו לגן ראיתי שאין בית, ראיתי שהבית הרוס.

<צופיה קייזלר: היה לי קשה לנשום ולא הצלחתי להפסיק לבכות.

<צופיה קייזלר: עדיין לא האמנתי שאין לי בית לחזור אליו.

<צופיה קייזלר: סבא חיכה לי בתחנה ולקח אותי לאימא ואבא.

<צופיה קייזלר: אימא בכתה חזק ומרוב כאב לא הצלחנו לדבר.

<צופיה קייזלר: האחים הקטנים שלי, האחים שלי הקטנים, רצו - - - ונראה היה שלא הבינו מה קרה.

<צופיה קייזלר: גם אני לא הבנתי, איך אפשר להבין?

<צופיה קייזלר: בכיתי ושאלתי: אימא, למה לא עצרת אותם?

<צופיה קייזלר: למה נתת להם להיכנס ולגעת לי בדברים?

<צופיה קייזלר: כל הדברים שלי היו זרוקים והמנורה שבחרתי במיוחד לחדר הייתה פזורה בכל מיני מקומות ושבורה.

<צופיה קייזלר: אימא, למה נתת להם לגעת?

<צופיה קייזלר: למה לא עצרת אותם?

<צופיה קייזלר: אימא שתקה ובכתה ולא הצליחה לענות לי.

<צופיה קייזלר: כל כך כאב לי.

<צופיה קייזלר: אבא אסף אותי אליו, חיבק אותי חזק ואמר לי שניבנה את הבית שוב.

<צופיה קייזלר: הייתי עצובה כל כך.

<צופיה קייזלר: ההורים שלי שבאותו היום ראו איך הורסים לנו את הבית היו המומים.

<צופיה קייזלר: בלי הסבתות והסבים שלי אני לא יודעת איך הייתי מצליחה להמשיך.

<צופיה קייזלר: מה שנשאר מהחדר שלי – המיטה, העבירו לקראוון.

<צופיה קייזלר: לשם חזרנו לגור וגרים עד היום.

<צופיה קייזלר: כשאני עצובה אני מהרהרת בבית שהיה לי ונזכרת כמה יפה הוא היה.

<צופיה קייזלר: את ה"בת מצווה" שלי היינו צריכים לחגוג בחצר של הבית אבל, היום יש שם רק הר של הריסות וכאב גדול.

<צופיה קייזלר: אני שואלת את עצמי הרבה פעמים למה באמת הרסו אותו.

<צופיה קייזלר: הבית שלי, רק אותו, אחד בין מאות בתים.

<צופיה קייזלר: בית שגרו בו חמישה ילדים.

<צופיה קייזלר: אני, לביא, אלקנה, סיני ולבונה.

<צופיה קייזלר: אני מספרת לכם את הסיפור הזה גם ב - - - .

<צופיה קייזלר: כשאני הולכת לבקר חברות בכיתה שנכנסו לביתן החדש, אני שואלת את עצמי: למה הרסו את הבית שלנו?

<צופיה קייזלר: וחולמת שניבנה שוב.

<צופיה קייזלר: אני מקווה שבאמת ניבנה בית חדש וגדול.

<צופיה קייזלר: אני כבר מתכננת את החדר החדש, מקווה שאותו אף אחד לא יהרוס, אף אחד לא ייכנס אליו בלי רשות וישבור בו דברים.

<צופיה קייזלר: אחרי שהבית נהרס, סיני אחי הקטן כל הזמן היה בוכה ופחד ללכת לישון.

<צופיה קייזלר: הוא היה מתעורר בבהלה ומספר שהוא מפחד מהאנשים שהרסו לנו את הבית.

<צופיה קייזלר: אימא אמרה לו שהאנשים האלה בבית כלא ושהם קיבלו את העונש שלהם ואף פעם לא יחזרו לפגוע בנו יותר.

<צופיה קייזלר: אני מקווה שבאמת יענישו את מי שהרס לנו את הבית.

<צופיה קייזלר: אני מבקשת מכם לעשות הכול שדברים כאלה לא יקרו שוב לאף ילד ולאף משפחה במדינה שלנו.

דוד אמסלם: תודה רבה צופיה.

דוד אמסלם: המכתב שלך ריגש אותי מאוד, עד כדי דמעות.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, כמה מלים.

אורן אסף חזן: אקצר.

אורן אסף חזן: האמת היא שבאמת קשה לדבר אחרי הדברים של בנות המשפחה ואותי ברגע אחד זה זרק דווקא להתנתקות משום מה, הזכיר לי הרבה סיפורים מאוד דומים על יחס כאילו אנחנו לא עם אחד.

אורן אסף חזן: אני מעלה תהייה אחת.

אורן אסף חזן: אני מבין את הרצון ושוב, הביקורת שלי היא לא כלפיך ואני אומר לך ואני אגיד לך את זה במלוא הכנות וללא טיפה של ציניות, החיוך שלך בתחילת הדיון קנה אותי, בגלל זה קשה לי לתקוף אותך ובגלל זה שאלתי אם אתה היית שם.

אורן אסף חזן: בגלל זה גם, תאמין לי, אם לא היה החיוך הזה בתחילת הדיון, הייתי הרבה יותר קשה והרבה יותר בוטה.

אורן אסף חזן: יש מספיק נוכחים בחדר שיודעים איך אני יודע להתבטא כשאני רוצה.

אורן אסף חזן: מה שלי מפריע הוא שני דברים.

אורן אסף חזן: הראשון, זה נכון שאפשר לבוא ולהגיד שלכאורה הבנייה שם לא חוקית אבל, אין ויכוח שהיא נעשתה בהסכמה.

אורן אסף חזן: הסכמת הרשות המקומית, הסכמת גורמי המימשל, הסכמת הממשלות ברבות השנים, אין ויכוח שאנחנו הולכים על חבל דק שבין ישוב הארץ לבין התמודדות מול העולם שכמו שאמר ראש הממשלה no one breaks.

אורן אסף חזן: מה שלי מפריע ואני אחלק את זה לשניים, הוא שבפעם הראשונה אני מנסה להבין ואני לא מקבל תשובה עד עכשיו, במשך שנה וקצת שאני מכיר את הנושא, למה 'איפה ואיפה'?

אורן אסף חזן: ואני לא מתבייש לבוא ולהגיד ואני מרשה שיצטטו אותי גם, שאם באמת המדינה לא רוצה שאף אחד יהיה שם אז צריך להיות אמיץ מי שצריך להיות ולהרוס את הכול.

אורן אסף חזן: ואם החלטנו לעשות 'איפה ואיפה', ויש סיבה, וההתנהלות של אדון שגיא הצליחה להכעיס מישהו במינהל במהלך השנים, בגלל ההתמודדות שלו למען ארץ ישראל, אז שאותו מישהו יהיה מספיק אמיץ לבוא ולהגיד: כן, אתה שילמת מחיר בגלל שאתה נלחם על בנין הארץ.

אורן אסף חזן: זה משפט אחד נוסף.

אורן אסף חזן: הדבר השני הוא, בפעם הקודמת, שהיה פה דיון, אני לא הייתי פה ולא נכחתי בדיון אבל המלים שכתובות על הדף הן הרבה יותר חזקות מנוכחות בדיון.

אורן אסף חזן: "מתבקש הצבא, משרד הביטחון להשיב למספר תהליכים", בין היתר תחקיר, בין היתר הסברים לגבי ההתנהלות מול הילדים, לגבי ההתנהלות מול הציוד – למה אתם מתעלמים?

אורן אסף חזן: אני מבין את הרצון של מי שעומד בראש המשרד להיות הריבון ביהודה ושומרון וכמו שאמר לי יועץ בכיר במשרד הביטחון לא מזמן: "המחוקק ביהודה ושומרון", אמרתי לו: "סליחה?

אורן אסף חזן: יש מחוקק אחד במדינה וזו כנסת ישראל", "אה, סליחה, אל תצטט אותי" אז הוא אמר "המחוקק ביהודה ושומרון דהיינו, המינהל, קבע".

אורן אסף חזן: אם אתם רוצים להחליף אותנו, רוצים להפוך פה לשלטון צבאי, אז יש להעביר את המסר הזה הלאה, אני גם אדאג להעביר אותו אז פשוט תגידו, אנחנו נדע להתמודד גם עם זה.

אורן אסף חזן: בפעם האחרונה שבדקתי מדינת ישראל היא דמוקרטית - - -

דוד אמסלם: אורן, משפט אחרון.

אורן אסף חזן: ואין פה שלטון צבאי.

אורן אסף חזן: אני מבקש, לאור העובדה, לאור ההתנהלות במהלך השנתיים שחלפו, לאור ההתייחסות האישית לאותם ילדים שראית עומדים מולך - - -

דוד אמסלם: אורן משפט אחרון.

דוד אמסלם: אנחנו כבר גולשים לזמן של הדיון הבא.

אורן אסף חזן: מענה ולא בתשובות לקוניות שיגררו אותנו לדיון נוסף כי הפעם, אני אומר לך, זה לא ייגמר פה.

דוד אמסלם: תודה, תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת קורן, אנחנו כבר, דרך אגב, חמש דקות בדיון הבא, לכן אני מבקש לצמצם.

נורית קורן: אני אקצר - - -

דוד אמסלם: לא, לא קשור, אנשים בחוץ.

נורית קורן: אני מתנצלת שלא הייתי בתחילת הדיון.

נורית קורן: אני רוצה לשאול את המינהל: האם אתם פועלים כך לגבי כל היחידות שמציב האיחוד האירופי בתוך שטח C וקובע עובדות?

נורית קורן: לא ולא.

נורית קורן: אתם לא מרימים שום דבר, הכול נשאר שם.

נורית קורן: ואיך אתם מתכוונים עכשיו לפנות את תשעת הבתים בעופרה, בדיוק באותה צורה?

נורית קורן: איך יוצא דבר כזה, כשזו בנייה בלתי חוקית, אז אם כך, כל עפרה בלתי חוקית אז תהרסו את כולה.

נורית קורן: אתם יושבים כאן, אתם לא חושבים שאתם מתעסקים עם אנשים ועם ילדים.

נורית קורן: מי ששלח את האנשים האלה לגור שם הוא המדינה.

נורית קורן: יחד עם התשתיות – המדינה.

נורית קורן: המדינה נתנה להם כספים כדי לגור שם, זה לא ייתכן שהיום תבואו ותקבעו: בנייה בלתי חוקית.

נורית קורן: נכון, אז לקחו אותם לבית משפט כי היה מי שרצה לעשות "בית משפט" על חלק מהבתים אבל, זה לא בסדר, זה לא בסדר שהמינהל האזרחי לא מסייע באותה צורה לישובים האלה לחיות חיים נורמאליים, נורמאליים.

נורית קורן: וזה אומר לאפשר להם להעביר את הת.ב.ע.ות, לאשר את כל המבנים שצריך לאשר.

נורית קורן: זה לא בסדר, המינהל האזרחי עושה 'איפה ואיפה', הוא לא מתנהג באותה צורה כלפי התושבים הפלשתינים, כי שם יש עבירות בנייה בלתי חוקית ועבירות בנייה קשות מאוד, אני לא ראיתי שאתם נכנסתם להרוס.

נורית קורן: גם ביצוע של בית משפט, לא ביצעתם על בתים שהם בתי מחבלים.

נורית קורן: יש לי רשימה מסודרת של בתים שלגביהם ניתן צו הריסה ולא הרסתם אותם.

נורית קורן: ואתם הולכים על ילדים ועל משפחה, גם לא שומעים ולא נותנים, מה זה?

נורית קורן: אנחנו כבר לא אנושיים?

נורית קורן: אנחנו לא בני אדם?

נורית קורן: אנחנו לא יהודים?

דוד אמסלם: תודה, תודה חברת הכנסת קורן.

דוד אמסלם: אביעד, בוא תסכם ברשותך.

<אביעד כספי: אני אתחיל מזה שאני אבא לארבעה ילדים אז להגיד שאני לא יודע מה זה ילדים, אז אני קצת - - -

<מורג קייזלר: לא האשמנו אותך, אתה אמרת שלא היית שם.

דוד אמסלם: לא, לא, שניה, דקה, אני רוצה להגיד משהו, ברשותכם, קח כמה דקות אבל, הייתי מבקש ממך, שמעת את הילדה, תתנתק שניה מהרגש, אני רוצה, אתה שליח פה, אתה יודע, יש פה הרבה רגשות, בסוף אני מסכם את זה במשהו קצת יותר מובנה, קצת יותר דיוני, אבל בוא תתייחס לדברים היותר אופרטיביים שנאמרו כאן, ברשותך.

<אביעד כספי: אז קודם כל, אני לא מכיר את שגיא, גם לא נפגשתי איתו ולא ידעתי מי זה עד יום אחרי ההריסה, כך שאין שום דבר אישי, לא נגדו, לא נגד מורג, לא נגד הילדים, שאף אחד לא יעלה את זה על דל שפתותיו, זה לא נכון, לא מדויק.

<אביעד כספי: תחילת האירוע כפי שתיארתי אותו בהתחלה הוא אירוע אלימות – לא אמרתי ששגיא מעורב, לא אמרתי שמורג מעורבת ולא אמרתי שמישהו מהילדים מעורב, תחילתו של האירוע ב"שמחת תורה" באלימות כלפי כוחות מדינה קרי, ב- 26.9 - - -

<מורג קייזלר: מה זה קשור לבית?

<אביעד כספי: קרי, ב- 26.9 - - -

<מורג קייזלר: מה זה קשור?

דוד אמסלם: אני מבקש לא - - -

<שגיא קרייזלר: אתם ראיתם - - -

דוד אמסלם: חבר'ה, חבר'ה, אני מבקש.

<מורג קייזלר: אבל זה לא נכון.

דוד אמסלם: שגיא, שגיא, שגיא.

<מורג קייזלר: מה זה קשור?

<אביעד כספי: אם אתם לא רוצים לשמוע את התשובות ולא נוח אז זה בסדר אבל אלה התשובות - - -

דוד אמסלם: קיבלתְ את זכות הדיבור – נגמר.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אביעד כספי: במהלך הזמן, זה נכון, המינהל, אני גם נותן את התשובות כי אלה התשובות, נכון שהן לפעמים קרות וצר לי אבל, בסופו של דבר כשאנחנו עובדים במערכת, נתנו לכם מספיק ערכאות, מספיק מפגשים שנערכו ומספיק פעמים שפנו וביקשו זאת אומרת, דרך הועדה כמובן, לפנות את הבית - - -

<מורג קייזלר: גם חברים שלנו קיבלו צווים.

דוד אמסלם: מורג, מורג, תקשיבי.

<מורג קייזלר: לא, אבל - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אני אסביר.

דוד אמסלם: אני פה, אנחנו פה, לא, שניה, אורן, אורן, שניה, דקה, אורן, אורן, אל תענה לו, דקה, אורן, מספיק.

אורן אסף חזן: הוא מזלזל בך, לא בי.

דוד אמסלם: שיזלזל בי, תן לי.

אורן אסף חזן: אני לא מוכן.

דוד אמסלם: אורן.

דוד אמסלם: אני מבקש.

<אביעד כספי: אל"ף, אני לא מזלזל באף אחד בחדר שלו - - -

אורן אסף חזן: לא דיברתי עליך, דיברתי על - - -

דוד אמסלם: עזוב, עזוב, עזוב, אביעד, זה בסדר, אני מבקש.

דוד אמסלם: אורן, אורן, אני אוציא אותך.

אורן אסף חזן: תוציא אותי.

דוד אמסלם: אז תצא.

<אביעד כספי: לגבי המעורבות - - -

דוד אמסלם: שניה, דקה, אם תפריע לי עכשיו אז תצא.

דוד אמסלם: מספיק.

אורן אסף חזן: אל תרים עליי את הקול, בסדר?

דוד אמסלם: אתה רוצה עכשיו להתעסק אתי?

אורן אסף חזן: לא, אני - - -

דוד אמסלם: אז מספיק.

דוד אמסלם: אורן, נתתי לך את זכות הדיבור מלאה, יותר מדי אפילו, תן להם עכשיו לסכם, אני כבר מאחר לדיון הבא בעשר דקות, תן לי להתקדם קדימה, נו.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אביעד כספי: שאל חבר הכנסת חזן לגבי המעורבות שלי, אכן, לא הייתי בשטח באותו יום.

<אביעד כספי: יחד עם זאת הייתי ער ומעורב בכל הליך קבלת ההחלטות, אני לא חף מזה.

<אביעד כספי: כלומר, לאמירתה של מורג, שהיה אפשר לנתק, אני אומר לכם, שנכחתי באחד החדרים שדיברנו עליהם והשאלה הזאת עלתה בצורה חד משמעית: האם ניתן לנתק את זה ולעשות את הפינוי הכי קל שאפשר?

<אביעד כספי: התשובה הייתה לא, אי אפשר לעשות את זה אלא בהריסה.

<אביעד כספי: היה שם, היה שם, היו שם אנשים גם יום לפני, נציג היחידה שלנו וגם בלילה שלפני היה שם, לבדוק, גם אם הבית מאוכלס כן או לא וגם מה המצב, האם אפשר לפנות אותו.

<אביעד כספי: זה מה שהיה, צר לי על זה שזה נגרם, ויחד עם זאת, שוב, האמירה הקרה והמעצבנת, כן, זו בניה לא חוקית ואין מה לעשות.

<אביעד כספי: יש בניה לא חוקית.

<אביעד כספי: האם יש מוטיבציה לעשות - - -

<שגיא קרייזלר: אתם לא הורסים - - -

<אביעד כספי: למה לא הורסים - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אתה לא עונה לו.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אתה עכשיו יש לך עוד דקה ואני מסכם אז ברשותך.

דוד אמסלם: דבר רק אתי עכשיו.

<אביעד כספי: לגבי אמירתְךְ איך אנחנו פועלים עם האיחוד האירופי, אם תסתכלי בנתונים, רק של החודש וחצי האחרונים, על ההריסות שעושים, אני מבטיח לך שכמויות ההריסות של האוכלוסייה במיגזר הפלשתינאי אינן מתקרבות להריסות שמבוצעות במיגזר הישראלי.

נורית קורן: אפשר לבדוק את זה.

<אביעד כספי: ודאי שאפשר לבדוק את זה ואני מבטיח לך שהנתונים שלי הם יותר ממדויקים ואני עוקב אחרי זה ביומיום.

<אביעד כספי: לא כדאי להיכנס להשוואה הזאת כי היא לא מחמיאה לאף אחד.

דוד אמסלם: תודה.

<אביעד כספי: הבתים בעפרה, אני מאוד מקווה שנצליח לעשות איזה - - -

דוד אמסלם: זה לא הדיון שלנו פה.

דוד אמסלם: לא, לא - - -

נורית קורן: זה לא יקרה אותו דבר.

דוד אמסלם: הדיון הוא כרגע רק על בית קייזלר.

<מורג קייזלר: אין תשובות לבית קייזלר.

דוד אמסלם: שניה, דקה, אתה רוצה לומר עוד משהו, אביעד, לפני שאני מסכם?

דוד אמסלם: אנחנו עוברים לדיון הבא מפני שהתחלנו אותו באיחור, בגלל האיחור של המשפחה.

<אביעד כספי: בבקשה.

דוד אמסלם: תראו, אני רוצה לסכם את העניין.

דוד אמסלם: אני באמת רוצה ללכת מפה קדימה.

דוד אמסלם: אנחנו בוועדה, אנחנו לא ועדת חקירה, בוודאי ובוודאי לא של שלוחי הצבא שהם עם ישראל ובוודאי ובוודאי של אנשים שבסופו של דבר גם מקבלים את ההנחיות מה לעשות.

דוד אמסלם: היות ואתה השליח כאן, אביעד, אז אנחנו מעבירים אליך את המסר.

דוד אמסלם: אתה בעצם מייצג את המערכת הצבאית כאן בשולחן.

דוד אמסלם: תראה, אני לא נכנס לסוגיית האכיפה הסלקטיבית כן או לא, אני לא משפטן, אני לא יודע מה החוק אומר בעניין אבל, בוודאי ובוודאי המשפחה יש לה את הזכות לטעון את הטענה הזאת, לא בוועדה אלא במקומות שטוענים אותה.

דוד אמסלם: לגבי האופציה של הגשת הבג"ץ, אני לא יודע אם יש מצב חוקי במדינת ישראל, שאם הורסים למישהו את הבית לא נותנים לו את האופציה להגיש בג"ץ, אני יודע שאפילו בתי מחבלים, נותנים להם את האופציה, עשרים וארבע שעות או משהו כזה, כדי להגיש את הבג"ץ, אבל גם עומדת למשפחה הזכות לבוא בדין ודברים מול המדינה.

דוד אמסלם: גם את הצד הנזיקי, אנחנו פה לא פותרים את הנושאים האלה אז לכן, בוודאי, אם אתם מרגישים שנעשה לכם עוול ואם אתם מרגישים שברמה החוקית אנשים לא פעלו נכון ובסופו של דבר התוצאה היא נזיקית בכסף, אז בוודאי שעומדת לכם הזכות ובוודאי לדעתי גם החובה מול הילדים שלכם, לבוא ולתבוע את המדינה והמדינה לפעמים עושה שגיאות וזה בסדר, ואם היא צריכה לשפות אתכם אז היא תשפה אתכם.

דוד אמסלם: אני רוצה בעצם להביא את הדיון כאן, אביעד, למקום קדימה בהיבט הנוהלי, בגלל שאני, כשאני שמעתי את צופיה, אמיתי עכשיו, אני גמרתי את התה שלי בגלל שנחנקתי, בגלל שיש פה ילדה, שהיא אמרה את הדברים בצורה כל כך מרגשת, ואני מניח שגם אתם, כל מי שיש לו ילדים אז זה עשה לו משהו במיתרים בלב.

דוד אמסלם: היא לא באירוע, היא לא קשורה, היא באה מבית הספר עם החברות שלה, היא לא יודעת, היא לא ב'לופ', היא לא יודעת מה זה 'חוקי' 'לא חוקי', יש לה בית.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שכאן אתם צריכים לחדד את נהלי הפינוי.

דוד אמסלם: בסוף יש ילדים.

דוד אמסלם: בקצה יש ילדים ולפעמים, כשבאים בלהט הפינוי, ובאים ה'שופלים' ופקודת המבצע והם מכניסים את כל החבר'ה ל'סטרס', אז לפעמים במערכת הזו הרגישות קצת נעלמת, לא כדבר מובנה, אלא אתה יודע, לפעמים אנחנו ב'אטרף' של הפינוי ולא שמים לב שיש ילדים קטנים ומישהו צריך לטפל בהם והם באו מבית הספר ו"עכשיו הפתיעו אותנו הילדים" ו"מה עושים אתם" ו"איך מסבירים להם", הרי בסופו של דבר זה ילד קטן, הוא מגיע והוא לא מבין את התהליך, זה גם לא מעניין אותו.

דוד אמסלם: זה לא אומר שלא הורסים את הבית אם הוא לא חוקי אבל יש פה נפשות קטנות שצריך לטפל בהן.

דוד אמסלם: זה אומר שהצבא, לטעמי, לא אחראי על ההריסה בלבד אלא הוא אחראי על כל השרשרת שקורית פה.

דוד אמסלם: זה אומר שמהרגע שאני לקחתי, נניח שאני המפקד של האירוע, או שאני מקבל החלטה צבאית בעניין, אז אני מנתב את כל האירוע.

דוד אמסלם: דבר אחד זה להרוס את הבית, דבר שני זה הפינוי, דבר שלישי, יש פה ילדים, מישהו צריך לדבר אתם, להכין אותם, לאסוף אותם, עם החפצים, להכניס אותם, אני לא פסיכולוג אבל מישהו צריך לדבר אתם.

דוד אמסלם: זה לא "הרסנו את הבית והלכנו כאילו כלום לא קרה".

דוד אמסלם: לכן אני חושב שאתם צריכים לעשות כאן נוהל פנימי בצבא, כדי להסדיר את העניין כדי שלהבא, באמת, אנחנו לא נצטרך לשבת כאן ולשמוע ילדה בגיל של צופיה מקריאה לנו מכתב כזה, חבל.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש, אביעד - - -

<שגיא קרייזלר: ושיתנו תשובה למה הם הרסו דווקא את הבית הזה ולא בתים - - -

דוד אמסלם: אני לא נכנס - - -

נורית קורן: זה מעניין.

דוד אמסלם: לא, לא, דקה.

<שגיא קרייזלר: זו המהות גם של הדיון הקודם.

<שגיא קרייזלר: יש בתים אחרים שקיבלו צווים.

<מורג קייזלר: כולם מקבלים צווי הריסה.

דוד אמסלם: דקה, דקה, אני סיכמתי.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש לקבל ברשותך, את הנוהל הצבאי שאתם תשבו עליו.

דוד אמסלם: נוהל פינוי.

דוד אמסלם: שתשבו ותקחו את כל אספקט הפינוי מן ההתחלה ועד הסוף.

דוד אמסלם: מהרגע שאתם מודיעים למשפחה דרך הצ'אנס שאתם נותנים להם לפנות את עצמם ואני מניח שיש להם גם זכות משפטית לבוא ולהגן על עצמם, הרי לא מדובר פה באיזה משהו שאם לא יקרה בעוד עשרים וארבע שעות אז המדינה תתמוטט.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, כל אדם יש לו זכות בסיסית כזאת, כך אני מבין אותה, בוודאי ובוודאי כשמדובר בצו מינהלי, כי הוא לא צו שיפוטי שהוא בא לפני שופט ומתווכח עם השופט ומסביר לשופט, אלא זה צו שמישהו קיבל את ההחלטה להפיק, יש לו את הסמכות – בוודאי, אבל, היא פחות דרמטית, היא החלטה מינהלית, היא לא החלטה שיפוטית.

דוד אמסלם: לכן פה אתם צריכים לבנות נוהל קומפלט בעניין הזה ובלי קשר לכסף.

דוד אמסלם: אם בסופו של דבר יש לזה עלויות וצריך להשית אותן על פלוני או אלמוני בגלל שהוא לא שמע אז בסדר, המדינה יודעת איך לעשות את הדברים.

דוד אמסלם: לגבי אכיפה סלקטיבית והאופציה של בג"ץ והנושא הנזיקי, זה עומד לפתחכם, אנחנו לא בית- משפט פה, אין לי כאן את הכלים ולא את הרצון ולא את הסמכות לכן, אם ניקח ונביא את המערכות הצבאיות לידי זה שלא תהיה לנו עוד פעם צופיה שתבוא ותקריא מכתב, אז בזה התקדמנו.

דוד אמסלם: אני מודה לכולם תודה רבה.

<שגיא קרייזלר: רק שתדע להבא שלנו יש את הזכות לקבל תשובה לשאלה למה דווקא הבית הזה וההתנהלות הייתה כזו, ללא קשר לוועדת חקירה.

<שגיא קרייזלר: נכון שאני לא יכול להגיד להם לתת פיצוי אבל אני יכול לקבל מהם תשובות.

<שגיא קרייזלר: את זה אנחנו לא מקבלים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<מורג קייזלר: זה שנבחר הבית "למען יראו וייראו".

דוד אמסלם: תודה רבה.