ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 207, 2016-06-15 09:00

דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא אגרות המוטלות על החקלאים המעסיקים עובדים זרים, ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: אני אתן את המצע לדיון.

דוד אמסלם: כזכור, אנחנו קיימנו דיון ב-20 בינואר 2016 בנושא הזה, וזה בעצם הסיכום של הישיבה: בסיכום הישיבה החליטה הוועדה כי משרדי הפנים, האוצר, החקלאות והכלכלה, יקיימו במהלך החודשים הקרובים עבודת מטה מסודרת, שבה ישתפו גם את נציגי החקלאים ובסופה יגבשו מסמך מקצועי אשר ינתח את כל צורכי ענף החקלאות במדינת ישראל ויגישו לוועדת הפנים והגנת הסביבה המלצות בנושאים הבאים: איחוד והפחתת האגרות המוטלות על החקלאים ופישוט התהליך הבירוקראטי.

דוד אמסלם: כמות העובדים הזרים הריאלית הדרושה לחקלאות.

דוד אמסלם: זה היה הסיכום.

דוד אמסלם: הסיכום קצת יותר מפורט, אני רק הקראתי את התמצית.

דוד אמסלם: ב-10 במאי 2016 אנחנו שלחנו מכתב שוב פעם, תזכורת לכל הגורמים, שזה שר הפנים, שר האוצר, שר החקלאות ומשרד הכלכלה ואנחנו לא קיבלנו תשובה עד היום.

דוד אמסלם: רק אתמול בלילה קיבלנו התייחסות בשעה שמונה בלילה של משרד האוצר.

דוד אמסלם: א', אני רוצה בזה זלזול, חוצפה ועזות מצח של המשרדים.

דוד אמסלם: ועדת הפנים היא לא איזה גוף שמבזבז את זמנו לריק.

דוד אמסלם: אז אלף אם הוא מבקש התייחסות, נא להגיש את ההתייחסות.

דוד אמסלם: זה דרך אגב בדיוק לפי החוק ותקנון הכנסת.

דוד אמסלם: אף אחד פה לא עושה טובה לאף אחד.

דוד אמסלם: אף שר לא עושה טובה לוועדה.

דוד אמסלם: אז אם משרד הפנים לא יענה, ומי פה נציג משרד הפנים?

דוד אמסלם: אתם ראיתם את המכתב הזה?

<יואל ליפובצקי: כן, אנחנו - - -

דוד אמסלם: למה לא עניתם?

<יואל ליפובצקי: אני אענה.

<יואל ליפובצקי: אנחנו ביקשנו ממשרדי האוצר והכלכלה, כי לנו כרשות אוכלוסין אין אף כלי.

<יואל ליפובצקי: כל מה שביקשת בעצם לקבל תשובות, אין לנו שום כלי לבחון את זה בכלל, ולכן הם המשרדים שצריכים לבחון.

<יואל ליפובצקי: אין לנו שום דרך לשום דבר פה והבנתי מהם שהם יושבים ועושים עבודה לתת תשובות לוועדה.

דוד אמסלם: אחד, אני מצפה ממך שאם אין לך כלי, תכתוב לי.

דוד אמסלם: תכתוב מכתב.

דוד אמסלם: הרי אנחנו יושבים פה, כותבים מכתבים.

דוד אמסלם: אנחנו עושים לכם כבוד, אנחנו מכבדים אתכם.

דוד אמסלם: אנחנו כותבים מכתבים.

דוד אמסלם: אז תענה, לאחר שעשינו התייעצות בינינו, הסתבר לנו שאנחנו לא צד בעניין, או שאין לנו את הכלים.

<יואל ליפובצקי: אין בעיה.

דוד אמסלם: משרד החקלאות פה?

דוד אמסלם: למה לא עניתם למכתב?

דוד אמסלם: או שגם אתה אותו סיפור?

דוד אמסלם: ישבתם - - -

<אסף לוי: לא, יש טיוטא שרצה אצל לשכת השר.

דוד אמסלם: אתם עדיין בטיוטות?

דוד אמסלם: אני עשיתי את הדיון ב-20 בינואר.

<אסף לוי: אני מדבר על התשובה על המכתב.

דוד אמסלם: ב-20 במאי נתנו לכם תזכורת ועד היום אתם בטיוטות?

דוד אמסלם: האמת היא שאני די בשוק בכלל מהתשובות של הפקידים.

דוד אמסלם: אני לא יודע מה להגיד לכם.

דוד אמסלם: טוב, אני רוצה, היות ואם קצת פחות היה לחוץ לי הנושא הייתי סוגר את הישיבה עכשיו ומחליט שאני לא דן יותר במשרדים שלכם בשום נושא, בעיקר בנושאי הפנים, בגלל שזה יושב בוועדה אצלנו.

דוד אמסלם: כל רבע שעה פה אני מטפל בנושאים שאתם מזרימים לי, כולם, מהאוצר ועד הפנים.

דוד אמסלם: אז יש פה איזה שהם יחסים, יש פה הדדיות בעניין, מעבר לזה שאנשים פה עוברים על החוק.

דוד אמסלם: אז בכל מקרה אני אפתח את זה לדיון גם בעל פה.

דוד אמסלם: אני אתחיל עם משרד החקלאות.

דוד אמסלם: בא נתחיל אם עשיתם עבודה לגבי הנושא.

דוד אמסלם: אז סיכמנו, היה פה איזה שהוא דיון וסיכמנו לגבי בחינת כל סוגית העובדים הזרים במדינת ישראל לפי ענפים ומה בעצם הדרישה ומה בעצם המכסה הדרושה למדינת ישראל.

<אסף לוי: לנו יש את הנתונים, לא היינו צריכים לעשות עבודה מעמיקה.

דוד אמסלם: קודם כל תציג את עצמך.

דוד אמסלם: בפעם הקודמת הייתה מישהי אחרת כאן, שלא היו לה הנתונים.

<אסף לוי: לא.

<אסף לוי: יש לה את הנתונים.

<אסף לוי: הייתה גברת יהודית כרמי, אני אסף לוי.

<אסף לוי: אני אחראי בין היתר גם על העובדים הזרים.

<אסף לוי: התחשיב הנורמטיבי שלנו, שמבוצע על ידי אגף שע"מ שלנו זה שירות הדרכה ומקצוע שבעצם פורט את כל הגידולים ומה דרישות העבודה – המים, הון והכל, מדבר על בסביבות 44,000 עובדים זרים שצריכים בחקלאות, ידיים עובדות, ללא עבודה עצמית.

<אסף לוי: מאחר שהמשאב של העובדים הזרים, נקרא לזה משאב במחסור ונקבע בהסכמה בין שר האוצר ושר החקלאות בשנת 2004 אם אני לא טועה, המכסה נקבעה על 24,999, אז אנחנו יש לנו מודל שבעצם מקצץ כדי להביא אותנו למספר הזה.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: מה עשיתם?

דוד אמסלם: ישבתם עם החקלאים?

דוד אמסלם: אני ביקשתי.

דוד אמסלם: אתם רק מחליפים לי את הבן אדם.

דוד אמסלם: זה הדיון.

דוד אמסלם: דרך אגב, מה שאמרת עכשיו - - -

<אסף לוי: לא - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, תקשיב לי.

דוד אמסלם: מה שאמרת עכשיו, הגברת שהייתה בדיון הקודם, מה שמה בבקשה?

<אסף לוי: יהודית כרמי.

דוד אמסלם: שהיא אחראית על כל הנושא?

<אסף לוי: בין היתר.

דוד אמסלם: והיא קצת יותר בכירה ממך?

<אסף לוי: לא, הפוך, אבל כן.

דוד אמסלם: אז היא ישבה כאן ואמרה את אותם דברים ואני לא אפתח עוד פעם את הדיון.

דוד אמסלם: היה פה דיון של שעתיים והסתבר שהנתונים שהיא אומרת הם בלקונה משמעותית.

דוד אמסלם: אני ביקשתי, שבו עם החקלאים, אבל אל תחשבו שאתם יודעים הכל.

דוד אמסלם: תשבו עם החקלאים, תשאל אותו – אדוני, מה אתה צריך?

<אסף לוי: אבל אין לנו ויכוח עם החקלאים.

<אסף לוי: אנחנו יודעים בדיוק מה החקלאים צריכים.

<אסף לוי: הבעיה זה עם המשרדים ששותפים - - -

דוד אמסלם: שנייה, אוקיי, דקה.

דוד אמסלם: דובי, יש לך ויכוח איתו על המספרים?

<דובי אמיתי: לא, אין לנו ויכוח על המספר של אותו 45,000.

דוד אמסלם: אז למה יש 25,000?

<דובי אמיתי: מכיוון שהממשלה החליטה לקצץ והיא לא מאשרת לנו את הכמות הזאת.

דוד אמסלם: למה?

<דובי אמיתי: בלי סיבה.

דוד אמסלם: זה היה הויכוח בדיון הקודם.

<דובי אמיתי: זה עדיין נשאר הויכוח.

<דובי אמיתי: החקלאות מחויבת ודרושים לה 45,000 עובדים.

<דובי אמיתי: כבר היום אנחנו רואים וגם היום, פרי לא נקטף, סחורה לא נאספת, מחסור אדיר בכוח אדם.

<דובי אמיתי: את הסכר הזה צריך לפרוץ.

<דובי אמיתי: זו סוגיה שצריך לטפל בה.

דוד אמסלם: שנייה, למה אתה לא - - -

<קריאה: אני רוצה - - -

דוד אמסלם: עוד לא, לא צריך.

<קריאה: לא, בעניין הזה.

דוד אמסלם: לא רוצה שום עניין.

דוד אמסלם: למה אתה לא מאפשר להם 45,000?

<אסף לוי: אני בשמחה.

דוד אמסלם: שאלתי, אבל אתה הרי הגוף ש - - -

<אסף לוי: הסמכות של משרד הפנים.

דוד אמסלם: שאלתי האם אתם המלצתם - - -

<אסף לוי: אנחנו לא נתנגד להעלאה ל-45,000.

דוד אמסלם: לא שאלתי אם אתם לא מתנגדים.

דוד אמסלם: דרך אגב, התפקיד שלך זה לא לא להתנגד.

דוד אמסלם: זה לדחוף.

דוד אמסלם: אני שואל אם אתם עשיתם דיון.

דוד אמסלם: בגלל זה ביקשתי.

דוד אמסלם: ביקשתי לזמן את החקלאים.

דוד אמסלם: ביקשתי לזמן את המתנגדים, שלא מכירים מה החקלאים רוצים, אלא הם סתם מתנגדים.

דוד אמסלם: אולי סתם מישהו זרק מספר, קוביות יצא לו 25,000, אמר 25,000.

דוד אמסלם: מזל שלא יצא 11,000.

<אסף לוי: ברגע של ה-25,000, לפני ה-25,000 היה מתווה שחתמו עליו גם החקלאים, שבעצם מפחית את העובדים הזרים.

<אסף לוי: המתווה הזה בשנת 2004 נעצר ובעצם עודכן מ-28,000 שהיה אמור לרדת ל-19,800 - - -

דוד אמסלם: תגיד לי אסף, לפי הבנתך, הישראלים עובדים בענף החקלאות?

<אסף לוי: לא כמו שהיינו רוצים.

דוד אמסלם: שאלתי האם אתה מכיר ישראלים קוטפים בננות, קוטפים מלפפונים, קוטפים פלפלים?

<אסף לוי: כן, ולא לאורך זמן.

<אסף לוי: יש לנו שני פרויקטים מאד טובים וחשובים שמעסיקים סטודנטים בחופשות וחיילים משוחררים.

<אסף לוי: זה פרויקטים, אבל לא - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: סטודנט שיש לו זמן.

דוד אמסלם: הסטודנט הזה, שאתה יודע, רוצה.

דוד אמסלם: דובי, יש ענף בישראלים?

דוד אמסלם: עזוב.

<דובי אמיתי: כמעט ולא.

דוד אמסלם: שמעת את התשובה שלו?

<אסף לוי: שמעתי את התשובה.

<אסף לוי: אני מכיר את הנתונים וצריך יותר עובדים זרים ממה שיש כרגע.

דוד אמסלם: אז מה עשיתם בנדון?

<אסף לוי: עוד פעם, הסמכות היא לא איתנו.

<אסף לוי: זה לא - - -

חמד עמאר: אנחנו יודעים שהסמכות היא לא איתך, אבל מה עשית עם המשרדים שאחראים על הנושא?

דוד אמסלם: מה תואר התפקיד שלך?

<אסף לוי: סגן בכיר למנהל הרשות לתכנון.

דוד אמסלם: תכנון?

<אסף לוי: כן, תכנון.

דוד אמסלם: שאתה בעצם אמור לתכנן את מה?

דוד אמסלם: גם את סוגית העובדים?

<אסף לוי: בין היתר האחריות זה גם על העובדים הזרים.

דוד אמסלם: ואיזה מכתב הוצאת בחודש האחרון, בשבועיים האחרונים לאיזה גורם ממשלתי, שאמרת לו ישבתי עם החקלאים, החקלאות הולכת כרגע, הרי אם אתה לא קוטף את הפרי אתה יודע בסוף אם לא קטפנו את הפרי אין חקלאות.

דוד אמסלם: לא עשינו כלום.

<אסף לוי: אני לא אכתוב מכתב כשאני יודע את התשובה מראש ואת ההתנגדות מראש ואת התנאים ואת התשובות.

<אסף לוי: אבל אם צריך אנחנו נעשה ונפעל.

<אסף לוי: ועוד פעם, זה יותר ברמות הרבה יותר גבוהות וברמה הפוליטית, כמו שנסגר פעם קודמת.

דוד אמסלם: טוב, אסף, תקשיב.

דוד אמסלם: אני ביקשתי כאן שאתם תעשו ישיבת מטה.

דוד אמסלם: עשית ישיבת מטה שכתבת לי לא יעזור?

דוד אמסלם: לא עשית?

<אסף לוי: לא ישבנו עם האוצר.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אני שואל למה.

<אסף לוי: אין לי תשובה שתספק אותך.

דוד אמסלם: אתה אומר אתה לא ידעת שאני אעשה עוד ישיבה.

דוד אמסלם: חשבת שהמכתב הזה, זרקת אותו.

דוד אמסלם: גרסת אותו, אמרת שטויות, לא תהיה עוד ישיבה.

<אסף לוי: ממש לא.

<אסף לוי: ממש לא.

<אסף לוי: כי אני חשבתי שאני יודע מה תהיה התשובה של השותפים שלי, שעומדים על הרגליים האחוריות ושזה יגיע, זה אפילו ברמה של השרים, אפילו יכול להיות שזה יעלה היום, כי שר החקלאות ושר האוצר נפגשים, אבל עוד פעם, זה לא ברמה של הפקידים.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: מי מתנגד?

<אסף לוי: השותפים.

דוד אמסלם: מי זה השותפים שמתנגדים?

<אסף לוי: לרוב האוצר, אם אני לא טועה.

דוד אמסלם: האוצר.

דוד אמסלם: האוצר פה?

דוד אמסלם: אתה מתנגד?

<אורי שיינין: למה?

דוד אמסלם: למספר, אני עוד לא באתי להיטל.

<אורי שיינין: זה לא עמדת האוצר.

<אורי שיינין: יש כאן החלטת ממשלה שגם - - -

דוד אמסלם: אבל שאלתי, החלטת הממשלה לא באה בחלל.

דוד אמסלם: מישהו הרי מוביל גם החלטת ממשלה.

<אורי שיינין: אני אתן הסבר כרגע.

<אורי שיינין: קודם כל שאלת לגבי האם יש עובדים ישראלים, אז התשובה היא כן, חד משמעית.

דוד אמסלם: כמה עובדים?

<אורי שיינין: כיום יש 40,000 שמועסקים בענף, מתוכם 24,000 שכירים.

דוד אמסלם: אבל אם הם אומרים שיש 24,000 עובדים זרים, אני מניח, ואני שאלתי לא אם בחקלאות.

דוד אמסלם: אני שאלתי - - -

<אורי שיינין: אני מדבר על החקלאות.

דוד אמסלם: שאלתי, אתה יודע, אני שואל בשרשרת.

דוד אמסלם: יכול להיות שיש מנהל עבודה ישראלי, סביר להניח.

<אורי שיינין: יכול להיות.

דוד אמסלם: סביר להניח שמי שמפעיל את הקומביין יכול להיות ישראלי.

דוד אמסלם: זה סביר להניח.

<אורי שיינין: יכול להיות.

דוד אמסלם: הם צריכים עובדים פשוטים שקוטפים.

דוד אמסלם: כמה כאלה ישראלים?

דוד אמסלם: הרי 40,000 האלה, סביר להניח אנחנו הולכים לשם.

<אורי שיינין: אני מעריך שה-16,000 שהם לא שכירים הם האנשים שאתה מתאר.

דוד אמסלם: אבל אם הם צריכים - - -

<אורי שיינין: אתה רוצה שאני אענה?

דוד אמסלם: אתה תענה רק לשאלות שלי ומהר.

דוד אמסלם: אני הבנתי, אתה הרי הולך לי לפה ואני מושך אותך לאן שאני רוצה.

דוד אמסלם: הרי יש 16,000 מנהלים.

דוד אמסלם: שים אותם בצד, אנחנו לא צריכים מנהלים.

דוד אמסלם: עכשיו, הוא אומר אני צריך 45,000 קוטפים, נקרא לזה פועלים שחורים, קוטפים ביד.

דוד אמסלם: על מה אתה מתווכח?

דוד אמסלם: מה הויכוח שלך איתו, לא הבנתי.

דוד אמסלם: אני אתן לך 20,000?

דוד אמסלם: למה?

<אורי שיינין: אפשר להסביר?

דוד אמסלם: כן.

<אורי שיינין: קודם כל בשנת 2009 חתמו החקלאים על הסכם - - -

<קריאה: הם עשו טעות, אז מה?

<אורי שיינין: יכול להיות שעשו טעות.

<אורי שיינין: חתמו על הסכם עם הממשלה להפחית - - -

דוד אמסלם: שנייה, למה צריך להפחית?

דוד אמסלם: למה צריך הסכם?

<אורי שיינין: אני אסביר.

<אורי שיינין: הם חתמו הסכם עם הממשלה להפחית את מספר העובדים הזרים ל-18,900.

<אורי שיינין: למה?

<אורי שיינין: כי יש שורה של ועדות ציבוריות, אקשטיין, טרכטנברג, אלאלוף.

<אורי שיינין: כולם ישבו על המדוכה והגיעו לאותה מסקנה, שבהבאת עובדים זרים, ככל שאתה מביא יותר, אתה בסוף דוחק את העובדים הישראלים ומפחית את רמות השכר.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים - - -

<אורי שיינין: זה לא מפתיע, כשאנחנו פה בסוף רוצים למצוא תעסוקה בשכר הוגן לישראלים, כשאתה בודק ענפים, הענפים שבהם יש את השכר הכי נמוך לישראלים הם הענפים שבהם מועסקים עובדים זרים.

<אורי שיינין: אי אפשר להתעלם מזה.

דוד אמסלם: אורי, בענף הבנייה - - -

<אורי שיינין: שנייה.

דוד אמסלם: לא, לא, תענה על השאלות שלי.

<אורי שיינין: אני מנסה לענות.

דוד אמסלם: לא, לא, תן לי.

דוד אמסלם: תשמע, אני הבנתי.

דוד אמסלם: אני מבין מהר מאד את מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: עובדים ישראלים, חיילים משוחררים הולכים לקטוף מלפפונים?

<אורי שיינין: כן.

דוד אמסלם: כמה זמן?

דוד אמסלם: עובדים ישראלים קוטפים אצלכם מלפפונים?

<קריאה: מה פתאום.

<קריאה: לא, לא.

דוד אמסלם: אז אם קוטפים מלפפונים, למה אנחנו צריכים עובדים זרים?

דוד אמסלם: למה אנחנו צריכים 18,000?

דוד אמסלם: הרי יש לנו מספיק חיילים משוחררים.

<דובי אמיתי: עובדים ישראלים לא מגיעים לעבודות, כפי שאתה מתאר אותן, אדוני יושב הראש, נקודה.

<דובי אמיתי: על כל עובד זר, 3.75 עובד ישראלי ברמה הניהולית במתן השירותים.

<דובי אמיתי: חסרים היום 25,000 עובדים לענף החקלאות.

<דובי אמיתי: פרי לא נקטף.

<דובי אמיתי: ירקות לא נאספים.

<דובי אמיתי: משקים קורסים ומשרד האוצר נשאר בעמדתו לא לתת לנו את העובדים האלה.

<דובי אמיתי: הדבר הזה חייב להיפסק היום.

<אורי שיינין: אני רק אענה - - -

<אברהם דניאל: דרך אגב, העבודה של משרד החקלאות, שנעשתה על ידי שע"מ, שהם אומרים שיש חוסר בעובדים ושאנחנו כבר לא מסוגלים לקטוף את היבול, שלחתי לך את העבודה הזאת.

<אברהם דניאל: אז זה משרד החקלאות, הגוף המקצועי טוען חד וחלק, שאנחנו לא מצליחים לקטוף את היבול, נקודה.

<אברהם דניאל: ובשנת 2012 קלטו 12 ישראלים בעדכוני הביטוח הלאומי.

<אברהם דניאל: נקודה.

<אסף לוי: שאלת על חיילים משוחררים.

<אסף לוי: אני מעדיף לדבר על נתונים, לא על השירות.

<אסף לוי: אני יודע כמה הביטוח הלאומי שילם מענקים של עבודה מועדפת לחיילים משוחררים שעבדו בחקלאות.

<אסף לוי: המספרים הם די יציבים לאורך השנים.

דוד אמסלם: כן, כמה?

<אסף לוי: 1,500 בשנה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: למה רק 1,500?

<אסף לוי: למה?

<אסף לוי: כי יש לנו בעיה שיש לנו שיש לנו ענפים אחרים שמושכים.

<אסף לוי: לדוגמא תחנות דלק.

דוד אמסלם: אז אתה מבין לבד - - -

<אסף לוי: אני מבין שיש בעיה בזה ש - - -

דוד אמסלם: שיש בעיה.

דוד אמסלם: בוא נניח, אני אלך איתך.

דוד אמסלם: בוא נגיד ש-1,500 ישראלים עובדים בענף, אז אנחנו נשב, תשב עם משרד החקלאות.

דוד אמסלם: אני מניח שיש לו מחלקת מחקר, זה התפקיד שלו והוא יגיד לך, אני ניתחתי את הענף.

דוד אמסלם: בענף צריך 45,000.

דוד אמסלם: 1,500 יש לנו כבר, ישראלים.

<אסף לוי: לא, יש לנו 40,000 ישראלים.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על מחסור, שמעת מה דובי אמר.

<אסף לוי: אם אנחנו נביא עכשיו עוד 20,000 זרים, הם יוציאו את ה-20,000 ישראלים.

<אסף לוי: אי אפשר להגדיל את ה - - -

דוד אמסלם: אתה לא איתי.

דוד אמסלם: אבל אני מסביר, דובי אמר שאנחנו לא מחפשים מנהלים.

דוד אמסלם: המנהלים על כל עובד זה 3.2 עובדים מסביב.

דוד אמסלם: עזוב את ה-3.2, הבנו אותם.

דוד אמסלם: אנחנו עכשיו מדברים על הקוטפים.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על האנשים שעושים את העבודות בשכר הכי נמוך.

<אסף לוי: גם אני מדבר עליהם.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: עכשיו, אתה אומר שבביטוח הלאומי באו 1,500.

דוד אמסלם: אבל אם היה טוב היו באים 20,000.

<אסף לוי: 1,500 בשנה רק עבודה מועדפת.

דוד אמסלם: דרך אגב מה זה בשנה?

דוד אמסלם: זה לא תוספת.

דוד אמסלם: כל שנה יש 1,500 אני מבין.

<אסף לוי: 1,500 כל שנה שנכנסים בעבודה מועדפת.

<אסף לוי: אני לא יודע כמה מהם נשארים אחרי זה בענף.

<קריאה: זה חצי שנה.

<קריאה: חצי שנה.

דוד אמסלם: נראה לך סביר שאם הוא בא כעבודה מועדפת ואחרי זה הוא לא - - -

<אסף לוי: יש לך מעבר לזה את נתוני שירות התעסוקה.

<אסף לוי: יש לך בערך 1,200 אנשים שנכנסים להשמה בשנה של עובדים ישראלים שנכנסים לענף החקלאות.

<אסף לוי: לבוא ולחשוב שכולם אחרי שנה מתפוגגים, לא יודע, לא נראה לי סביר.

<אסף לוי: יש לנו נתוני למ"ס מאד ברורים שמצביעים על 25,000 - - -

דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך לדעתי, בלי לחקור מה קורה.

דוד אמסלם: יש את הענף מסביב שאמר לך דובי כרגע, או החקלאים יגידו לך, יש את הענף שהוא בעצם על בסיס כל עובד ייצור, נקרא לזה על כל עובד כפיים, יש לך מסביב עוד 3 פסיק משהו אנשים שבשרשרת, ממשיכים.

דוד אמסלם: אז סביר להניח שמישהו בשרשרת נפלט ואחד מהחיילים האלה נכנס פנימה אם הוא נשאר.

דוד אמסלם: אבל אני לא רואה חייל כל היום קוטף עגבניות.

<אורי שיינין: לא כולם מסווגים כחקלאות.

<אורי שיינין: מה שדובי מדבר עליו זה נכון, אבל לא כולם מסווגים כחקלאות.

<אורי שיינין: אבל אני רק רוצה לומר, יש כאן שאלה והשאלה הבסיסית היא האם יש מחסור בעובדים.

דוד אמסלם: כן, זאת השאלה.

<אורי שיינין: בסוף, לפני שנתיים התקיימו דיונים מאד מעמיקים, אני הייתי חלק מהדיונים האלה בין משרדי החקלאות, גם אסף היה חלק, לבין משרד האוצר, כמו שהוא אומר, גם ברמת השרים.

<אורי שיינין: על פי המתווה היינו צריכים לפחות ל-21,000 עובדים, בדרך ל-18,900.

<אורי שיינין: בפועל התקבלה החלטה לא רק שלא יפחיתו אלא יגדילו את המכסה ב-1,000 ואחרי זה התקבלה עוד החלטה שגם אסף קידם.

<אורי שיינין: שאלת איפה הוא היה, אז הוא היה.

<אורי שיינין: הוא לא עומד בצד לא עושה שום דבר.

<אורי שיינין: וקידמו עוד החלטה שהחלה בעוד - - -

דוד אמסלם: אתה עכשיו מגן עליו ועוזר לו?

<אורי שיינין: לא, אני אומר את האמת.

דוד אמסלם: שניכם לא עשיתם כלום ואתה אומר אתה עוזר לו עכשיו בלא לעשות כלום?

<אסף לוי: 1,500 עובדים, המכסה גדלה.

<אסף לוי: תשאל כמה - - -

דוד אמסלם: טוב, אתם עכשיו מגנים אחד על השני.

<אסף לוי: אדוני יושב הראש, תשאל כמה עובדים בפועל נכנסו כתוצאה מההגדלות של המכסה.

<אסף לוי: התשובה היא אף אחד.

<אסף לוי: להיפך, העובדים בפועל קטנו.

<אסף לוי: זאת אומרת אם יש לנו היום מכסה של - - -

דוד אמסלם: הבנתי מה שאתה אומר.

דוד אמסלם: אז א' אני אומר כזה דבר.

דוד אמסלם: אם העובדים קטנו, מה איכפת לך להיכנס למכסה?

דוד אמסלם: תן לו מכסה של 40,000.

<אורי שיינין: ואז מה?

<אורי שיינין: וכשיהיו - - -

דוד אמסלם: דקה, דקה, אני אסביר.

דוד אמסלם: תקשיב.

דוד אמסלם: אל תדאג.

דוד אמסלם: אנחנו דואגים לישראלים פה, לא לעובדים הזרים.

דוד אמסלם: צריך להבין את זה.

דוד אמסלם: אני לא בא מהזווית של התאילנדי שעוד לא הגיע לפה.

דוד אמסלם: הוא לא מעניין אותי.

דוד אמסלם: אבל אם הקליינטים, ודרך אגב, מי שהעלה את הנושא הזה לדיון, לא אני, בא דובי והוא ישב איתי לפני מספר חודשים והוא דחף את הנושא.

דוד אמסלם: אני לא ידעתי עליו בכלל.

דוד אמסלם: עכשיו, באו החקלאים, הם בעצם האנשים שמגדירים מה הם צריכים, כפוף לזה משרד החקלאות בודק אותם ובודק שהכל בסדר.

דוד אמסלם: אבל אני לא רואה, ומילא בזמנו, כשהיה איזה שהוא היגיון שחשבתם שיבואו ישראלים לענף, יעבדו, אז אמרנו אתה יודע מה, אולי צודק, נביא חיילים, ניתן להם תמריץ איזה חצי שנה, תישארו בחקלאות, אולי ייטמעו בחקלאות.

דוד אמסלם: עוברת שנה, שנתיים, שלוש, שבע, עשר, אתם רואים, כלום לא קורה.

<אורי שיינין: אני לא מסכים.

<אורי שיינין: הנתונים לא מראים את מה שכבודו אומר.

דוד אמסלם: מה הנתונים מראים?

<אורי שיינין: הנתונים מראים ההיפך.

<אורי שיינין: הנתונים מראים ש - - -

דוד אמסלם: אתה מראה לי נתון של 1,500 איש - - -

<אסף לוי: לא, אני מראה נתון שיש 40,000 מועסקים ישראלים.

חמד עמאר: כמה ישראלים מועסקים בחקלאות?

<אסף לוי: 40,000, מתוכם 24,000 שכירים שמחלוקים בערך 8-9 מהאוכלוסייה הערבית והיתר יהודים.

<אסף לוי: זה הנתונים.

דוד אמסלם: כמה צריך?

<אסף לוי: אני לא יודע לענות כמה צריך.

דוד אמסלם: אבל הוא אומר עכשיו.

דוד אמסלם: לפי החשבון הזה דובי אומר שצריך 60,000.

<אסף לוי: יכול להיות.

<אסף לוי: כרגע אני יודע שיש מכסה פנויה והיא לא ממומשת.

דוד אמסלם: אני אסביר למה.

<אסף לוי: אם יש עכשיו - - -

דוד אמסלם: אבל עוד מעט אני אסביר למה היא לא ממומשת, אבל קודם כל אם היא לא ממומשת, אז מה איכפת לך?

<אברהם דניאל: היא גם מחולקת לא נכון.

<אסף לוי: יכול להיות שהיא מחולקת לא נכון.

דוד אמסלם: שנייה, אל תפריע לי.

דוד אמסלם: בגלל זה רציתי שתעשו את עבודת המטה.

דוד אמסלם: אני נאלץ כאן בוועדה, אני מספר לך, אני נאלץ ואם הייתי יודע, הייתי עושה אצלכם ישיבת מטה אצלי, מזמין אותך, אותך, אותך, אצלי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני עושה את זה מדי פעם.

דוד אמסלם: אבל אני מוצא את עצמי - - -

<אורי שיינין: אנחנו דווקא היחידים ש - - -

דוד אמסלם: עוד מעט.

דוד אמסלם: אתמול בלילה.

דוד אמסלם: עוד לא הספקתי לקרוא את זה.

דוד אמסלם: אני עכשיו קורא את זה תוך כדי.

<אורי שיינין: אני העדפתי שהעבודה תישלח - - -

דוד אמסלם: הצגת עמדה בנושא של המחירים, אבל אני אומר כרגע אני מבקש, אני אגיד את זה בדיון, זה בדיוק מה שהייתם צריכים לעשות לפני הדיון הזה.

דוד אמסלם: ואז אני יודע מהחקלאים, אני גם יודע איפה נקודות המחלוקת.

דוד אמסלם: כרגע לא עשיתם שום דיון.

דוד אמסלם: כתבת לי איזה שהוא מכתב, כשאני ביקשתי לעשות עבודת מטה, לא מכתב ממך.

דוד אמסלם: לא ציפיתי לקבל את המכתב.

<אורי שיינין: המכתב הזה הוא תוצר של דיונים, אבל בסדר.

<קריאה: עם - - - -

<אורי שיינין: לא, גם עם משרד ראש הממשלה וגם רשות האוכלוסין קבעו את עמדתם - - -

דוד אמסלם: אבשלום, בבקשה.

אבשלום וילן: אדוני יושב הראש, הבעיה העיקרית שלנו היא לא המספר של ה-25,000, הבעיה היא הגישה.

אבשלום וילן: אנחנו כבר לפני מספר שנים, עם מנכ"ל משרד החקלאות, ניסינו לדחוף את העובדים העונתיים.

אבשלום וילן: ואז אם יש לך היום באמת את המספר של 25,000 עובדים מלאים ואתה יכול להשלים בעונתיים שחוזרים אחרי כמה חודשים ושנה אחרי זה באים אם צריך, אתה פותר את הבעיה בצורה הרבה יותר נכונה, מדויקת, ומקטין את העלויות של החקלאים בצורה משמעותית.

אבשלום וילן: את כל המכשולים שבעולם ממשלת ישראל שמה לפתרון הזה, למרות שמנכ"ל משרד החקלאות, יוסי ישי, היה האיש שהוביל את זה, חזר גם מאירופה ואמר זה הפתרון הנכון.

אבשלום וילן: מה הבעיה שלנו?

אבשלום וילן: אתה לא נכנסת לזה, אבל כל האגרות, כל העלויות - - -

דוד אמסלם: עוד מעט, עוד מעט.

אבשלום וילן: אבל אנחנו מסתכלים על ההתמודדות.

אבשלום וילן: עובד זר עולה לחקלאי סביב 1,800 דולר ל - - -

דוד אמסלם: אבשלום, הכל כאן, הנתונים.

אבשלום וילן: מילה אחרונה, אני מסיים.

אבשלום וילן: אם היינו הולכים לעונתיים ולא היו שמים לנו המשרדים את הררי הכסף והאגרות שצריך כדי להביא עונתי - - -

דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו נתייחס.

אבשלום וילן: זה הפתרון הנכון.

אבשלום וילן: לשם צריך לדחוף ולא לקבועים, כי הקבועים עם יקרים.

אבשלום וילן: עונתיים יותר זולים, יותר נכונים, הממשלה שמה מכשולים במתכוון כדי לא לאפשר את זה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: דובי.

<דובי אמיתי: אני רק רוצה לומר לפרוטוקול, שיהיה ברור.

<דובי אמיתי: כתוצאה ממחסור - - -

דוד אמסלם: דרך אגב אני רוצה להגיד לך משהו, כל מה שנאמר פה זה לפרוטוקול.

<דובי אמיתי: כן, אבל אני רוצה שזה יהיה מודגש בבקשה.

דוד אמסלם: אז שים בפרוטוקול קו אדום.

<דובי אמיתי: אדום.

<דובי אמיתי: כתוצאה ממחסור בידיים עובדות, חלק גדול מהתוצרת, מהפירות וחלק גדול מהירקות, לא מגיעים לשווקים.

<דובי אמיתי: זה מעלה את המחירים, זה מעלה באופן דרסטי את המחירים ואת האחריות האוצר צריך לשלם.

<דובי אמיתי: האוצר.

<דובי אמיתי: אנחנו לא מצליחים לספק תוצרת.

<דובי אמיתי: המחירים מאד גבוהים ולעומת זאת מצד שני, הפתרון הטוב של האוצר, בשביל לכסות על המחדל הזה, פותחים את הייבוא ומורידים מכסים.

<דובי אמיתי: זו שערורייה.

<דובי אמיתי: אנחנו עומדים על כך, פעם אחת, בין אם זה יהיה פתרון של זמנים ובין אם זה יהיה פתרון של העלאת המכסה ל-40,000, כפי שמשרד החקלאות מציין והודיע את זה גם כאן.

<דובי אמיתי: לחקלאות דרושים היום עובדים – 40,000 עובדים.

<דובי אמיתי: אנחנו עובדים היום על פחות מ-25,000.

דוד אמסלם: 40,000 עובדים חוץ מה - - -

<דובי אמיתי: חוץ מהמסביב.

דוד אמסלם: מה שהוא אומר.

דוד אמסלם: הוא הרי מציין כבר היום שיש 45,000.

<דובי אמיתי: לא, הוא מציין שיש 45,000 שמחולקים – 25,000 - - -

דוד אמסלם: אז בוא נהיה יותר מדויקים.

דוד אמסלם: יש 45,000.

דוד אמסלם: 25,000 הם?

<דובי אמיתי: 25,000 הם עובדים זרים.

<דובי אמיתי: לשיטתו, מעבר לזה זה עובדים ישראלים ואנחנו באים ואומרים, אם אני אלך לשיטתו, אנחנו מדברים היום על 75,000 עובדים שחסרים, לשיטתו.

<דובי אמיתי: אני יודע את זה - - -

<קריאה: יש עוד 10,000 פלסטינאים.

<דובי אמיתי: הם מכירים את המספרים לא פחות טוב ממני.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רק רוצה לומר וכך אני מחזק את מה שאמר דובי.

דוד אמסלם: בחודש שעבר אני הייתי בסיור, אני ראיתי פרי על הרצפה, שאלתי למה – אמרו היה חום, לא היה מי שיקטוף את זה.

דוד אמסלם: סתם אני מספר לכם.

דוד אמסלם: בחודש שעבר היינו בסיור בצפון בנושא של המטעים.

דוד אמסלם: בבקשה מיקי.

מיקי לוי: הערת ביניים, כי אני משליך את זה על כל נושא משבר הדיור.

מיקי לוי: שר האוצר ידע לחתום על צו ולהביא במיידי אפשרות ל-45,000 עובדים זרים לעבודות הבניין.

מיקי לוי: אני שואל את עצמי, הפרי על הרצפה, למה אי אפשר לעשות את זה, ואנחנו שומעים בפסח שזה בסדר אולי, שפתחו את היבוא לעגבניות כדי להוריד את המחירים.

מיקי לוי: פתחו את היבוא לתפוחי אדמה כדי להוריד את המחירים, כשהם מפסידים והפרי שלהם נרקב או באדמה או על העצים.

מיקי לוי: אז למה אי אפשר?

מיקי לוי: אני לא מבין בחקלאות.

מיקי לוי: באתי לכאן מכיוון שיישובי הבקעה התיכונה קרובים לליבי.

<דובי אמיתי: הערבה.

מיקי לוי: הערבה התיכונה.

מיקי לוי: מה אמרתי?

<קריאה: גם הבקעה.

<קריאה: גם וגם.

<קריאה: לא לקפח אף אחד.

מיקי לוי: גם הבקעה.

מיקי לוי: אני מיינדד בקעה גם כאן.

מיקי לוי: ואני ראיתי גם חממות שם.

מיקי לוי: הכל נפל על הרצפה.

מיקי לוי: אדוני יושב הראש, הפרי רקוב על הרצפה, המלונים, פשוט כואב הלב.

מיקי לוי: אני לא מבין למה אפשר לפתוח ולייבא עובדים זרים עבור עבודות בניין ואי אפשר לעשות את זה עבור החקלאות, שזה אתמול, לא מחר בבוקר.

מיקי לוי: שלשום.

מיקי לוי: זה קטסטרופה ואני חושב שזו איזו שהיא חוסר אחריות של ההתנהלות אולי של כולנו, שאנחנו לא צועקים מספיק.

מיקי לוי: תודה.

דוד אמסלם: תודה חבר הכנסת מיקי לוי.

דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: ללא כל ספק, אדוני יושב הראש, מדינת ישראל תמיד התגאתה בחקלאים ובחקלאות שלנו, אבל לצערי הרב בתקופה האחרונה אנחנו רואים שיש משבר גדול מאד ואנחנו צריכים לברר מה המדיניות של ממשלת ישראל בנושא החקלאות.

אכרם חסון: יש שר חקלאות שהוא אומר שהוא קשוב והוא מכיר.

אכרם חסון: אני דיברתי איתו פעמיים שלוש בעבר.

אכרם חסון: צריך להביא אותו לכאן, עם כל הצוות הבכיר ולראות מה קורה.

אכרם חסון: כי אנחנו רואים שהחקלאים מושפעים ממזג האוויר, מושפעים מהמצב הביטחוני, מושפעים ממחירי המים, מושפעים ממחירי התיווך ואת אף אחד זה לא מעניין.

אכרם חסון: אנחנו אחר כך באים אליהם בטענות.

אכרם חסון: חלק גדול מהם בא אלינו לפני שבועיים ואנחנו דנו בנושא האגרות ובנושא העיקולים שיש עליהם וצריך להוריד את האגרות.

אכרם חסון: ואז מועצת הצמחים התנגדה ואמרה זה לא הולך.

אכרם חסון: אנחנו נופלים בין הכיסאות.

אכרם חסון: מצד אחד ליבנו עם החקלאות ועם החקלאים, לא מתוך משוא פנים ולא מתוך התחנפות חס וחלילה.

אכרם חסון: אבל הנושא הזה כואב.

אכרם חסון: אני בדקתי את החקלאים הדרוזים ברמת הגולן.

אכרם חסון: שלוש שנים מפסידים מנושא התפוחים.

אכרם חסון: גם בדקתי אותם, הם היחידים בכל רמת הגולן שמקבלים עבור קוב מים שקל וחצי יותר מכל חקלאי באזור שם.

אכרם חסון: גם יש איפה ואיפה בתוך זה.

אכרם חסון: אני אומר לך, סלט אחד גדול כזה, לא מכבד אותנו כישראלים, לא מכבד אותנו כחברי כנסת ולא מכבדים אותנו כמוסד שבאמת מתגאה בחקלאות ואנחנו רוצים להתגאות ולעזור להם.

אכרם חסון: לכן אני מציע שאנחנו נעשה דיון מעמיק ונביא את כולם לכאן.

איתן ברושי: אכרם חסון, תתחיל בדיון בסיעה עם שר האוצר.

אכרם חסון: שר האוצר - - -

דוד אמסלם: ברושי, קיבלת זכות דיבור?

דוד אמסלם: ברושי עזוב.

דוד אמסלם: קיבלת זכות דיבור?

איתן ברושי: ממי?

דוד אמסלם: ממני, מה זה ממי?

איתן ברושי: לא.

דוד אמסלם: אז מספיק.

אכרם חסון: ברושי, אני רוצה להגיד לך שאני לא איש סיסמאות.

אכרם חסון: אני מוכר שאני איש שטח ואני איש עמך ואני תומך באנשים כפי שתמכתי שם.

אכרם חסון: אני בנושא הזית כשפנו אלי, פניתי לשר והוא פתר את הבעיה בייבוא השמן - - -

דוד אמסלם: חברה, אני לא נכנס לפוליטיקה, עזוב אותך.

דוד אמסלם: אתה רוצה לעזור לחקלאים.

דוד אמסלם: אתה רוצה פוליטיקה או חקלאות?

אכרם חסון: ואני רוצה להגיד לך, להיפך, זה השר החברתי אולי בין הבודדים שיש לו שמונה אחים, יודע מה זה עוני, יודע איך החברה מרגישים, אבל מצד שני הוא לא רוצה שימכרו מחיר עגבניות בפסח ב-12 שקלים.

אכרם חסון: לכן השנה היו המחירים סבירים ועם ישראל גם זכה.

אכרם חסון: השאלה על חשבון מי ואיך.

אכרם חסון: אנחנו צריכים לבדוק ולשמוע את כולם.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: תשמע, אדוני יושב הראש, אני יושב כאן, אני חדש בוועדת הפנים ולא הייתי בדיון הקודם, אבל אם דיון התקיים ב-20 בינואר ואנחנו היום כמעט חצי שנה אחרי ואתה יושב כאן ויושב עם המשרדים, חקלאות, פנים, אוצר ומתברר אפילו שאתה ביקשת בעצמך שיקיימו דיון עם החקלאים ובכלל לא התייחסו לזה ולא קיימו שום דיון.

חמד עמאר: אני חושב שזה זלזול בוועדה ולא מכבד את הכנסת.

חמד עמאר: וכשאתה שומע את האוצר אומר לך יש לי 1,500 חיילים עובדים בחקלאות ולפי הנתונים שלי כעבודה מועדפת, אנחנו מדברים על 1,500 כשהחקלאים מדברים על 20,000 עובדים חסרים.

חמד עמאר: אני חושב שהאוצר כאן צריך לקחת את הנושא בידיים.

חמד עמאר: כמו שהוא אמר, יש את העובדים העונתיים.

חמד עמאר: לבוא ולדעת, יש לי עכשיו מלפפונים, אני צריך את הקוטפים של המלפפונים ואני יודע מה זה לקטוף מלפפונים.

חמד עמאר: אני בטוח שהאוצר לא יודע מה זה לקטוף מלפפונים.

חמד עמאר: אני לא חושב שהרבה ישראלים רצים לשם לקטוף מלפפונים, עם כל הקושי של קטיפת מלפפונים.

חמד עמאר: לכן יש את הנושא של העובדים העונתיים, שצריך לבוא ולפתור ומה ששמענו מהחקלאים שזה יפתור לנו את הבעיה ורוב הבעיה, ולפתור את הבעיה, להביא לאוצר את הנושא הזה אחת ולתמיד.

חמד עמאר: זה חקלאות.

חמד עמאר: אתה לא יכול להגיד זה לא בתחום אחריותי, זה בתחום אחריות של האוצר.

חמד עמאר: אתה כאחראי על הנושא, אתה צריך ללכת לאוצר, ללחוץ על האוצר, להפעיל את השר שלך עם האוצר ולהגיע לתוצאה.

חמד עמאר: זה התפקיד שלך ואתה חייב למלא את התפקיד שלך.

חמד עמאר: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת איל בן ראובן.

איל בן ראובן: טוב, אני שומע כאן את הדיון.

איל בן ראובן: אני לא חבר בוועדה.

דוד אמסלם: מותר לך, זה בסדר.

איל בן ראובן: אבל הנושא הוא מאד מאד חשוב לי.

איל בן ראובן: אני יכול לומר לך שהיות ואני לא חבר בוועדה, אז אני אתמול בערב וגם הבוקר עשיתי כמה שיחות עם חקלאים, כדי לראות מה קורה בשטח ויש לי הרבה חברים מהסקטור הזה.

איל בן ראובן: והמספרים.

איל בן ראובן: והמצב בשטח הוא קטסטרופאלי.

איל בן ראובן: אנשים זולגי דמעות ואני מוכרח להגיד די מיואשים.

איל בן ראובן: אנשים שדיברו איתי הבוקר אומרים תשמע, אנחנו כבר לא יודעים למי לפנות.

איל בן ראובן: אולי למעלה.

איל בן ראובן: אולי הוא יעזור.

דוד אמסלם: למעלה זה תמיד טוב.

איל בן ראובן: כן, תמיד טוב.

איל בן ראובן: ואני אומר את זה פה בצער, כי אנחנו שומעים פה דברים שלא יעלו על הדעת.

איל בן ראובן: לא יעלו על הדעת פשוט.

איל בן ראובן: חקלאים אומרים הפירות על הארץ ואנחנו מדברים פה על מספרים.

איל בן ראובן: מה הסיפור?

איל בן ראובן: הרי עוד מעט נדבר בטח על הנושא של האגרות ועל הכסף.

דוד אמסלם: כן, כן, בטח.

איל בן ראובן: והכסף שאנחנו משלמים על הדבר הזה הוא כל כך גבוה.

איל בן ראובן: זה הרי טוב למדינה, תביאו עוד.

איל בן ראובן: מה הבעיה?

איל בן ראובן: ההיגיון לא תופס את העניין.

איל בן ראובן: אני אומר את זה לך פה, כי יכול להיות שאנחנו, ובואו אנחנו לא נתייאש.

איל בן ראובן: יכול להיות שצריכה לצאת מפה קריאה ואמירה מאד ברורה.

איל בן ראובן: דובי אומר 20,000 אנשים, צריכים להביא אנשים, אז בואו נדאג ל-20,000 אנשים.

איל בן ראובן: כל החישובים והמספרים האלה הם מוציאים אותנו, אתה יודע, אתה יכול להתבלבל מזה.

איל בן ראובן: מוכרחים ללכת פה ולעשות מעשה.

איל בן ראובן: מעשה, כי אנחנו מדברים פה על תהליכים.

איל בן ראובן: תהליכי עבודת מטה.

איל בן ראובן: החקלאים קמים בבוקר לעבודה והמחירים בשוק הם למחר בבוקר, לחגים, לכל זה.

איל בן ראובן: לכן אנחנו מוכרחים פה לצאת עם קריאה של אמירות מאד בהירות וברורות - זה מה אנחנו צריכים, זה מה אנחנו דורשים ואם צריך, ששר האוצר יבוא הנה וייתן תשובות.

איל בן ראובן: לפי מה שאני מכיר אותו הוא מאד מאד רוצה בזה, אבל כנראה שגם אותו מבלבלים עם המספרים.

איל בן ראובן: כנראה שגם הוא מתבלבל עם המספרים.

איל בן ראובן: ולכן מוכרחים פה מה שנקרא להוציא את העט ולשים את היד ולעשות.

דוד אמסלם: תודה איל.

דוד אמסלם: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: בוקר טוב אדוני יושב הראש, חברי בכנסת והחקלאים.

איתן ברושי: לפי דעתי אי אפשר לקיים את הדיון עכשיו על מצב החקלאות.

איתן ברושי: אם אני מבין נכון, יש קשר בין הדברים ואני אומר שאם התוצרת על הרצפה, לא בטוח שרק בגלל העובדים הזרים, אלא בגלל שאולי לא כדאי לקטוף ולשווק אותם במציאות שנוצרה כאן, גם פערי התיווך וגם עלויות הייצור.

איתן ברושי: לכן הדיון הזה מורכב.

איתן ברושי: אבל אם אני מסכם בשורה אחת, לפי דעתי צריך להפסיק להגביל את כמות העובדים הזרים, משום שהעסקתם ומה שמתלווה לזה, מספיק יוצר קושי שלא יהיה פה עודף גדול של עובדים.

איתן ברושי: מצד שני, כשאני בא, והייתי באחיטוב לפני כמה ימים ואני רואה גם שם דברים שנאמרו כאן.

איתן ברושי: ברור שמספר העובדים הזרים, זה לא יכול להיות שזה נתון לשליטת פקידי האוצר לפי איזה חשבון שזה פוגע בהעסקת ישראלים.

איתן ברושי: הוכח שאין קשר בין מספר העובדים הזרים לתעסוקת הישראלים בחקלאות, כי אין ישראלים.

איתן ברושי: עבודה מועדפת בחקלאות זה דבר נכון, ואני הצעתי למשרד האוצר ולממשלה לבטל את העסקת העבודה המועדפת בתחנות הדלק ולהעביר את זה או לחינוך או לחקלאות.

איתן ברושי: זה 25 מיליון שקלים בשנה מהביטוח הלאומי, שמסבסדים 2,500 עובדים בתחנות דלק, שכידוע הם כבר אוטומטיות וזה יותר חלוקת קפה ממשהו אחר ו - - -

דוד אמסלם: למה, עכשיו התחלת לדאוג לאוצר למקורות, או מה?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: משום שאני חושב - - -

דוד אמסלם: דבר על החקלאים.

דוד אמסלם: עזוב עכשיו תחנות דלק.

איתן ברושי: אז תקשיב, זה יכול לעבוד.

איתן ברושי: העבודה המועדפת הזאת - - -

דוד אמסלם: אל תמצא עכשיו מקורות.

דוד אמסלם: עזוב, דבר על החקלאים.

איתן ברושי: יכולה להגדיל את תקופת העבודה בחקלאות מחצי שנה לשנה ולהגדיל את מספר יוצאי צבא שעובדים בחקלאות, שזו יכולה להיות בהחלט מחשבה נכונה ויש גם הוכחות בשטח שזה מועיל.

איתן ברושי: והדבר השני, להפסיק לקבוע את הגג של העובדים הזרים, אלא לאפשר לחקלאים את החופש במספר העובדים הזרים, כפוף להנחה שזה לא פוגע בהעסקת ישראלים, וכפוף להנחה שאף חקלאי לא ייקח עובדים שהוא לא צריך, כי זה גורם לו להוצאות מיותרות.

איתן ברושי: ולכן לפי דעתי אם יש פה לקח, הוא אחד – לא לקבוע מגבלה.

איתן ברושי: שניים – העסקת העובדים היא מאד קשה, מסורבלת, עם הרבה בירוקרטיה, אין סוף אגרות והיטלים - - -

דוד אמסלם: עוד מעט נדבר על האגרות.

דוד אמסלם: דבר רק על המכסה כרגע.

איתן ברושי: אוקיי, תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה, מה השם?

<אייל בלום: אייל בלום, ראש המועצה האזורית הערבה התיכונה.

<אייל בלום: הערבה התיכונה, כמו שרובם יודעים, אזור חקלאי.

<אייל בלום: אני רוצה להדגיש במשפט אחד, אין אף אחד במדינת ישראל שבא לעבוד בעבודה החקלאית, שנכנס לשורה והוא עובד בעבודה חקלאית.

<אייל בלום: אין, מלבד העובדים שמגיעים.

דוד אמסלם: אין עובדים ישראלים אתה מתכוון.

<אייל בלום: אין עובדים ושיוכיח לי מספרים כאלה ואחרים שנזרקים פה באוויר.

<אייל בלום: אין מישהו שעובד בתוך ה - --

דוד אמסלם: יכול להיות שהאוצר מפה יודע יותר טוב ממך.

איל בן ראובן: לא, מי מאיתנו שולח את הילדים שלו לעבוד בחקלאות?

<אייל בלום: שנייה, יש תכניות.

דוד אמסלם: כמה עובדים כאלה לדעתך צריך?

דוד אמסלם: חסר?

<אייל בלום: תראה, משרד החקלאות עשה בדיקה ו - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אני מדבר איתך עכשיו.

דוד אמסלם: אצלך במושבים כמה חסר?

<אייל בלום: אצלי במושבים חסר כפול ממה שיש היום.

דוד אמסלם: כמה יש היום?

<אייל בלום: היום יש במושבים בסביבות ה-2,500.

<אייל בלום: ודרך אגב, אני מחר בבוקר הייתי מוותר על כל ה-2,500 עובדים זרים שבערבה ומביא ישראלים.

<אייל בלום: ישראלים לא יבואו לעבוד בחקלאות.

דוד אמסלם: הם אומרים שבאים.

דוד אמסלם: כנראה שאתה לא רואה אותם.

דוד אמסלם: יכול להיות שבלילה קוטפים לך ואתה לא יודע ורק התאילנדים ומעמיסים?

<אייל בלום: לא, לא בערבה ולא במרכז הארץ.

<אייל בלום: הם לא יבואו.

דוד אמסלם: אני לא יודע.

דוד אמסלם: הוא רואה ישראלים שם.

<אייל בלום: יש לנו תכניות שהאוצר ומשרד החקלאות מסבסדים להביא סטודנטים ולהביא חיילים משוחררים.

<אייל בלום: התכניות האלה הן נחמדות והם מביאים פה ושם עובדים, עובדים שוליים.

<אייל בלום: אין להם שום משמעות לכוח העבודה החקלאים, לעובדים הישראלים.

<אייל בלום: זה שיהיה ברור.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<מנחם ברקן: אני יושב הראש של החקלאית של הערבה התיכונה.

<מנחם ברקן: שמי חמי ברקן ואני מחזק את ראש המועצה שלי.

<מנחם ברקן: אני בא מהערבה ואני חקלאי בעצמי.

<מנחם ברקן: אני רוצה לחזור אחורה.

<מנחם ברקן: הסיפור הזה, ששכחנו מה זה נקרא מס מעסיקים שהיה לא מזמן.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותך שאלה אישית.

דוד אמסלם: אתה חקלאי?

<מנחם ברקן: כן, וודאי.

דוד אמסלם: כמה עובדים כאלה יש לך?

<מנחם ברקן: יש לי מכסה של 6 עובדים.

דוד אמסלם: כמה אתה צריך?

<מנחם ברקן: אני צריך.

<מנחם ברקן: 6 עובדים זו מכסה שנקבעה קודם.

<מנחם ברקן: זה לא מה אני צריך.

<מנחם ברקן: אני צריך בין 8 ל-10 עובדים.

דוד אמסלם: זאת אומרת אתה צריך עוד בין שניים לארבעה עובדים.

<מנחם ברקן: כן.

דוד אמסלם: ומה הם אומרים לך?

דוד אמסלם: הישראלים יבואו אליך?

<מנחם ברקן: הישראלים לא באים.

<מנחם ברקן: אני יודע מה - - -

דוד אמסלם: יש לך איזה ישראלי שעובד אצלך?

<מנחם ברקן: יש מנהל אחד שהוא - - -

דוד אמסלם: לא, לא מנהל.

דוד אמסלם: קוטף.

דוד אמסלם: קוטף פלפלים.

<מנחם ברקן: לא, אין דבר כזה.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: עוד לא המציאו את החיה הזאת אתה אומר.

<מנחם ברקן: ולא יהיה גם.

<מנחם ברקן: ברור לגמרי שלא יהיה.

<אייל בלום: לא יהיה.

<מנחם ברקן: שנים הסיפור הזה חוזר על עצמו.

<מנחם ברקן: לא יהיה.

<מנחם ברקן: האוצר כל פעם מתנער ואומר את הסיפור שלו, שתופסים את המקום של הישראלים בעבודה בחקלאות.

<מנחם ברקן: זה לא נכון.

<מנחם ברקן: עובדתית זה לא נכון.

דוד אמסלם: אם מחר הוא שולח לך משאית על חיילים משוחררים, אתה מעסיק אותם?

<אייל בלום: אני מוכן לעשות כל פיילוט אם האוצר, רק שייקח אחריות על התוצאות.

איתן ברושי: יש לכם חיילים משוחררים.

<אייל בלום: לא, אין.

<אייל בלום: זה שולי.

<אייל בלום: יש תכניות שהמדינה מסבסדת של חיילים משוחררים ושל סטודנטים.

<אייל בלום: זה שולי ואין לזה שום משמעות לכוח העבודה.

דוד אמסלם: אתה אומר אי אפשר לבנות על זה את הענף?

דוד אמסלם: עוד חצי שנה בן אדם הולך ואז אתה נתקע עם הפירות.

דוד אמסלם: ועוד לא בא לך הסטודנט.

<אייל בלום: נכון.

<אייל בלום: ואני מוכן לעשות כל פיילוט שהוא כדי להביא ישראלים במקום עובדים זרים בערבה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אברהם דניאל: שמי דניאל אברהם, אני יושב ראש ארגון - - -

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: דובי, אתם רוצים לומר?

דוד אמסלם: אמיר?

<אמיר שניידר: אמיר שניידר, יועץ משפטי של התאחדות האיכרים.

<אמיר שניידר: תראה, רק רצינו לומר בתור אלה שבאמת פנינו, הנענו תהליך יחד עם החקלאים ועם חברי הכנסת, שרק תבינו באיזה מצב החקלאים נמצאים ואנחנו, כמשרדי הממשלה, כשהוועדה נתנה להם והפרוטוקול מולי.

<אמיר שניידר: אתה רצית בהתחלה, היושב ראש רצה לתת חודש.

<אמיר שניידר: אחר כך הארכת לחודשיים.

<אמיר שניידר: חמישה חודשים לא קיבלו תשובה.

<אמיר שניידר: אני רק רוצה שתבינו את התלאות שהחקלאים עוברים, כשהם מתנהלים מול המשרדים האלה.

<אמיר שניידר: והתשובות האלה, שרואים שבשטח פה נותנים לך תשובה אחת, ובשטח החקלאים אומרים שלא, אין ידיים.

<אמיר שניידר: אתה לא יכול להתמודד מול מערכת כזאת, ובגלל זה אנחנו באמת מחפשים את העזרה שלכם.

<אמיר שניידר: לבוא לאנשים, לבנות עסק על חיילים משוחררים שחצי שנה באים והולכים, אתה לא יכול לבנות עסק ארוך טווח.

<אמיר שניידר: אתה לא יכול.

<אמיר שניידר: זה החיים שלך.

<אמיר שניידר: אתה לא יכול להסתמך על אנשים שבאים היום, מחר הולכים.

<אמיר שניידר: אנחנו צריכים פתרון אמיתי והם נמנעים מזה.

<אמיר שניידר: אנחנו מאד מקווים שהפעם אנחנו נוכל לקדם את זה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אברהם דניאל: שמי דניאל אברהם, יושב ראש התאחדות החקלאים החדשה באיגוד לשכות המסחר.

<אברהם דניאל: אדוני יושב הראש, האוצר מדבר בכפל לשון ואני אסביר.

<אברהם דניאל: בשנת 2009 הם חתמו על המדרג היורד עם התאחדות חקלאי ישראל, עם אבו וילן.

<אברהם דניאל: בהסכם כתוב שכל שנה נקלוט 300 ישראלים.

<אברהם דניאל: זאת אומרת, אם כל שנה נקלוט 300 ישראלים לתקופה של חמש שנים - זה ההסכם שהיה - זאת אומרת שהם לא מאמינים בכלל בישראלים.

<אברהם דניאל: מי שמדבר על 300 עובדים לשנה, הוא לא מאמין בכלל במה שהוא אומר.

<אברהם דניאל: זה אחד.

<אברהם דניאל: שניים, בשנת 2012 נתונים כתובים, יש לי אותם.

<אברהם דניאל: קיבלתי אותם ממשרד החקלאות ונתוני הביטוח הלאומי – קלטו 12 עובדים.

<אברהם דניאל: בשנים 2013-2014 קלטו סביב ה-350 עובדים כל שנה.

<אברהם דניאל: שאלתי כמה נשארו – אמרו את זה ניתן לך תשובה.

<אברהם דניאל: אין לנו תשובה לזה.

<אברהם דניאל: זאת אומרת זה לא בהכרח שהם נשארים כאן.

<אברהם דניאל: זה דבר שהוא לא קיים.

<אברהם דניאל: יחד עם זאת, תראה, אני גם מגדל פרחים.

<אברהם דניאל: אני מגדל 400 דונם, אני והילדים שלי.

דוד אמסלם: כמה עובדים יש לך?

<אברהם דניאל: יש לי 33 במכסה.

<אברהם דניאל: אני זקוק לפחות ל-70, נקודה.

<אברהם דניאל: עכשיו תגיד לי איך אתה מתקיים בכל זאת?

דוד אמסלם: נכון.

<אברהם דניאל: אז אני מנייד מאחרים.

<אברהם דניאל: זאת אומרת, גם ההקצאה של העובדים הזרים היא לא נכונה.

<אברהם דניאל: בא משרד החקלאות ואמר, המשק המשפחתי זה 7 עובדים.

<אברהם דניאל: שם לא נוגעים.

<אברהם דניאל: אנחנו ניגע בגדולים יותר.

<אברהם דניאל: זאת אומרת זה להיפך.

<אברהם דניאל: היעילות היא יותר גדולה במשק קטן ולא במשק גדול.

<אברהם דניאל: אני פחות יעיל כשאני גדול.

<אברהם דניאל: לא יותר יעיל.

<אברהם דניאל: אז במי הם פוגעים?

<אברהם דניאל: פוגעים בנו עוד פעם.

<אברהם דניאל: עכשיו אני בא ואומר, תראו רבותי, אתם לא יכולים להקצות את העובדים נכון והם מודים שזה לא שיטה נכונה.

<אברהם דניאל: אז אני בא ואומר להם תתנו לי על פי הצורך שלי.

<אברהם דניאל: כמו שאתם לא מתערבים בכמה טרקטורים אני קונה, אל - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, תן לי רק שאלה.

<אברהם דניאל: אני שלחתי לך דרך אגב את העבודה של הפרחים.

דוד אמסלם: אנחנו עשינו כבר את הדיון הקודם, אתה דיברת גם בלהט ליבך, אני זוכר, אבל אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: אם אתה צריך 70 ואתה יושב עם אסף, או מישהו מטעמו, מה הוא אומר לך?

דוד אמסלם: אני אתן לך רק 30?

<אברהם דניאל: כן, הוא אומר לי זה ה - - -

דוד אמסלם: זה שוק מחנה יהודה?

דוד אמסלם: אנחנו אמרנו 70, אנחנו רוצים 10.

דוד אמסלם: בוא אני אתן לך 30.

דוד אמסלם: איך זה עובד?

<אברהם דניאל: לא, הוא עונה לי מאד פשוט.

<אברהם דניאל: הוא אומר תשמע, עד שבעה עובדים אני לא פוגע.

<אברהם דניאל: מעל שבעה עובדים אני עושה פלט.

<אברהם דניאל: עושה פלט.

דוד אמסלם: רגע שנייה, אסף, אם הוא צריך 70 למה אתה נותן לו 30.

<אסף לוי: יש לי סך הכל 25 שאני צריך לחלק לכל החקלאים.

דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם מה שקרה לך זה אתה בא מהסך הכל ואז אתה מתחיל לחלק.

דוד אמסלם: כך הרעיון.

דוד אמסלם: זה מה שקורה לך?

דוד אמסלם: אבל מה הדרישה?

דוד אמסלם: לא, אנחנו דיברנו כבר על הדרישה, דובי.

דוד אמסלם: אני רק רוצה שאלה קטנה.

דוד אמסלם: אסף, ואז מה קורה?

דוד אמסלם: אני מבין ממנו שמתחיל להתנייד.

דוד אמסלם: זאת אומרת שיש כבר איזה שוק אפור של עובדים.

<אברהם דניאל: חד וחלק.

<אברהם דניאל: חד וחלק.

<אברהם דניאל: אני משלם כסף למגדלים אחרים.

דוד אמסלם: מה, השוק אפרפר?

דוד אמסלם: הרי הוא אומר, תבין טוב, הבן אדם יש לו פרחים.

דוד אמסלם: איך אמר איך הדוברים?

דוד אמסלם: בסוף, תבין, יש פה מפעל ייצור.

דוד אמסלם: אמיר אמר, הוא הבחור הכי צעיר פה אולי בחדר אבל הוא אמר את הדברים הכי דרמטיים פה.

דוד אמסלם: מפעל חיים של בן אדם שלוקח הלוואות של מיליונים, לא 20,000 שקלים, לא יכול להסתמך על כמה ילדים שבאים אחרי הצבא, בא להם ארבעה חודשים, באים עובדים ונוסעים לתאילנד.

דוד אמסלם: מי?

דוד אמסלם: האוצר ינהל?

דוד אמסלם: למה הם לא מעסיקים עובדים זרים אצלם בפקידות?

דוד אמסלם: שהם יעשו את החשבות.

דוד אמסלם: בגלל שיש עסק רציני, אף אחד לא מסתמך על דברים כאלה.

דוד אמסלם: אז זה בסדר כתוספת.

דוד אמסלם: בסדר עונתי, אבל אתה לא יכול לבנות ענף כזה, שאתה כולך, ודרך אגב אף אחד לא מסבסד אותו.

דוד אמסלם: כל אחד פה שקורס, באים מעקלים לו את הבית, מוציאים לו את הילדים מהבית והוא משלם את המחיר וכולם מסתכלים עליו.

דוד אמסלם: אני לא בטוח אפילו שבוכים.

דוד אמסלם: אז מה אתה מצפה?

דוד אמסלם: עכשיו הוא אומר לך – אני זקוק לייצור הזה.

דוד אמסלם: אז מה הוא עושה?

דוד אמסלם: אין לו ברירה.

דוד אמסלם: אם הוא צריך 70, זה 70.

דוד אמסלם: הוא לא צריך 69.

דוד אמסלם: 70.

דוד אמסלם: הפרחים לא מחכים.

דוד אמסלם: הם גדלים וברגע שלא תקטוף אותם הלך הפרח והוא כל בוקר ורואה עוד פרח הלך.

דוד אמסלם: הוא רואה את כל מפעל חייו יורד לטמיון.

<אברהם דניאל: ודונמים הולכים.

דוד אמסלם: אז הוא הולך לשכן שלו, אומר לו אתה יודע מה משה, תעשה טובה, תביא את העובדים שלך, כמה אתה משלם להם, 200 שקלים?

דוד אמסלם: קח 250 שקלים רק תביא לי אותם.

דוד אמסלם: זה המציאות היומית.

דוד אמסלם: תרגמו עכשיו מה קורה בקצה.

דוד אמסלם: עזבו החלטות.

דוד אמסלם: ישבנו, עשינו סטטיסטיקות, אמרו לנו ביטוח לאומי.

דוד אמסלם: אצלו אין ביטוח לאומי.

דוד אמסלם: הפרחים והוא והחממה.

דוד אמסלם: אז שהוא בא אליך מה אתה אומר לו? אני לא מבין.

דוד אמסלם: מה אתה אומר לו?

<אסף לוי: שיש לי מגבלה ושאני צריך להתייחס לכל החקלאים ולתת לכל החקלאים לפי המודל, וכן יכול להיות שצריך להגדיל את המכסה.

דוד אמסלם: תגיד לי, אתה באותו רגע אומר לו אין בעיה, תופס מונית לבחור הזה ואומר לו אדוני, לא יכול להיות.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שזאת המכסה עצמה.

דוד אמסלם: שמעתי את הסיפור שלו ועוד אחד ועוד אחד.

דוד אמסלם: אתה לא מתפוצץ בבטן?

דוד אמסלם: אתה לא מבין שקורה פה משהו?

<אסף לוי: מתפוצץ.

דוד אמסלם: אז למה אתה לא מתפוצץ עליו?

<אסף לוי: א' כמו שגם הוא הגן עלי קודם, היה דיון - - -

דוד אמסלם: טוב.

<אסף לוי: לא, עוד פעם, אני לא משחק לבד במגרש.

דוד אמסלם: טוב, הבנתי.

איתן ברושי: מי שקובע זה משרד האוצר.

<אברהם דניאל: רק בשביל לסיים, אדוני יושב הראש.

<אברהם דניאל: אני חושב ועוד פעם מדגיש את זה, אנחנו צריכים עובדים על פי צורך ואני לא צריך כל פעם להמתין לפקיד הזה ולפקיד אחר ולאגרה הזאת ולאגרה אחרת.

<אברהם דניאל: אני חקלאי, תן לי אישור להעסיק עובדים זרים.

<אברהם דניאל: אני אעסיק בדיוק את מי שאני צריך.

<אברהם דניאל: דרך אגב, אנחנו פותרים את הבעיה של ברחנים מחקלאי אחד לשני.

<אברהם דניאל: כל הבעיות ייפתרו.

<אברהם דניאל: לא יהיה יותר לאן לברוח.

<אברהם דניאל: אם לך יש את מה שאתה צריך, העובד שלי אין לו מקום אצלך יותר.

<אברהם דניאל: פתרנו את כל הבעיות בזה שאומרים לכל אחד – על פי הצורך תעסיק את העובדים, נקודה.

<אברהם דניאל: ולא נעבור בהרבה את המכסה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: דובי, בבקשה.

<דובי אמיתי: רק משפט אחד.

<דובי אמיתי: מה שמשתמע פה, שמשרד החקלאות, כגורם המקצועי, אומר לוועדה – אני צריך 45,000 עובדים זרים.

<דובי אמיתי: זה מה שהוא אומר.

<דובי אמיתי: זאת העמדה המקצועית, זאת העבודה שנעשתה במשרד החקלאות, הוא הגורם המקצועי.

<דובי אמיתי: בא משרד האוצר אומר לו אדוני, לא תקבל.

<דובי אמיתי: זה מה שאומר לו משרד האוצר.

<דובי אמיתי: לא תקבל.

<דובי אמיתי: ולזה יש משמעויות שאתה דיברת עליהן, כולם דיברו עליהן.

דוד אמסלם: אני מזכיר, אני לא הצלחתי להבין.

דוד אמסלם: בסוף יש היגיון בשיגעון.

דוד אמסלם: הרי בסוף אני מעריך, אני יוצאת מכמה הנחות עבודה בסיסיות, הגיוניות.

דוד אמסלם: חקלאי, אם הוא צריך שבעה עובדים, הוא לא יעסיק שמונה.

דוד אמסלם: למה שישלם לשני סתם כסף?

דוד אמסלם: זה אחד.

דוד אמסלם: שניים, הפרי צריך שיקטפו אותו, הוא לא נקטף מאליו, גם אם הוא חושב שיש מספיק עובדים.

דוד אמסלם: אם עובד לא בא בסוף בבוקר, קוטף את הפרי, הוא יישאר והוא ייפול.

דוד אמסלם: החקלאי הרי עובד על הפרי הזה שנה - - -

<אברהם דניאל: שנים.

דוד אמסלם: לא, אני מדבר על אותו מחזור.

דוד אמסלם: אז בוודאי שהוא רואה את מפעל חייו, הוא יכול להשתגע מזה.

דוד אמסלם: אני מדבר איתך לא רק ברמה הכלכלית.

דוד אמסלם: בסוף יש פה בן אדם שזה מפעל חיים שלו.

דוד אמסלם: הוא קם בבוקר, רואה את הדבר הזה, הוא נכנס לדיכאון קליני, בלי קשר לכסף.

דוד אמסלם: גם אם אני מפצה אותו, יש לו עוגמת נפש עצומה, בגלל שזה מפעל החיים שלו.

דוד אמסלם: כל החיים שלו זה כדי לייצר את הפרי הזה ולמכור אותו, לא לזרוק אותו לזבל.

דוד אמסלם: באים החקלאים שהם דורשים, הם יודעים מה הם צריכים.

דוד אמסלם: אני לא מספר לך כמה אתה צריך.

דוד אמסלם: אתה אומר לי כמה אתה צריך, לא אני לך.

דוד אמסלם: זה המודל כאן.

דוד אמסלם: כמו שאני בא לסופר, הסופר לא אומר לי אתה צריך רק ליטר חלב.

דוד אמסלם: אם אני צריך 2, אז הוא מוכר לי 2.

דוד אמסלם: צריך חצי, אז הוא מוכר לי חצי.

דוד אמסלם: אתה אמור להגדיר לו מה אתה רוצה.

דוד אמסלם: אז אני הבנתי, בזמנו חשבו יבואו חיילים.

דוד אמסלם: אין לנו, יש לנו אבטלה, אנחנו מעדיפים את האזרחים שלנו, בוודאי ובוודאי, על זה אין מחלוקת.

דוד אמסלם: אבל עוברת שנה, שנתיים, 10, 15, רואים לא עובד.

דוד אמסלם: נתנו להם תמריצים.

דוד אמסלם: החיילים באים, עובדים את החצי שנה בגלל התמריץ.

דוד אמסלם: הרי אני מתעסק פה, אני לא אספר לכם איזה שיחות יש לי עם חיילים על הנושא הזה.

דוד אמסלם: חייל בא לתחנת הדלק, הוא לא רואה את הייעוד שלו מתדלקן.

דוד אמסלם: הוא רואה את המענק.

דוד אמסלם: נגמר המענק, באותו רגע הוא אומר למנהל התחנה להתראות אחי, הוא הולך.

דוד אמסלם: עכשיו, אתה צריך להכשיר אותו.

דוד אמסלם: אז להכשיר תדלקן זה לוקח 10 דקות, לספר לו איפה הפיה ואיך קוראים את זה ואיפה מעבירים את כרטיס האשראי.

דוד אמסלם: אבל כשאתה מכשיר גם עובד חקלאי, לוקח לו זמן.

דוד אמסלם: אתה צריך להכשיר אותו, יש פה גם לוגיסטיקה אחרת.

דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין, אם אתה צריך שבעה עובדים והישראלים לא באים, אז אין תחרות.

דוד אמסלם: אז אני לא מבין למה לא.

דוד אמסלם: בהיגיון שלי אני לא מצליח להבין למה ניתן לך המכסה ובוא עכשיו נתווכח על המכסה ונמרר לך את החיים על המכסה.

דוד אמסלם: ואז אני קיים.

דוד אמסלם: אם אני אשחרר לך את המכסה, מה העסק איתי?

דוד אמסלם: אני כבר לא קיים.

דוד אמסלם: בבקשה.

אבשלום וילן: אתה עלית בדיוק על הנקודה, אבל יש פה נימוק שעוד לא אמרו.

אבשלום וילן: קודם כל מי שבאמת חוסם זה האוצר, בגלל מה שהגדירו לך את התיאוריות שזה כאילו מחליש ישראלים וזה לא.

אבשלום וילן: זה כאילו לוחץ את השכר מינימום כלפי מטה.

אבשלום וילן: נקודה שנייה, משרד הפנים ברחב וחלק מהשרים חושבים שהעובדים התאילנדים, טפו, טפו, טפו, יישארו פה, יברחו, זה כמעט לא קורה.

אבשלום וילן: וכשרואים את המספרים, התאילנדים לא נשארים פה.

אבשלום וילן: חברה, אני לא סתם מדגיש את נושא העובדים הזרים.

אבשלום וילן: תזכור דבר אחד, יש את הפיק של הקטיף או של השתילה או של כל דבר אחר, אבל עלות לאורך שנה לחקלאים מאד יקרה.

אבשלום וילן: העובדים העונתיים מתאילנד או מסרילנקה, יכולים לתת פתרון מהיום למחר וזה לא מספרים גדולים.

אבשלום וילן: הוא אמר לך אמיתית שהדרישה זה לא 45,000 עובדים.

אבשלום וילן: עם 28,000, 30,000, 32,000 מסתדרים, אבל אז תפתח את השוק, הם רוצים 25,000?

אבשלום וילן: בסדר.

אבשלום וילן: תפתח את השוק להביא כמה אלפי עונתיים לחצי שנה, שבעה חודשים שחוזרים ונוסעים.

אבשלום וילן: אתה יותר מה הם עשו?

אבשלום וילן: דבר אחד.

אבשלום וילן: הם שמו אגרות כל כך יקרות לעונתיים, שלאף אחד לא כדאי להביא את זה.

אבשלום וילן: זאת הבעיה.

אבשלום וילן: תורידו את האגרות, תפסיקו סתם להתעלל ואז תראו שהכל מסתדר.

אבשלום וילן: וזה המנגנון שהוא פה הכי חשוב.

אבשלום וילן: אם אנשים יוכלו להביא עובדים כמה שהם צריכים, אפשר להסתדר.

דוד אמסלם: נכון, תודה רבה.

דוד אמסלם: אני רוצה לעבור לנושא האגרות.

דוד אמסלם: כן, בבקשה.

<חיים חבלין: תודה.

<חיים חבלין: אני חיים חבלין, מרכז את ועדת העובדים הזרים בהתאחדות חקלאי ישראל אבו וילן.

<חיים חבלין: יש פה הרבה התאחדויות.

<חיים חבלין: תראו, כבר בשנת 2007 המשנה לנגיד בנק ישראל, צביקה אקשטיין, עשה דו"ח מיוחד וקבע שבערבה התיכונה, הוא לקח את הערבה התיכונה כמודל, יש 0.5% אבטלה.

<חיים חבלין: באחוז אבטלה כזה, מה לעשות, לא צריך, אסור להגביל אותם בעובדים.

<חיים חבלין: אזור כזה, שאין מישהו שמבקש לעבוד, אסור להגביל בעובדים.

<חיים חבלין: ואמרו כבר מי שאמרו, יש מודל ויש במודל עצמו ביקוש ל-44,000.

<חיים חבלין: עושים חיתוכים ומגיעים לזה.

<חיים חבלין: תראה, יש נוהל עונתיים שנכתב בימים אלה.

<חיים חבלין: לא ברור לי עד עכשיו למה לא פורסם נוהל עונתי.

<חיים חבלין: יש לחץ אדיר.

<חיים חבלין: חסרים עובדים.

<חיים חבלין: אותו צביקה אקשטיין, משנה לנגיד קבע, חברים, באירופה נותנים דרכון לתאילנדים, עם הדרכון הם נכנסים, יוצאים, לפי הצורך.

<חיים חבלין: החקלאי משלם את הכרטיס לפי ראות עיניו.

<חיים חבלין: בואו נעשה את הדבר הזה.

<חיים חבלין: נפתור את הבעיה.

<חיים חבלין: הרי לא נתחיל עכשיו לעשות מכסות של 45,000.

<חיים חבלין: גם החקלאים לא צריכים ש-45,000 יהיו אצלם כל השנה.

<חיים חבלין: הם צריכים אותם בתקופות מסוימות.

<חיים חבלין: צריכים 60,000, בתקופות מסוימות 20,000.

<חיים חבלין: ככה זה עובד, מה לעשות?

דוד אמסלם: הבנו, חיים.

<חיים חבלין: ולכן העונתיים האלה יפתרו את הבעיה.

<חיים חבלין: אני חושב שאולי הדבר הטוב שייצא מהישיבה היום, כבוד יושב הראש, שתודיע ליואל ליפובצקי וכל אגף מנהל האוכלוסין, שבסך הכל יש לנו שיתופי פעולה ואנחנו עובדים בתיאום, תגמרו כבר את הנוהל הזה ובואו נתחיל להכניס עונתיים.

<חיים חבלין: משקים אוטוטו, באוגוסט, עומדים לקרוס.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: שאלה.

דוד אמסלם: מי קובע את העונתיים?

דוד אמסלם: משרד האוצר או רשות ההגירה?

דוד אמסלם: או שזה באותה החלטת ממשלה?

<אסף לוי: לא, החלטה מיוחדת.

דוד אמסלם: ישנה החלטה כזאת?

<אסף לוי: יש החלטה שהעברנו השנה פעם ראשונה, כל שנה - - -

דוד אמסלם: כמה?

דוד אמסלם: כמה עונתיים?

<יואל ליפובצקי: 500 לשנה.

דוד אמסלם: 500 לשנה?

<יואל ליפובצקי: זה על פי החלטת הממשלה.

<חיים חבלין: מי צריך את העונתיים האלה?

<חיים חבלין: זה עולה אגרות, זה עולה, תביאו - - -

דוד אמסלם: הם לא יצליחו לצאת מהצינור.

דוד אמסלם: אתה יודע, במים, כשאתה פותח, אם אתה פותח שני ליטרים הם לא יוצאים בקצה, כי הוא נאגר.

דוד אמסלם: מי החליט?

דוד אמסלם: מי הביא החלטה של 500?

<אסף לוי: זה משותף למשרדי הממשלה.

דוד אמסלם: לא, אבל אני אסביר לך.

<קריאה: רשות ההגירה ומשרד האוצר.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: תראה, אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: לממשלה, השר הרלבנטי מביא את ההצעה.

דוד אמסלם: נגיד שר החינוך לא מביא את ההצעה של העובדים הזרים לחקלאות.

דוד אמסלם: אז בדרך כלל השר הרלבנטי, שהוא שר החקלאות שאמור לדאוג לחקלאים, אלא אם כן אני לא מבין אחרת.

דוד אמסלם: אולי הוא דואג למישהו אחר.

<אסף לוי: לגבי העובדים העונתיים - - -

דוד אמסלם: שאלתי, היו ויש כאן צורך, ואני מבין את המודול שהם בנו.

דוד אמסלם: הם אמרו תשמע, אנחנו צריכים קבועים ככה ויש בזה היגיון, ויש תקופה עונתית, אנחנו צריכים.

דוד אמסלם: זה כמו אקורדיון, אנחנו מתרחבים ומצטמצמים.

דוד אמסלם: אז זהו, הם אומרים לך אנחנו צריכים עונתיים.

דוד אמסלם: אני בטוח במאה אחוז שהם לא מתכוונים ל-500 עובדים.

דוד אמסלם: הם בוודאי לא מתכוונים ל-500 עובדים.

<קריאה: רק אברהם צריך 40.

דוד אמסלם: מי ייצר את ההחלטה של ה-500?

<אסף לוי: עוד פעם, משותף למשרד החקלאות ומשרד הפנים.

<אסף לוי: החלטת ממשלה אפשר לתקן.

<אסף לוי: יתחילו לקחת.

<אסף לוי: אם אני לא טועה המימוש של ה-500 שהיו בשנים קודמות לא התקרב אפילו לחצי או ל-25%.

<קריאה: בגלל המע"מ.

<אסף לוי: יגיעו לזה, נתקן את החלטת הממשלה בשמחה רבה, אם נראה שהמנגנון עובד.

<אסף לוי: שהכמות של ה-500 לא תגביל.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם, ברשותכם.

דוד אמסלם: אנחנו הבנו את הרעיון של המכסות כבר, בגדול, אבל היות ואתה מצביע, אז בוא תדבר.

<פלג אוריון: רק שתי מילים.

<פלג אוריון: פלג אוריון, יושב ראש אגף המשק של תנועת המושבים.

<פלג אוריון: תראה, קודם כל אני מברך אותך באמת על הדיון הזה.

דוד אמסלם: לא צריך, תתקדם.

<פלג אוריון: אני רוצה להגיד ואני רוצה להביא מהשטח.

<פלג אוריון: הייתי אתמול בעמק יזרעאל, במושב ותיק בעמק.

<פלג אוריון: פגשתי שם מגדלת שמניין שנותיה הוא בערך כמניין שנותיה של מדינת ישראל.

<פלג אוריון: היא ובעלה בשטח, בחממות של צמחי תבלין לעציצים והיא לא יכולה להעסיק את העובדים הזרים, כי זה יקר לה.

<פלג אוריון: היא משתמשת במתנדבים, היא לוקחת איזה קבלן ערבי.

<פלג אוריון: היא עושה כל מיני דברים כדי לקיים את העסק, כי במחיר הנוכחי היא לא מסוגלת לעמוד.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני עכשיו רציתי לעבור לאגרות.

<פלג אוריון: ועוד דוגמא אחת אני אתן לך.

<פלג אוריון: הדיון פה, ואני שמח שאתה כל הזמן מוריד אותו לשטח, אתה כל הזמן מוריד אותו לחקלאים, זה מצוין.

<פלג אוריון: אנחנו תלושים מהשטח.

<פלג אוריון: המצוקה בשטח היא איומה ואני אתן לך דוגמא.

<פלג אוריון: עובד אצלי, שהחליט ללכת לטייל.

<פלג אוריון: מותר לו שלושה חודשים להסתובב ואני רפתן, מותר לי עובד אחד, אם יש לי 500,000 ליטר, אם יש לי 1 מיליון ליטר וגם אם יש לי 3 מיליון ליטר, לפי ההחלטות שנעשו, נעשו איזה שהן החלטות, מותר לי עובד אחד.

<פלג אוריון: מה עושה בן אדם ש - - -

דוד אמסלם: שהופכים לי את זה לפרות יותר נוח לי, ליטרים אני לא מבין.

דוד אמסלם: לאיזה רפת, באיזה גודל, מגיע לך עובד אחד?

<פלג אוריון: 10,000 ליטר לפרה, זאת אומרת רפת של 50 חולבות, 100 חולבות או 300 חולבות, מגיע לה עובד אחד בלבד.

<פלג אוריון: איזו מין שיטה כזאת מיוחדת.

דוד אמסלם: אתה והוא.

<פלג אוריון: עכשיו, אם הוא הולך והרי כל פעם הוא הולך, כי זה קורה, כולנו בני אדם, אז אתה נשאר לבד.

<פלג אוריון: זאת המצוקה.

<פלג אוריון: זו המציאות האמיתית בשטח.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, אני רוצה לעבור כרגע לסוגית האגרות.

דוד אמסלם: אנחנו בזמנו עשינו את הדיון לגבי האגרות, ודרך אגב, זה הא בהא תליה, מה שנקרא.

דוד אמסלם: אני קושר את שני האירועים.

דוד אמסלם: לפעמים המוצר יקר, אז לא רוכשים אותו ואז שואלים אותך למה אתה לא רוכש?

דוד אמסלם: אז אתה אומר לו יקר, אז זאת אומרת שאתה לא צריך אותו.

דוד אמסלם: זה הסיפור פה.

דוד אמסלם: יש פה איזה מעגל קסם וחלם.

דוד אמסלם: אנחנו בזמנו דיברנו על שלושה סוגי תשלומים שהעובד הזר, כשהוא מגיע לארץ, אמור לשלם, המעסיק שלו אמור לשלם: אחד, אגרת בקשה 600 שקלים לשנה, גם אם באותה בקשה יש 10 עובדים.

דוד אמסלם: הרי זה לא 10 טפסים, יש טופס אחד שאפשר למלא בו 10 אנשים.

דוד אמסלם: אז לפי הבנתי, ודרך אגב אגרת בקשה זה בגין מה?

דוד אמסלם: הטיפול בבקשה?

<קריאה: מדינה מטורפת.

דוד אמסלם: האגרה?

דוד אמסלם: יש אגרת בקשה 600 שקלים, יש לנו אגרה שנתית של 1,200 שקלים ויש לנו אגרת רישיון של 180 שקלים.

<קריאה: זה היחיד שמוצדק.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: אני אומר בגדול, אנחנו מתקרבים כמעט ל-2,000 שקלים לעובד לשנה.

דוד אמסלם: אנחנו חשבנו, גם בדיון הקודם.

איל בן ראובן: זה אגב יותר, זה לא כולל ביטוח לדעתי, נכון?

<קריאה: זה רק אגרות.

דוד אמסלם: יש לו הרבה דברים.

דוד אמסלם: אתה נותן לו לפעמים לינה, אתה נותן לו קצת אש"ל.

דוד אמסלם: יש עוד הרבה דברים.

דוד אמסלם: מתנה לחג, אתה נותן לו קצת ביגוד.

דוד אמסלם: אתה מארח אותו אצלך לפעמים בשבת, לא נעים.

דוד אמסלם: יש הוצאות.

דוד אמסלם: אנחנו ביקשנו בדיון הקודם לעשות ישיבה ואני חושב א' שבואו תתכנסו לסכום אחד.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני, למה יש בכלל שלושה תעריפים שונים.

דוד אמסלם: אם החלטתם, בכלל, כתפיסה, תמצמצו את שלושת הפקידים שאחד מטפל באגרה ואחד בבקשה ואחד ברישיון, תצמצמו אותם לעובד אחד, תחסכו גם שתי משרות.

דוד אמסלם: אבל בגדול, אם החלטתם קודם כל על 2,000 שקלים, אז תנו 2,000 שקלים.

דוד אמסלם: הרי כל שנה זה קורה.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: לא צריך לחלק את זה לשלושה טקטים.

דוד אמסלם: דבר שני, אנחנו סבורים ש-2,000 שקלים זה סכום מאד, מאד, מאד גבוה, שאין לו שום הצדקה.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: הרי הרציונל אמר שאנחנו גם נעמיס עליהם הוצאות על מנת שייקחו את הישראלים.

דוד אמסלם: הישראילם לא באים לענף, כבר דיברנו על זה, לא בגלל בכלל העובד הזר, הוא לא מתחרה איתם.

דוד אמסלם: אלא מה שקורה העבודה היא קשה שם והתמורה היא נמוכה מבחינת אותו עובד, אותו חייל משוחרר.

דוד אמסלם: לכן הוא לא מגיע.

דוד אמסלם: דרך אגב, לדעתי, אם גם התמורה הייתה גבוהה והעבודה הייתה נוחה, אז אני מניח הרבה פקידי ממשלה לא היו עובדים בממשלה, הם היו הולכים לעבוד שם.

דוד אמסלם: עכשיו, אנחנו ביקשנו לצמצם את האגרות, שתעשו דיון ותצמצמו את האגרות, בגלל שבסוף בקצה, האגרה הזאת גורמת לשני דברים.

דוד אמסלם: אחד, כמו שאמרו החקלאים כאן, שחלקם יש להם בעיה עם ההעסקה של העובדים והם לא יכולים לשאת את זה.

דוד אמסלם: שניים, זה בסוף מגולגל על המחיר בסופו של עניין.

דוד אמסלם: כולנו מבינים את זה.

דוד אמסלם: בוודאי בשנה א' במבוא לכלכלה הבנתם את זה, שכל עלות בסוף מגולגלת על הקצה.

דוד אמסלם: פשוט.

דוד אמסלם: אז אם אנחנו מדברים שאנחנו רוצים גם להוריד את יוקר המחייה ואת זה שמעתי את שר האוצר אומר ובצדק, אז יש בזה הרבה היגיון כדי להוריד את הנושא הזה של האגרות.

דוד אמסלם: אז אני פונה אליך עכשיו, אורי.

דוד אמסלם: עשיתם דיון לגבי האגרות?

<אורי שיינין: יש שני נושאים שהעלית.

<אורי שיינין: הנושא הראשון הוא של האיחוד והפישוט הבירוקראטי, שזה נושא שיש לו היבטים חקיקתיים, אבל יש לו גם היבט שהוא יותר בירוקראטי ואני חושב שמי שצריך לתת את התשובה זה רשות האוכלוסין.

<אורי שיינין: על פניו בעיני זה לא איזו דרמה.

<אורי שיינין: זאת אומרת כל עוד אתה מאחד את התהליכים, זה נראה לי משהו שלהיפך, לאף אחד אין כוונה להקשות את החיים של האזרחים באופן כללי ובפרט לא של החקלאים.

דוד אמסלם: אני לא בטוח בזה, דרך אגב.

<אורי שיינין: מה זה?

דוד אמסלם: באופן מעשי אני לא בטוח זה לא קורה.

<אורי שיינין: אני יכול לומר ש - - -

<קריאה: אני יכול להתייחס לנקודה הזאת?

דוד אמסלם: עוד מעט אני אעבור אליך.

<אורי שיינין: לגבי גובה האגרות לגבי עלות ההעסקה.

דוד אמסלם: דרך אגב, קודם כל תגיד לי, ברשותך, למה בכלל, מה הרציונאל, למה גבו אגרות?

<אורי שיינין: אז אני אסביר.

<אורי שיינין: אני התחלתי להסביר גם לפני.

<אורי שיינין: יש מספר רב של ועדות מקצועיות, לא אחת, לא שתיים, ועדות בלתי תלויות.

<אורי שיינין: לא ישבו בהן בהכרח פקידי ממשלה.

<אורי שיינין: ישבו בהם גם פקידי ממשלה, אבל ישבו בהם גורמים שהם ציבוריים וכולם המליצו את אותן המלצות.

<אורי שיינין: כשאתה מסתכל בסוף על התעסוקה והשכר של הישראלים, זה נכון, בהיבטים של יוקר מחייה, כמו שאמר יושב הראש, כשאתה קובע אגרה, זה בסוף משתרשר לקצה, אין ספק.

<אורי שיינין: אבל האם אנחנו בשביל יוקר המחייה נכניס אוכלוסיות לעוני?

<אורי שיינין: נדחק אנשים משוק העבודה?

<אורי שיינין: נפגע להם בשכר?

<אורי שיינין: אני לא בטוח שהתשובה היא כן.

<קריאה: למי?

<קריאה: למי?

<קריאה: לאיזה אוכלוסיות?

<אורי שיינין: זו איזו שהיא מערכת של איזונים ובלמים.

דוד אמסלם: אתה פותח את הדיון הקודם.

דוד אמסלם: אתה מאמין בזה?

<אורי שיינין: זו מערכת של איזונים ובלמים.

דוד אמסלם: אתה מאמין במה שאתה אומר?

<אורי שיינין: אני מאמין במאה אחוז.

<אורי שיינין: הוא נתן דוגמא מצוינת ואני רוצה דווקא לרדת לשטח.

<אורי שיינין: הוא נתן דוגמא שיש לו ברפת.

<אורי שיינין: ברפת אין ישראלים, אדוני?

<אורי שיינין: אין ישראלים?

<אורי שיינין: יש לך עובד זר אחד, אין לך ישראלים ברפת?

<אורי שיינין: כמה עובדים ישראלים עובדים לך ברפת?

<פלג אוריון: יש לי את ההורים שלי.

<אורי שיינין: תודה רבה.

<פלג אוריון: יש לי את ההורים שלי וגם פועל ישראלי.

<אורי שיינין: אחלה.

<אורי שיינין: ברפתות שאני מכיר, ברובן עובדים עובדים ישראלים.

<אורי שיינין: יש גם עובדים, זרים, נכון.

<אורי שיינין: תמיד כולנו אוהבים ללכת למקרה של הערבה, לחממות, למקום שבו באמת גם האוצר בא ואומר וגם אני לא מכיר - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, הנחת העבודה - - -

<אורי שיינין: שקשה להעסיק עובדים ישראלים, אבל - - -

דוד אמסלם: אבל אורי, אני רוצה לחדד.

<אורי שיינין: אבל האם בכל ענפי החקלאות אי אפשר להעסיק עובדים ישראלים?

<אורי שיינין: התשובה היא חד משמעית לא.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה לחדד את מה שאתה אומר ואני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: אני אתן לך את התשובה, שהיא בגוף השאלה שלך.

דוד אמסלם: הרי אתה אמרת קודם שיש עובדים ישראלים.

דוד אמסלם: אני שואל אותך שאלה הפוכה.

דוד אמסלם: האם אתה חושב שיש לו אידיאולוגיה להעסיק דווקא את התאילנדים ולא את הישראלים?

<אורי שיינין: ממש לא.

<אורי שיינין: ממש לא.

<אורי שיינין: הדבר היחיד שיחליט בשבילו האם הוא יעסיק ישראלי או זר, זה העלות אל מול תועלת - - -

<אנה מילר: אתה מדבר שטויות.

<אנה מילר: באמת, יש גבול לכל דבר.

<אברהם דניאל: עובד זר הוא יותר יקר.

דוד אמסלם: דקה, למה אתה עכשיו מפריע לי?

דוד אמסלם: בחלק מהמקצועות אתה צודק, נגיד.

דוד אמסלם: אבל זה ברור לך לחלוטין שהוא רוצה להעסיק ישראלי, אבל גם הוא יש לו תקרת שכר שהוא יכול לתת לו, ובתקרה הזאת כרגע התאילנדי, עם המכסות, לא עומד.

דוד אמסלם: אם אנחנו משלמים לתאילנדי 20,000 שקלים, אתה צודק.

דוד אמסלם: אבל אם הוא משלם לו, העלות שלו בסוף, התאילנדי בסוף מקבל את ה-4,000-5,000 שקלים שלו, אז ב-6,000-7,000 שקלים הם לא באים לעבוד, הישראלים.

דוד אמסלם: ועובדה, מה לעשות?

דוד אמסלם: הרי עם המענק שאתם נותנים, בסוף הוא מתאדה.

<אורי שיינין: א', הם לא מתאדים.

<אורי שיינין: הנתונים מראים שהם לא מתאדים.

<אורי שיינין: הם פשוט - - -

דוד אמסלם: לא הבנת.

דוד אמסלם: בוא נסכם, אם ה-40,000 לא גדלים, המכסה, וה-25,000 במצטבר, ישראלים פלוס - - -

<אורי שיינין: לא.

<אורי שיינין: יש לך 40,000 ישראלים, 25,000 זרים ועוד בערך 10,000 פלסטינאים.

דוד אמסלם: במצטבר כמה יש?

דוד אמסלם: נגיד 90,000?

דוד אמסלם: 70,000?

דוד אמסלם: אם ה-70,000 לא גדלים ואף אחד לא גדל, אז מה שנכנס יוצא.

<אורי שיינין: להיפך, אבל - - -

דוד אמסלם: מה שנכנס לבריכה, יוצא.

דוד אמסלם: למה יוצא?

<אורי שיינין: מאה אחוז, תכניס עובד זר, ייצא לך עובד ישראלי.

<אורי שיינין: זה בדיוק הטענה.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: אני מסביר, כי ברגע שאתה נותן - - -

<קריאה: זה לא טוב החשבון, כי יש לך - - -

דוד אמסלם: תשמע להם, אל תתווכח איתם.

<אורי שיינין: אני לא מתווכח.

<אורי שיינין: אני בסוף מסתכל על הנתונים.

דוד אמסלם: אז הוא אומר לך את הנתונים.

דוד אמסלם: הוא אומר לך יש מכסה של עובדים ישראלים שאנחנו רוצים אותם אצלנו.

<אורי שיינין: איזו מכסה של עובדים ישראלים, לא הבנתי.

דוד אמסלם: יש להם כמות של עובדים ישראלים שעובדים.

דוד אמסלם: בגלל שיש להם תפקידי ניהול, תפקידים מקצועיים - - -

<אורי שיינין: לא, הם גם ברפת וגם בקטיף.

דוד אמסלם: אבל אני אומר לך שבקטיף - - -

<אורי שיינין: החברה מצפון הגולן, במקרה חמי הוא כורם.

<אורי שיינין: מי אתה חושב עבד אצלו בכרמים?

<אורי שיינין: כל החברה מבוקעתא וממסעדה.

<אורי שיינין: זה מי שעבד אצלו, לא עובדים זרים.

<אורי שיינין: עובדים ישראלים מועסקים בענף החקלאות, חד וחלק.

<אורי שיינין: כולנו מכירים את זה מרמת השטח.

<אורי שיינין: במי אנחנו פוגעים בסוף?

<אורי שיינין: אנחנו לא פוגעים באוויר.

<אורי שיינין: צריך להבין שיש לזה השלכות.

דוד אמסלם: אתה יודע מה קורה לי פה?

דוד אמסלם: אתה עכשיו בא, מביא לי איזה כרם של חמיך, ועל בסיס זה - - -

<אורי שיינין: לא, אני מביא לך כדוגמא.

דוד אמסלם: ועל הבסיס הזה אתה בונה עכשיו את הכל.

<אורי שיינין: אני לא בונה.

<אורי שיינין: אני בונה על בסיס הנתונים.

דוד אמסלם: תקשיב, אבל בא ואומר לך החקלאי.

<אורי שיינין: אז אני מראה לך חקלאי אחר.

דוד אמסלם: מה אתה עכשיו הש"ג שלו?

<אורי שיינין: יש פה חקלאי שיש לו עובד זר והוא אומר לך שהוא מעסיק גם ישראלי.

דוד אמסלם: אבל אני מסביר לך.

דוד אמסלם: הוא מעסיק כנראה ישראלי בדרגה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם הוא יקבל את העובד הזר, הוא לא יחליף אותו במקום הישראלי.

<אורי שיינין: אני אומר לך חד משמעית - - -

דוד אמסלם: במה הישראלי עובד אצלך?

<פלג אוריון: אני אסביר, רפתות, חד משמעית, רפתות מושביות גדולות יחסית לא חולבות שלוש פעמים ביום אלא פעמיים בלבד והן פחות יעילות, כתוצאה מכך שחסר להם עובדים ואי אפשר לעבוד סביב השעון.

<פלג אוריון: והמלטות יש גם ביום וגם בלילה ואם אתה חולב שלוש חליבות - - -

<אורי שיינין: ולא עובדים שם ישראלים?

<פלג אוריון: ועובדים ישראלים.

<אורי שיינין: באותן משרות שהזרים עובדים?

<פלג אוריון: ועובדים ישראלים עדיין לא מסוגלים לבצע את העבודה וחבל.

<פלג אוריון: זאת עובדה.

<אורי שיינין: הם מסוגלים.

<פלג אוריון: לא, הם לא מסוגלים.

<אורי שיינין: תסלח לי כובד יושב הראש, במספר עובדים שאני מכיר, חברים שלי ש - - -

דוד אמסלם: טוב, אורי, בוא תשמע.

דוד אמסלם: אני לא רוצה - - -

<אורי שיינין: זה לא סיפורים שלי.

<אורי שיינין: בסוף יש נתונים.

<אורי שיינין: לבוא ולטעון שיש 40,000 מנהלים בענף - - -

<דובי אמיתי: תגיד, אורי - - -

דוד אמסלם: לא, לא להפריע לי.

דוד אמסלם: רק שנייה דובי, אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: זה בדיוק מה שמפריע לי כאן.

דוד אמסלם: אתה ניכסת לך את הנושא של כל האחריות על כל המדינה בכל הנושאים - - -

<אורי שיינין: לא, אין לי אחריות - - -

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: ואתה עכשיו השוטר אזולאי.

דוד אמסלם: אתה אומר לו אדוני, אתה לא צריך.

דוד אמסלם: אז הוא אומר לך אבל אני צריך, אתה אומר לו אתה לא צריך.

דוד אמסלם: ואם אתה צריך, לך תחפש ברחוב, תמצא איזה עובד ישראלי, תביא אותו.

<אורי שיינין: א' אני לא אומר שום דבר.

<אורי שיינין: יש החלטות ממשלה שמתבססות על ועדות ציבוריות.

דוד אמסלם: לא, רגע, אני שאלתי אותך שאלה.

דוד אמסלם: אתה עכשיו נכנסת לי לכרם פה, לכרם שם.

דוד אמסלם: הבאת את הידע האישי שלך.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר בגדול, היות ואני חושב שזו הטעות כאן.

דוד אמסלם: הטעות היא שאתה לא שומע את הקליינטים מה הם צריכים.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה גם יכניס לך כסף, לאוצר.

דוד אמסלם: הרי אם הוא ימכור יותר הוא ישלם יותר מס הכנסה, תקבל יותר.

דוד אמסלם: אבל אני בא כרגע מהצורך.

דוד אמסלם: אני בא דרך אגב יותר מהצורך שלו.

דוד אמסלם: זה מעניין אותי, הצורך שלו כרגע.

דוד אמסלם: לא קשור עכשיו לגבי הישראלים שעובדים, הצורך שלו יותר חשוב לי.

<אורי שיינין: אין לי ספק שאם אתה - - - את המכסה - - -

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה להבין למה 2,000 שקלים.

דוד אמסלם: למה עשיתם את האגרות האלה של ה-2,000 שקלים?

<אורי שיינין: אז אני אסביר.

<אורי שיינין: היו ועדות ציבוריות שבאו והמליצו כמה דברים ומכוח זה החלטות הממשלה התקבלו.

<אורי שיינין: לא מכוח החוויות שלי עם חמי, בסדר?

<אורי שיינין: בוא, יש נתונים, יש ועדות שיושבות, יש דו"חות ציבוריים.

<אורי שיינין: כולם מכירים אותן והם לא הותקפו ברמת הנתונים.

<אורי שיינין: אף אחד לא בא ואמר שהנתונים שם הם לא נכונים.

דוד אמסלם: אני לא מכיר.

דוד אמסלם: מתי הדו"ח האחרון בוצע?

<אורי שיינין: בשנת 2014, דו"ח של אלאלוף.

דוד אמסלם: של אלי אלאלוף.

דוד אמסלם: מה אמר הדו"ח?

<אורי שיינין: הדו"ח אמר במילים מפורשות, אין לי פה את הציטוט המדויק, אבל יש - - -

דוד אמסלם: לא, תן לי את השורה התחתונה.

<אורי שיינין: הוא אמר, כחלק מתת הוועדה שעסקה בתעסוקה ועוני, בא ואמר אני ממליץ לייקר את עלות ההעסקה.

דוד אמסלם: של מי?

<אורי שיינין: של עובדים זרים בענפי הבנייה והחקלאות.

דוד אמסלם: בבניין עיכלתם את העובדים עכשיו?

<אורי שיינין: אתם רוצים להתחלף עם הבניין?

דוד אמסלם: שאלתי כרגע, אני הרי עשיתי פה דיון על ענף הבניין ודרך אגב מי שהוביל את זה זה אנשי האוצר.

דוד אמסלם: לא שמעתי שהם רוצים להגדיל את ה - - -

<אורי שיינין: אני לא באתי ביוזמה להגדיל, להיפך.

<אורי שיינין: שר האוצר - - -

דוד אמסלם: לא, שאלתי.

דוד אמסלם: בסיעוד מה קורה?

דוד אמסלם: זה באגרה של החקלאים?

<אורי שיינין: בסיעוד יש אגרות הרבה יותר נמוכות.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: למה שלא יבואו ישראלים גם לשם?

<אורי שיינין: א' באים ישראלים לשם.

דוד אמסלם: אבל למה שם אתה לא מעלה?

<אורי שיינין: אז אני מסביר.

<אורי שיינין: באים ישראלים לסיעוד.

<אורי שיינין: יש ישראלים שמועסקים בסיעוד ומאמצי הממשלה לעסוק זה לבוא ולתחום את עיסוק העובדים הזרים למקום שבו צריך 24/7, שזה המקום שבו מסמנים אותו כיותר קשה להעסקת ישראלים.

<אורי שיינין: אגב גם בו יש העסקת ישראלים.

<אורי שיינין: זה אמנם יכול להיות מאד מפתיע, אבל רק שליש מהעובדים בענף הסיעוד, ואני מדבר על הסיעוד הביתי, לא כל ענף הסיעוד, הם זרים.

<אורי שיינין: שני שלישים הם עובדים ישראלים, גם בענף הזה.

דוד אמסלם: אתה מתכוון המט"בים?

<אורי שיינין: לכן אני אומר תמיד בעולם הזה זה איזונים ובלמים.

<אורי שיינין: אי אפשר לבוא ולהסתכל רק מזווית אחת.

<אורי שיינין: צריך להבין שלכל מטבע יש את הצד השני שלו.

<אורי שיינין: עכשיו, מאז שהתקיים הדיון, שאתה קיימת את הדיון הקודם, שר האוצר היה קשוב לקולות החקלאים ובא ועשה צעד דרמטי הרבה יותר מהאגרה הזאת או אחרת אם לעשות אולי הקטנה כזו או אחרת.

<אורי שיינין: הוא בא במהלך שקודם על ידי חברי כנסת שיושבים פה, על ידיך, באמצעות הוועדה הזאת, וגם לא חסרים לו אבות למהלך הזה והוא בא והוא ביטל את היטל המעסיקים לתקופה של חמש שנים, כשהוא אמר בוא נראה מה ההשפעה על התעסוקה והשכר.

<אורי שיינין: בינתיים ניתן להם - - -

אבשלום וילן: בוא נגיד את האמת, השכר הכריז, ואילולי חברי הכנסת, עד היום זה לא היה מבוצע.

אבשלום וילן: זאת האמת.

אבשלום וילן: בוא נגיד את האמת לפרוטוקול.

דוד אמסלם: לא משנה, העיקר שזה בוצע, מה זה משנה?

<אורי שיינין: העיקר ששר האוצר הכריז והתכוון לעשות את זה.

<אורי שיינין: הוא גם הפיץ תזכיר חוק, כן יוזמה של חברי הכנסת אפשרה לעשות את זה יותר קצר.

<אורי שיינין: אני לא מסכים עם הפרשנות שלך, אבו.

<אורי שיינין: יש תזכיר חוק - - -

דוד אמסלם: בעצם זה הוריד את ההיטל?

<אורי שיינין: זה הוריד את ההיטל.

דוד אמסלם: את מס המעסיקים.

<אורי שיינין: מס מעסיקים.

דוד אמסלם: בכמה למעשה?

דוד אמסלם: 10%?

<אורי שיינין: זה סדרי גודל של בערך 550 שקלים לחודש.

<אורי שיינין: 500 שקלים, 550 שקלים.

<אורי שיינין: זה 6,000-7,000 שקלים לשנה.

דוד אמסלם: לעובד?

<אורי שיינין: לעובד.

<אורי שיינין: עכשיו, כשעושים הפחתה בסדרי גודל כאלה, בטח בעולמות שכן יש השלכות, אנחנו לא יכולים לחיות בעולם שבו העובדים הזרים חיים בפני עצמם ואין לזה השלכות על העובדים הישראלים, שצריך לומר את האמת, אם הם לא יעבדו בחקלאות הם כנראה לא יעבדו בעבודות אחרות.

<חיים חבלין: האמת שחסרים לך 200 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: לא להפריע לי.

דוד אמסלם: הרי אתם פתחתם עכשיו את הרפורמה בדיג וכו'.

דוד אמסלם: אני מבין שכשפתחתם את הרפורמה רציתם להוריד ענפים שלמים וזה בסדר, במסגרת הורדת נטל המחייה.

דוד אמסלם: הרי את הרפורמה על הדגים, רציתם עכשיו.

<אורי שיינין: זה לא - - -

דוד אמסלם: לא, אני רק אומר.

דוד אמסלם: תראה, האוצר צריך לבוא באידיאולוגיה אחת.

דוד אמסלם: כשאנחנו דנו כאן על ה - - -, דנו על זה, רציתם לפתוח בצדק.

דוד אמסלם: אמרתם חברה, אין מכסות, אין כלום.

דוד אמסלם: לא דאגתם.

דוד אמסלם: הרי גם הם מתפרנסים מזה.

דוד אמסלם: זה לא חשוב, אבל פתאום פה זה חשוב.

דוד אמסלם: אז תחליטו למה אתם דואגים?

דוד אמסלם: ליוקר המחייה או לתעסוקה?

<אורי שיינין: צמצום פערים הוא בראש סדרי העדיפויות של הממשלה, של שר האוצר, יחד עם הקטנת יוקר המחייה והדיור והענפים שהם בתחום טיפולך.

דוד אמסלם: טוב, אורי, הבנתי.

דוד אמסלם: עכשיו, איך נקבעו ה-2,000 שקלים?

<אורי שיינין: אז לכן אני אומר, כשעשו הפחתה כזאת משמעותית, צריך לתת זמן.

<אורי שיינין: אנחנו בסך הכל חודשיים-שלושה אחרי שההחלטה הזאת - - -

דוד אמסלם: רגע, מתי החלטה חוקקה?

דוד אמסלם: מתי זה עבר?

איתן ברושי: זה בתוקף מינואר.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: שאלתי אותו.

<אורי שיינין: לא, זה רטרואקטיבי מינואר.

<אורי שיינין: זה קרה אבל ב - - -

איתן ברושי: סוף פברואר.

<אורי שיינין: כן.

דוד אמסלם: מתי התקבלה ההחלטה?

איתן ברושי: סוף פברואר.

<אורי שיינין: בסוף פברואר.

דוד אמסלם: בסוף פברואר הזה?

דוד אמסלם: השנה?

<אורי שיינין: אחרי הדיון בוועדה שלך.

<אורי שיינין: ארבעה ימים אחרי הפרוטוקול של הדיון אצלך.

<אורי שיינין: זאת אומרת זה לא היה במנותק לחלוטין.

<אורי שיינין: אז אנחנו עשינו פה הפחתה של 75% מהעלויות.

<אורי שיינין: אני חושב שצריך להיות עם טיפה כנות והוגנות ולבוא ולומר בואו נחכה טיפה לפני שאנחנו הולכים לעשות עוד כאלה.

דוד אמסלם: קודם כל אני מסכים ואני מברך - - -

אבשלום וילן: ושנה קודם לכן הפחתת בסדר גודל הזה נקודות זיכוי, שעשיתם מחטף בין הממשלות בדיוק באותו סכום.

אבשלום וילן: עכשיו זה בבג"ץ.

אבשלום וילן: הורידו ולקחו מצד שני.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה עכשיו.

<אורי שיינין: נקודות זיכוי זה מהשכר של העובד.

<אורי שיינין: זה לא.

אבשלום וילן: סליחה?

אבשלום וילן: המעסיק משלם אותן כי העובד בא קודם בהסכם.

אבשלום וילן: חברה, אל תיתממו.

אבשלום וילן: עשיתם דבר לא יפה, לא הגון.

דוד אמסלם: לא הבנתי, הם ביטלו מכאן את זה והורידו מפה?

אבשלום וילן: כן, כן.

דוד אמסלם: זאת אומרת מבחינתך נשארה אותה עלות?

אבשלום וילן: כן, בוודאי.

דוד אמסלם: מה אתה אומר על זה?

<אורי שיינין: נקודות זיכוי - - -

דוד אמסלם: לא, לא, עזוב נקודות זיכוי.

דוד אמסלם: אם הוא אומר - - -

<אורי שיינין: אני מתייחס למה שהוא אומר.

דוד אמסלם: לא, מבחינתו, עזוב את התהליך ואיך תקרא לזה.

דוד אמסלם: הסכום הוא אותו סכום.

<אורי שיינין: אני לא יודע.

<אורי שיינין: גם אם הפרשנות שלו נכונה ואני לא חושב שהיא נכונה, בטח לא באופן מלא, גם אם היא נכונה, בסופו של דבר בוצע פה צעד שביטל 75% מהעלות העודפת על פני העלות של עובד ישראלי, העלות המינימאלית.

<אורי שיינין: כשאני מזכיר שעל עלות של עובד זר משלמים פחות לביטוח לאומי.

<אורי שיינין: אמנם יש לו ביטוחים רפואיים פרטיים שהוא צריך לשלם, אבל יש טרייד אוף שהוא מאד ברור.

<אורי שיינין: אז לבוא ולומר רגע אחרי שעשינו את זה, לא, 75% מזה זה לא מספיק, אנחנו חייבים 100% - - -

דוד אמסלם: לא, הוא אומר משהו אחר.

<אורי שיינין: אני אומר בוא נראה, יכול להיות ש - - -

דוד אמסלם: אני לא נכנסתי עוד למה שהוא אומר.

<אורי שיינין: כבוד יושב הראש, אם מחר בבוקר יגיעו 10,000 עובדים ישראלים - - -

דוד אמסלם: אבל אני שואל, אם הוא אומר - - -

<אורי שיינין: האם אנחנו נגיד רגע, אולי טעינו?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אני אסביר כזה דבר.

איתן ברושי: שנגיע לרגע הזה.

דוד אמסלם: אני אגיד שני דברים.

<אורי שיינין: צריך לבחון.

<אורי שיינין: אנחנו רק חודשיים אחרי.

דוד אמסלם: אין בעיה, אבל אני רוצה להגיד שני דברים.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של העובדים כבר דיברנו, אני לא רוצה ללכת אחורה, בגלל שאני באמת מאמין שרוב העובדים בחקלאות, הישראלים לא רוצים לעבוד בחקלאות.

דוד אמסלם: אפשר להמשיך ולהגיד את הסטטיסטיקות שלך ומה שאתה לא רוצה, אבל רוב הישראלים בעבודות החקלאות וגם שם יש מדרג.

דוד אמסלם: אני מדבר במדרג הכי נמוך של העבודות, הישראלים לא רוצים לעבוד שם.

דוד אמסלם: ויש ישראלים שעובדים שם.

דוד אמסלם: עכשיו תגיד לי שיש ארבעה בצפת ושלושה בדימונה?

דוד אמסלם: אתה צודק.

דוד אמסלם: אבל אי אפשר לבנות ענף על הדבר הזה.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: פעם שנייה לגבי קודם כל הורדת העלויות שאתה אומר, לגבי הנושא של מס המעסיקים, שאפו.

דוד אמסלם: אבל מה הם אומרים?

דוד אמסלם: פעם ראשונה שאני שומע.

דוד אמסלם: שכמו המערכון של הגשש, ההוא אומר לו שים לי פה 50 שקלים בגלל הטיפול ותיקח 30 שקלים מפה שאנחנו משפחה.

דוד אמסלם: אם הוא אומר שאתה בעצם ביטלת לו מכאן, הרי בסוף הוא רוצה את העלות האמיתית.

דוד אמסלם: מה זה משנה לו איך תקרא לזה?

דוד אמסלם: אז הוא אומר אתה ביטלת לי פה מס, זה נכון, אבל אתה הוספת לי כאן את נקודות הזיכוי.

דוד אמסלם: זאת אומרת מפה העלית ופה הורדת, פחות או יותר באותו סכום, אז מה הועילו חכמים?

<אורי שיינין: א' זה קרה שנתיים לפני, לא עשו את זה - - -

אבשלום וילן: שנה לפני.

דוד אמסלם: אם אתה מוסיף מבחינתו - - -

אבשלום וילן: מ-1 בינואר 2014 זה התחיל.

<קריאה: 2015.

דוד אמסלם: אתה מבחינתו הוספת למונה ולמכנה את אותו - - -

<אורי שיינין: אני רק אגיד שבאינטרס של ההתאחדות לחקלאים, שעתרו כנגד הצעד הזה בבג"ץ, אני לא שמעתי את הטיעון שזה היה על חשבון המעסיקים.

<אורי שיינין: פה הם פתאום אומרים שזה על חשבון המעסיקים.

<אורי שיינין: אולי כדאי שהם יעדכנו גם את בג"ץ.

דוד אמסלם: לא, מה שהוא אומר - - -

אבשלום וילן: זה לא - - -

דוד אמסלם: זה מפריע לי.

דוד אמסלם: מה שהם אומרים - - -

מיקי לוי: מה שעלינו עלינו.

דוד אמסלם: שנייה, מיקי.

דוד אמסלם: מה שאומרים אבו וילן ודובי, הם אומרים תשמע, בסוף העובד הזר הוא בעל הסכם פיקס, לא משנה לו איך תקרא לו.

דוד אמסלם: זה נשמע לי הגיוני, התאילנדי נכנס על הסעיפים ואומר תן לי החזקת רכב, תן לי ביגוד?

דוד אמסלם: הוא שואל בסוף – תגיד, כמה אני מקבל?

דוד אמסלם: איך תקרא לזה, מה זה משנה לי?

דוד אמסלם: אז הוא מקבל נגיד 5,000 שקלים.

דוד אמסלם: אז אם אתה הורדת לו 1,000 שקלים ממס המעסיקים ואתה ביטלת לו את נקודות הזיכוי של אותו עובד והורדת את העובד ל-4,000 שקלים שעכשיו הוא צריך להוסיף לו עוד 1,000 שקלים, אז אתה מבין הישראבלוף?

<אורי שיינין: לא, זה לא.

דוד אמסלם: כשהנחת העבודה שזה הסכומים והוא צודק.

<אורי שיינין: אז אני אענה.

<אורי שיינין: קודם כל זה קרה, כמו שאבו אמר, זה קרה בשנת 2014, וזה מה ששר האוצר - - -

<קריאה: 2015.

<אורי שיינין: זה קרה בשנת 2014.

דוד אמסלם: מה זה משנה מתי קיבלו החלטה?

דוד אמסלם: מתי זה התחיל?

<אברהם דניאל: ב-1.1.2015.

<אורי שיינין: בסדר, כי אתה מדבר על שתי החלטות שמתקבלות במרווחי זמן של מעל שנה וחצי ובאים ואומרים עשית לי כאן ישראבלוף.

<אורי שיינין: אף אחד לא עשה ישראבלוף.

<אורי שיינין: הייתה החלטה אחת שהתקבלה, הייתה החלטה אחרת שהתקבלה שנה וחצי אחרי.

דוד אמסלם: אתה אומר הכנסנו את העז בשנת 2015, הוצאנו אותה בשנת 2016.

<אורי שיינין: לא.

<אורי שיינין: לבוא ולומר שמישהו כאן רימה מישהו?

<אורי שיינין: באמת.

דוד אמסלם: לא, לא.

אבשלום וילן: ניצלו את פסק הזמן של הממשלות.

אבשלום וילן: החתימו את שר האוצר.

<אורי שיינין: עכשיו דבר שני, לגופו של עניין.

<אורי שיינין: מעלים פה החקלאים טענה שהם לא העלו בעתירה שלהם לבג"ץ.

<אורי שיינין: הם באים ואומרים שבעצם יש הסכמי שכר נטו ולכן כל העלות נופלת על המעסיקים.

<אורי שיינין: בעתירה שלהם לבג"ץ אין זכר לאמירה הזאת.

<אורי שיינין: להיפך.

<אורי שיינין: הם אומרים שכל העלות היא על העובדים.

<אורי שיינין: אז אני לא יודע למי להאמין, למה שהם אומרים לבג"ץ או למה שהם אומרים לך.

דוד אמסלם: שנייה, חברה, לא להפריע.

אבשלום וילן: אמרנו בבג"ץ דבר הרבה יותר חמור, שאתם - - -

דוד אמסלם: רק שנייה אבו.

אבשלום וילן: ב - - - -

דוד אמסלם: אבו, תירגע ואל תתפרץ בדיון, גם אם אתה כועס וגם אם אתה חושב שיש לך משהו לומר.

אבשלום וילן: זה זכויות עבר.

דוד אמסלם: עזוב, אין זכויות עבר עכשיו, תמתין.

דוד אמסלם: אני שואל אותך שאלה.

דוד אמסלם: תכנס לראש של התאילנדי.

דוד אמסלם: נראה לך שהוא בא על הבסיס הזה או מה הוא מקבל?

<אורי שיינין: אז אני אגיד.

<אורי שיינין: תאילנדים, הנושא הזה עבר הסדרה על פני שנים ואחד הדברים שמיוחד לתאילנדי לעומת ישראלי זה שחייבים בחוק, אתה חייב לתת לו חוזה פורמאלי שרשות האוכלוסין באה ואומרת לך איך החוזה כתוב, והחוזה מוגדר כשכר ברוטו והם אומרים שמעבר לשכר הברוטו יחולו ניכויים שיתכן שישתנו.

<אורי שיינין: יחולו הוראות מס שיתן שישתנו.

<אורי שיינין: הכל כתוב בחוזה.

<אורי שיינין: אז יכול להיות שמישהו סגר איתו, אבל - - -

דוד אמסלם: טוב, אתה נכנס איתי לזה, הבנתי, הבנתי.

דוד אמסלם: אתה מבין מה קורה פה?

דוד אמסלם: אתה מתעסק בפורמליסט יקה ומזה יוצאת התמונה מעוותת.

דוד אמסלם: בגלל שאם אתה אומר לי שהחוזה של התאילנדי ואתה נכנס לזה, והרי התאילנדי הוא תאילנדי.

דוד אמסלם: אני לא יודע אם הוא יודע לקרוא את החוזה בכלל.

דוד אמסלם: מה שהוא מבקש - - -

<אורי שיינין: החוזה בתאילנדית.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: אני לא יודע אם הוא יודע לקרוא תאילנדית בכלל.

דוד אמסלם: עכשיו הוא בא, בסוף שורה אחרונה כמו שאני שואל – אני בא לעבודה אני שומע עזוב, עזוב, עזוב, כמה אני מקבל ביד?

דוד אמסלם: מה יוצא לי?

דוד אמסלם: תכלס יהיו 200 סעיפים, מה זה משנה לי?

דוד אמסלם: ביד מה אני מקבל.

דוד אמסלם: אז הרבה פעמים בממשלה, כולל אפילו תפתח תלושי שכר של עובדי מדינה, תראה.

דוד אמסלם: מביאים להם 7,000 סעיפים, הוא לא יודע אפילו לקרוא את התלוש שלו.

דוד אמסלם: הוא רק שואל בסוף למה אני מקבל 5,000 שקלים וזה מה שמעניין אותו.

דוד אמסלם: שורה אחרונה בבנק.

דוד אמסלם: אז לכן אני מניח שהתאילנדי מעניין אותו שורה בחשבון, אחרת הוא לא יוצא מתאילנד.

דוד אמסלם: הוא לא מספר לאשתו שם אני הולך לישראל, אני מקבל החזקת רכב, אני מקבל זה, אני מקבל מעילים.

דוד אמסלם: היא שואלת אותו אבל בסוף כמה כסף אנחנו מקבלים?

דוד אמסלם: זו השאלה המעניינת.

דוד אמסלם: אז זה ההיגיון שלך.

דוד אמסלם: אתה צריך להבין את זה.

דוד אמסלם: אני לא צריך את החוזה שלו.

דוד אמסלם: אז הוא אמרו לו תעשה חוזה, הוא עושה חוזה.

דוד אמסלם: אמרו לו תעשה הסכם בילטראלי, הוא עושה הסכם בילטראלי.

דוד אמסלם: עושה עוד ניירות, עושה עוד ניירות.

דוד אמסלם: בדרך עוד מישהו קוטף על זה קופה, אין בעיה.

דוד אמסלם: אבל בסוף התאילנדי, ואני מדבר כרגע אם צריך עורך דין לעשות עבודה.

דוד אמסלם: זה לא חשוב, גם על זה מישהו צריך לשלם לו.

דוד אמסלם: אבל התאילנדי בסוף מקבל את הסכום.

דוד אמסלם: עכשיו, אם הוא אומר לך, ואני מתחבר עכשיו למה שהם אומרים.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה לא משנה בשנים.

<אורי שיינין: שיגיד את זה - - - -

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: הוא גם לא צריך להגיד, הוא לא בית משפט פה.

איתן ברושי: מנהלים את המדינה על חקירות?

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: אנחנו לא פה בבית משפט – למה לא אמר, למה כן אמר.

דוד אמסלם: לא אמר.

דוד אמסלם: אז הכנסתם לו עז בשנת 2015, הוצאתם אותה בשנת 2016.

דוד אמסלם: יכול להיות.

דוד אמסלם: יכול להיות שבא שר האוצר הזה, שהוא באמת בן אדם רגיש.

דוד אמסלם: הוא חבר שלי הרבה שנים וראה ואמר רק שנייה.

דוד אמסלם: באמת העלו את זה בשנת 2015, אתה יודע מה, בוא נוציא להם את זה.

דוד אמסלם: אז הוא עשה טרייד אוף כזה, אמר יאללה.

דוד אמסלם: אבל זה ברור לך שמבחינתם הם לא חיים על בסיס שנה.

דוד אמסלם: יש להם רצף.

דוד אמסלם: אז אם עשו להם עוול בשנה מסוימת ותיקנו את זה השנה, מבחינתנו הם פיטים.

דוד אמסלם: הוספת במונה ובמכנה אותו סכום, נשאר אותו דבר.

דוד אמסלם: לכן אני בא כרגע לנושא של האגרות.

דוד אמסלם: 2,000 שקלים – איך קבעו 2,000 שקלים?

דוד אמסלם: למה לא 1,500 שקלים?

<אורי שיינין: למה לא גם 5,000?

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: זאת השאלה.

<אורי שיינין: באופן עקרוני, כשזה הגיע לכנסת, זה הגיע לסכומים יותר גבוהים בהצעות הממשלה שקבעו את האגרות ובמהלך הדיונים בכנסת, גם נציגי החקלאים, נדון גובה האגרות.

דוד אמסלם: אני ביקשתי דרך אגב שתעשו דיון בנושא.

דוד אמסלם: עשיתם דיון בנושא?

<אורי שיינין: כן.

<אורי שיינין: כתבתי לך את עמדתנו בנושא.

דוד אמסלם: ו-?

<אורי שיינין: אנחנו לטעמנו, כמו שכתבתי לך שם, עלות ההעסקה היום, אחרי ביטול היטל המעסיקים, די דומה לעלות ההעסקה של ישראלים.

<אורי שיינין: בסדר, יש דברים שייחודיים לישראלים שלא מתקיימים בעובדים זרים ויש דברים שייחודיים לעובדים זרים ואני לא נכנס פה להיבטים.

<אורי שיינין: יש פה עוד היבטים אחרים שאפשר לפתוח, אבל זה לא ואנחנו גם עוד מעט מסיימים את הדיון.

דוד אמסלם: אל תדאג, אני אאריך אותו אם צריך.

דוד אמסלם: תשאיר לי את זה.

<אורי שיינין: אז אני פה לרשותך.

<אורי שיינין: בעלות ההעסקה בפועל קיים פער של 1,200 שקלים בממוצע בין העסקת עובד ישראלי לעובד זר.

דוד אמסלם: לטובת מי?

<אורי שיינין: לטובת העובד הזר, הוא יותר זול.

<אברהם דניאל: הוא יותר יקר.

<אברהם דניאל: אתה לא יודע חשבון.

דוד אמסלם: חברה.

דוד אמסלם: הוא יודע חשבון.

דוד אמסלם: בטוח.

<אברהם דניאל: הוא יודע חשבון, כן, איך לדפוק אותנו.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: חשבון הוא יודע.

דוד אמסלם: בבקשה אורי.

<אורי שיינין: זה לא.

<אורי שיינין: אפשר לנהל דיון, אבל כאילו לבוא ולקבל אמירות כמו איך לדפוק אותנו ואיך זה.

דוד אמסלם: עזוב.

<אורי שיינין: לא, אני מבקש - - -

דוד אמסלם: אורי, אורי - - -

<אורי שיינין: אדוני יושב הראש, אני לא יכול להגיד.

<אורי שיינין: אתה פה מנהל את הדיון.

דוד אמסלם: אורי, תקשיב, קודם כל אני רוצה להגיד לך משהו לגבי הדיון.

דוד אמסלם: אנחנו כאן, קח את זה נכון.

דוד אמסלם: הבן אדם מדבר ממר ליבו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם אני לא עושה את הדיון, אין לו עם מי לדבר.

דוד אמסלם: אין לו עם מי לדבר.

דוד אמסלם: אתה לא נמצא, אז הוא כבר חושב על הדיון הזה הרבה חודשים והוא רוצה לדבר איתך.

<אורי שיינין: תאמין לי שאנחנו מדברים.

דוד אמסלם: אז עכשיו אנחנו כרגע לא נמצאים בנימוסים והליכות.

דוד אמסלם: עזוב, עזבו, הוא זרק איזו מילה פה שם, עזוב.

דוד אמסלם: תטשטש.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

דוד אמסלם: הוא לא פגע בך ברמות כאלה ש - - -

איתן ברושי: אתה כבר שמעת דברים יותר קשים.

דוד אמסלם: מזעזע.

דוד אמסלם: באוצר אני שמעתי שאתם לפעמים מדברים אליהם אחרת, לא אתה באופן, אני שמעתי התבטאויות, אבל אני אומר עזוב את זה.

דוד אמסלם: אתה אומר שהעובד הזר יותר זול מהישראלי ב-1,200 שקלים?

<אסף לוי: בממוצע.

<קריאה: במה הוא יותר זול?

<אורי שיינין: עובד ישראלי שבא לעבוד בחקלאות אומר בשכר מינימום אני לא מוכן לעבוד, למה?

<אורי שיינין: כי בשכר מינימום אני אעבוד בקניון, אני אמכור חולצות.

<אורי שיינין: כדי לעבוד ברפת הוא ידרוש שכר של 30 שקלים לצורך העניין, ואז תתפסו אותי עכשיו על זה.

<אורי שיינין: בממוצע עובד ישראלי עולה 1,200 שקלים יותר מעובד זר.

דוד אמסלם: הוא אמור לעלות.

<אורי שיינין: הוא אמור לעלות מה?

<אורי שיינין: כל הרעיון של ייקור עלות ההעסקה זה כדי לבוא ולומר לחקלאים בסדר, אני נותן לך פה הטבה שחוץ מבענף הבניין והסיעוד אלה כל יתר המעסיקים במשק, אבל בגלל זה אל תבוא ותפגע-, בוא נקטין את הפגיעה בעובדים הישראלים שנשארים, שזה מה שאני אמרתי איזונים ובלמים.

<אורי שיינין: בוצע פה צעד דרמטי - - -

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: אני לא הבנתי.

דוד אמסלם: אתה אומר שיש שכר מינימום שהעובד הישראלי לא בא בשכר המינימום.

<אורי שיינין: עובד ישראלי בענף החקלאות הוא בממוצע מעל שכר המינימום.

דוד אמסלם: ומי משלם לו את הפער?

<אורי שיינין: המעסיק, החקלאי, מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: אבל הוא אומר לך אני לא משלם לו.

<אורי שיינין: אז מה, אז נתוני ביטוח לאומי זה בלוף?

דוד אמסלם: לא, אבל הסברתי.

דוד אמסלם: אתה עושה את הממוצע.

דוד אמסלם: תראה מה קורה לי פה.

דוד אמסלם: אתה עושה את הממוצע של הבריכה, זה הבעיה שלי פה.

דוד אמסלם: כשאתה בסוף מגיע למסקנה שבן אדם טבע בבריכה שהממוצע שלה הוא 60 ס"מ.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: כי יש פה 10 ס"מ, מהצד השני יש 2 מטרים, אז הוא טבע כנראה בממוצע, הוא טבע ב-60 ס"מ.

<אורי שיינין: אני מסכים, אבל - - -

דוד אמסלם: לכן זה מה שמרגיז אותם וזה מה שמרגיז אותי בדיון.

דוד אמסלם: אתה בא לי עם הגרפים, עם הנתונים, אבל אני אומר לך תקשיב, שמע את הקליינט.

דוד אמסלם: שמע מה הוא צריך.

דוד אמסלם: אל תילחם בו.

<אורי שיינין: אני לא נלחם.

דוד אמסלם: אל תנסה להסביר לו מה הוא צריך ואל תנסה להסביר לו שהאנשים הישראלים באים לעבודה, הם לא באים לעבודה.

<אורי שיינין: אני חוזר ואומר, בסוף בוצע צעד דרמטי, הייתה הפחתה של 75% בייקור של עלות ההעסקה של עובד זר אל מול עובד ישראלי.

<אורי שיינין: לבוא ולומר - - -

דוד אמסלם: אבל דיברנו על זה.

<אורי שיינין: לא, עזוב.

<אורי שיינין: גם עם נקודות הזיכוי, גם אם מה שאבו וילן אומר פה הוא נכון, אמת לאמיתה, מה שלא נאמר בבג"ץ, אבל גם אם זה נכון, עדיין יש כאן פער של 75% שצומצם.

<אורי שיינין: אי אפשר להתעלם מזה.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

<אורי שיינין: בוטל מס המעסיקים, יש אגרות.

<אורי שיינין: זה מה שנשאר.

דוד אמסלם: לא, צומצם מס המעסיקים ובוטלו נקודות הזיכוי.

דוד אמסלם: בשקלים זה אותו דבר פחות או יותר?

<קריאה: כן, כן.

<אורי שיינין: לא, זה יותר.

דוד אמסלם: אז לא הבנתי איזה - - - על הדבר זה, עוד הפעם.

דוד אמסלם: אם אתה הורדת ממנו מכאן 20 שקלים והוספת לו 20 שקלים פה, אז איך אתה כל הזמן מדבר על זה שהורדת לו?

דוד אמסלם: בוא תסביר לי.

<אורי שיינין: אני לא מקבל - - -

דוד אמסלם: מה?

<אורי שיינין: א' היה לו גם את זה וגם את זה.

<אורי שיינין: אז גם אם אתה אומר לא בוטל - - -

דוד אמסלם: אבל אנחנו דיברנו על זה.

דוד אמסלם: הכניסו לו עז בשנת 2015, שלדעתי זה ברשעות, ומישהו בא והוציא את זה בשנת 2016.

דוד אמסלם: מבחינתנו זה נשאר פחות או יותר אותו דבר.

דוד אמסלם: אז הייתה שנה אחת, שנה קשה מאד שהוא קיבל באמת את כל מכות מצרים.

דוד אמסלם: אז אני עכשיו בא לעניין.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, האם אתם עשיתם דיון אצלכם, כמו שביקשתי, שקראתם לחקלאים למשרד?

דוד אמסלם: להתאחדויות החקלאים?

דוד אמסלם: קראתם למשרד החקלאות?

דוד אמסלם: למשרד הכלכלה ודנתם על הנושא ואמרתם בואו נתחיל להוריד גם את יוקר המחייה, בוא נאפשר להם באמת לחיות קצת יותר טוב, בסך הכל הם במשבר, ובואו נלך בכיוונים החיוביים.

<אורי שיינין: אני חושב ששר האוצר הלך לכיוונים החיוביים ואני חושב שבכל הכבוד, הוועדה, במקום לבוא ולומר בוצע פה צעד דרמטי שלא בוצע עשור, לבוא ולומר תראו, נשאר עוד סעיף קטן שבו עדיין לא טיפלנו, כשמתעלמים מכל השאר.

<אורי שיינין: אני חושב ששר האוצר כן עשה פה צעד דרמטי, שגם החקלאים מברכים עליו.

<אורי שיינין: אני חושב שזה מה שצריך - - -

דוד אמסלם: קודם כל אמרתי, אני מברך את שר האוצר.

<אורי שיינין: לא, בסדר - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אתה עושה - - -

<אמיר שניידר: ואיך מה מעסיקים נוצר, אמרת להם?

<אמיר שניידר: איך הוא נוצר מלכתחילה?

דוד אמסלם: אורי, עזוב.

דוד אמסלם: אתה חוזר על המנטרה כאילו אתה עכשיו במערכת בחירות ואתה הפוליטיקאי.

דוד אמסלם: אני אומר בגדול לשר האוצר שאפו על זה שהוריד את זה.

דוד אמסלם: אנחנו רואים רצף שלטוני, אני לא בקטע האישי.

דוד אמסלם: אני גם לא תוקף אף שר אוצר אחר ולא ממשלה אחרת.

דוד אמסלם: דרך אגב זאת הממשלה שלי.

דוד אמסלם: זה ראש הממשלה שלי, אני אומר את זה.

דוד אמסלם: אבל אם העמיסו על החקלאים במשאית בשנת 2015 מטלה שלא הייתה מגיעה להם ובא היום שר האוצר והוריד להם את המטלה, אני שמח.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: אבל מבחינתם בתהליך, על רצף השנים, נשארו אותו דבר.

דוד אמסלם: אז אתה אומר לי שאנחנו צריכים להודות?

דוד אמסלם: בוודאי שאני מודה לאיש הספציפי הזה שהוא הוריד את זה, אבל אני לא מודה לשלטון הרציף שעשה את זה בכלל.

דוד אמסלם: בבקשה, ברושי.

איתן ברושי: אני מודה ליושב הראש ורציתי להגיד, תיארת מקודם את הדברים כך, שחשבתי בליבי, דודי, כמי שלא בא מהחקלאות, שלאוצר לא היו מקבלים אותך עם התפיסות שהצגת וההבנות.

איתן ברושי: אבל נחזור לעניין.

איתן ברושי: אני יוצא מפה לדיון על יבוא טונה.

דוד אמסלם: יבוא?

איתן ברושי: יבוא טונה.

דוד אמסלם: זה יבוא על חשבון ישראלים?

מיקי לוי: אנחנו רוצים לדבר, כי יש לנו - - -

איתן ברושי: רגע, אני יזמתי את הדיון הזה כי הולכים לסגור את מפעלים ואני לא רוצה להאריך, אבל ביקשתי דקה להתנצל שאני יוצא ולומר משפט גם לחברי באוצר.

איתן ברושי: תראו, בכל העולם מעסיקים עובדים זרים בחקלאות.

איתן ברושי: החקלאות בכל העולם נעזרת בהיקף גדול של עובדים, החקלאות הכי מתקדמת בעולם.

איתן ברושי: בין היתר משום שחקלאות שמתחרה בשווקים בעולם לא יכולה לשלם שכר גבוה ולא יכולה לשלם עלויות גבוהות.

איתן ברושי: גם בישראל, אדוני יושב הראש, הבעיה היא לא רק מה מקבל התאילנדי או מה המדינה ללוקחת שלא בצדק, אלא מאיפה החקלאי יכול להביא.

איתן ברושי: תראו, בסיעוד ובשיקום ובעוד מקומות, מעלים את העלויות.

איתן ברושי: אולי במידה רבה גם עלות הדיור לא ירדה, פקידי האוצר, אולי גם בגלל זה.

איתן ברושי: אבל בחקלאות לא ניתן להעלות את מחיר המוצר.

איתן ברושי: א' אתם תוקפים אותנו על יוקר המחייה עד כדי ייבוא פרוע, ב', החקלאי לא מתפרנס.

איתן ברושי: הוא בקושי חי מעבודתו ולא רק בגלל העובדים, אבל גם בגלל העובדים.

איתן ברושי: לכן אי אפשר, אדוני יושב הראש, להטיל על החקלאי עוד עלויות ולמכור את התוצרת במחירי הפסד.

דוד אמסלם: זה הבנתי.

דוד אמסלם: אתה לא מחזק אותי.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אני רוצה לחזק אותך ולומר לסיכומו של דבר, השאלה היא לא רק, ולא הזכירו פה עוד מיסים, עלויות הקיום וכו'.

איתן ברושי: חקלאות ישראל בסכנה גדולה.

איתן ברושי: רוח רעה מנשבת בכל מקום וגם בפרוזדורי האוצר וגם בחקלאות.

איתן ברושי: אם לא יבינו שהעסק הזה בסימן שאלה, לא יידעו לתת תשובה על כל נקודה בנפרד.

איתן ברושי: יש כאן עניין עקרוני שבכל העולם עובדים עובדים זרים בחקלאות בעבודה זולה.

איתן ברושי: אי אפשר להתעשר מחקלאות וזה לא מפתיע שלא רוצים לעבוד בחקלאות בשכר מינימום או פחות מה.

איתן ברושי: ומצד שני, מאיפה החקלאי ייקח את העלויות האלה?

איתן ברושי: עוד לא אמרו פה כמה עולה לחקלאי לטפל בעובד זר.

איתן ברושי: שעות העבודה שלו הן אין סופיות עם הבירוקרטיה.

איתן ברושי: לכן צריך לראות בעובדים זרים כמו, בלי לפגוע באף אחד, כמו חלק מאמצעי הייצור.

איתן ברושי: ולכן הגישה צריכה להשתנות.

איתן ברושי: לא מה זה מביא למדינה, אלא מה התנאי לקיום החקלאות והחקלאים.

איתן ברושי: אני מתנצל.

איתן ברושי: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: ברשותך, אני רוצה עוד פעם לחזור אליך, אורי, בשתי שאלות שמעניינות אותי.

דוד אמסלם: בתחשיב כשאתה משווה בין החקלאי הישראלי, האם אתה לוקח בחשבון גם את העלויות הנוספות מעבר לשכר?

דוד אמסלם: למשל דיור?

דוד אמסלם: חופשות מיוחדות?

<אורי שיינין: מה זה חופשות מיוחדות?

דוד אמסלם: לעובד הזר, הרי הוא מגיע לארץ, אתה צריך לאפשר לו, יש לו תנאים של עובד זר.

דוד אמסלם: הרי הוא התנתק ממקום מחייתו הרגיל, אז אני מניח שאתה צריך.

דוד אמסלם: הוא לא בא לכאן ומתחיל לשכור דירה בעיר ובא.

דוד אמסלם: אני מדבר לפחות בממשקים החקלאים.

דוד אמסלם: שוב, אני צריך לתת לו איזה שהם - - -

<אורי שיינין: התשובה היא כן.

<אורי שיינין: אני אגיד שבתחשיב שעשינו - - -

דוד אמסלם: תשלח לי את התחשיב.

<אורי שיינין: גם עשינו הנחה שמרנית לגבי הפרשות הסוציאליות - - -

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אז אני מציע בוא תשלח לי - - -

<אורי שיינין: הנחנו שכולם משלמים הפרשות סוציאליות, שזה לדוגמא מה ש - - -

דוד אמסלם: אז אני מבקש שתשלח לי.

דוד אמסלם: תוך שבוע יספיק לך?

דוד אמסלם: תשלח לי בדיוק את התחשיב שאתה משווה בין העלויות של העובד הזר ובין העלויות של העובד הישראלי.

דוד אמסלם: ואז אני אשב עם החקלאים, אני אקבע עם דובי - - -

אבשלום וילן: אנחנו נשלח לך.

דוד אמסלם: תשלח לי אתה.

אבשלום וילן: ואתה תראי את תחשיבי האמת - - -

דוד אמסלם: אבל אני הסברתי, אני רוצה לבדוק את הבסיס שלו.

דוד אמסלם: אני אשב אתכם.

דוד אמסלם: במקום שהוא יישב אתכם אז אני אעשה את זה.

דוד אמסלם: הוא ישלח לי, אני אשב אתכם ואחרי זה אני אעיר לו.

דוד אמסלם: זה אחד.

דוד אמסלם: לגבי הנושא השני, כמה הכנסות יש למדינה מהאגרות האלה?

דוד אמסלם: כי בסוף אני מבין שאתם באים לא מזווית הכסף.

דוד אמסלם: אנחנו באים מזווית האבטלה.

דוד אמסלם: אבל בסוף נכנס כמה פונטים, כמה נכנס?

<אורי שיינין: נכון.

<אורי שיינין: אני לא בדקתי את הנתונים בפועל.

<אורי שיינין: אני יכול לעשות טבלה - - -

אבשלום וילן: 50 מיליון שקלים רק האגרות.

דוד אמסלם: לא, לא, רק שנייה.

<אורי שיינין: אני יכול לעשות אומדן פשוט פה בוועדה.

<אורי שיינין: יש לנו בערך 22,000 עובדים.

דוד אמסלם: לא, עזוב, תשלח לי.

<אורי שיינין: לא, אני אומר את זה - - -

דוד אמסלם: שלח לי אורי.

דוד אמסלם: זה באזור ה-35 מיליון שקלים.

<אורי שיינין: אני חושב, אבל אני לא בטוח.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה לשאול אותך שאלה, אורי.

דוד אמסלם: אם לשיטתך, הרי זה ברור שאנחנו רוצים להילחם ביוקר המחיה.

דוד אמסלם: ברור שהאגרות, לפי מה שהצגת, ואני מבין את ההיגיון, לא באו מזווית הכסף.

דוד אמסלם: לא באים לעשות עליהם עוד מס, אלא מהזווית של הישראלים.

<אורי שיינין: גם וגם, וגם זה שיש בסוף, להעסקת עובדים זרים יש גם השלכות חיצוניות.

<אורי שיינין: זאת אומרת לכן גם מעבר להיטל נקבעת גם אגרה.

<אורי שיינין: זאת אומרת השימוש בכלי האגרה היה בגלל העלויות החיצוניות הייחודיות שיש להעסקת עובדים זרים.

דוד אמסלם: הבנתי, הבנתי.

דוד אמסלם: שאתה לא בא מהזווית של ה - - -

<אורי שיינין: לא, אני אומר אגרה, למה בחרת בסוף, מראש, למה לא אמרו בואו נשים את הכל בהיטל.

<אורי שיינין: למה שמו חלק באגרה?

<אורי שיינין: הרציונאל היה, האמירה שבעצם להעסקת עובדים זרים למדינה יש בעצם את מינהל שירות למעסיקים, יש לך יחידות אכיפה - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: המדינה רוצה לממן את השירות הזה.

<אורי שיינין: עכשיו, זה לא אחד לאחד, אבל יש השלכות חיצוניות - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אוקיי, אז אני שואל, אם אנחנו באים מהזווית בעיקר של מה שאמרתי, שהם לא יתחרו בעובדים הישראלים שאנחנו חושבים שהם יהיו מועסקים, ובוא נניח שרק השירות הזה של החקלאים עלה לנו 30 מיליון שקלים, אני מניח שיש כמה פקידים, תנקו כמה פקידים שעוסקים בהם אז קח שני מיליון שקלים, שים בצד.

דוד אמסלם: אז הרווחתם בנטו 28 מליון שקלים או 25 מיליון שקלים, לא חשוב.

דוד אמסלם: אני אעשה לך את התחשיבים עוד מעט.

דוד אמסלם: אם אתה תגיד לי גם כמה כוח אדם מועסק שם, אז אני אספר לך גם כמה זה עולה נטו.

דוד אמסלם: כמה המדינה מכניסה נטו.

דוד אמסלם: אבל אני שואל שאלה ברעיון, עזוב אותי כרגע בזה.

דוד אמסלם: אל תיקח אותי לפחיות.

דוד אמסלם: נישאר במיין סטרים.

דוד אמסלם: אז למה אתה לא חושב שכדאי, נניח, לשיטתך, ואני אלך עם האגרות, אז למה לא נמצא איזו שהיא דרך הגיונית להחזיר להם את זה בדלת האחורית, בנושא אחר לגמרי, שקשור לחקלאים, ככה שזה יהיה מן משק סגור ולא יושפע על נושא שוק העבודה?

דוד אמסלם: שתיתן לו סובסידיה או תיתן לו את זה כהחזר בצורה אחרת.

דוד אמסלם: לא יודע, אולי בדלקים, אולי במשהו אחר.

אבשלום וילן: שיעלה את ההשתתפות ב - - -

דוד אמסלם: לא משנה.

דוד אמסלם: אם תיתן לי חצי שעה איתם - - -

אבשלום וילן: שיעלה ל-70-80%.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני אמצא גם את הדרך איך בעצם גם לגרום לזה שהם ישלמו לכאורה את ההיטל כדי שלא ישתלם והעובד הישראלי יבוא, וגם בעצם להוריד את העלות באותו מחיר במקום אחר, כדי שעלות המוצר גם תהיה - - -

<אורי שיינין: תן לי.

<אורי שיינין: אני אנסה רגע להסביר, תגיד לי אם הבנתי.

<אורי שיינין: אתה בעצם בא ואומר תשמע, הבנתי, אתה רוצה לייקר את עלות הזר לעומת הישראלי, הבנתי.

<אורי שיינין: תשאיר את הייקור הזה, אבל תן לחקלאים, זאת אומרת את הכסף שאתה גובה מהם, תן להם.

<אורי שיינין: נגיד לצורך העניין, תן להם אפילו לעידוד תעסוקת ישראלים.

דוד אמסלם: יכול להיות, כן.

<אורי שיינין: אוקיי, תן לנו לחשוב על זה.

דוד אמסלם: אני אומר, בגדול בדיוק כמו שעשיתם, איך אמרת?

דוד אמסלם: שנייה, אני אתן לך לדבר לפני שאנחנו הולכים.

<קריאה: אני חייבת.

<אורי שיינין: אני אבדוק את זה ואחזור לוועדה עם תשובה.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: דובי.

<דובי אמיתי: אדוני יושב הראש, אני מבקש להבהיר כמה דברים, שאדוני יושב הראש, לא בטוח שהמידע הזה הגיע אליו.

<דובי אמיתי: כשדיברנו על נקודות הזיכוי, אז זה עומד ותלוי בבית המשפט.

<דובי אמיתי: גם הגופים החקלאים הגישו עתירה והעתירה היותר מרכזית זה ההסתדרות, כי היא ראתה שיש פה פגיעה בשלילת נקודות הזיכוי של העובדים בחקלאות.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: תשתחרר, אבל תקרא את המכתבים שלי ותבצע אותם.

<אורי שיינין: מה ששלחת קראתי.

<אורי שיינין: גם את העונתיים.

<אורי שיינין: זה נושא שמבחינתי - - -

דוד אמסלם: אמרתי, אני אסכם את זה ואני מבקש הפעם שתקראו את המכתבים ותעשו את מה שאני אומר.

<אורי שיינין: כמו שמורה שואל את התלמידים למה כל השאר לא הגיעו.

דוד אמסלם: קודם כל זה נכון שמרביצים לילד שבא לבית הספר.

דוד אמסלם: זה נכון.

<דובי אמיתי: רגע, אורי, לפני שאתה הולך, רק תקשיב דקה, רק לסיים את המשפט.

<דובי אמיתי: נקודות הזיכוי נשללו לעובדים הזרים בחקלאות, אך לא נשללו מהעובדים הזרים בסיעוד.

<דובי אמיתי: בסיעוד לא ובחקלאות כן.

<דובי אמיתי: מדובר פה על 150 מיליון - - -

דוד אמסלם: אני יודע שיש דיפרנציאציה משמעותית גם במחיר, גם בהיטלים, גם בתנאים בין הסיעוד לחקלאות.

דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע למה.

דוד אמסלם: זה לא הנושא שלי כרגע דובי.

דוד אמסלם: אני רוצה להתעסק בחקלאות.

<דובי אמיתי: הדבר השני, מדובר פה על אגרות של כ-50 מיליון - -

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה לומר עוד משפט לפני כן, בגלל שאורי צריך ללכת לוועדה אחרת.

דוד אמסלם: אורי, לי יש הצעת חוק כאן, שמוכנה, לגבי הנושא של הורדת ההיטלים.

<אורי שיינין: האגרות.

דוד אמסלם: האגרות, סליחה.

דוד אמסלם: אני לא רוצה להתעסק איתן, על בסיס מה שדיברנו עכשיו, בסדר?

<אורי שיינין: לא, העלית משהו - - -

דוד אמסלם: אני לא אתקדם.

מיקי לוי: אני מתנצל, גם אני הולך לדיון לגבי הטונה, שם יש פיצוץ כנראה.

דוד אמסלם: אתה גם הולך לטונה?

דוד אמסלם: אולי כולנו נלך לטונה וזהו?

מיקי לוי: אתה מבין, הולכים לפטר 500 איש בשביל להוריד 20 אגורות לקופסא.

מיקי לוי: אז תיכף נראה את זה.

מיקי לוי: יש היטלים נוספים.

מיקי לוי: אני מתנצל שאני מתפרץ ומפריע.

מיקי לוי: יש היטלים נוספים - - -

דוד אמסלם: קודם תתנצל בפני דובי.

<דובי אמיתי: תרגיש בנוח.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: שהם מתחת לשולחן, ואם אפשר לבקש מהם, כי אני לא מתמצה בכל, אני מודה.

מיקי לוי: למשל גיליתי שפעם בחצי שנה החקלאים עולים מהערבה התיכונה, הוא מניע את האוטו שלו, מבזבז דלק, נוסע כל חצי שנה לחדש את הרישיונות - - -

<קריאה: לא, טופל, טופל.

<קריאה: ממש כבר שנתיים הכל מרחוק.

<קריאה: לא מניעים ולא נוסעים ולא כלום.

<קריאה: טופל.

מיקי לוי: אני שמח.

מיקי לוי: אבל אם יש עוד דברים שאנחנו לא יודעים, אז - - -

<דובי אמיתי: אני רק רוצה להיצמד, ברשותך, לפני שאתה הולך - - -

דוד אמסלם: הטונה קוראת לו, הטונה קוראת למיקי.

<דובי אמיתי: האמת אני גם לא אכלתי ארוחת בוקר, אבל אפשר.

<דובי אמיתי: מה שאני רוצה לומר לך, אדוני יושב הראש, שה-50 מיליון שקלים של האגרות האלה, לא יכולים להגיע להסדר ואנחנו, ככל שהדבר יהיה תלוי בנו, לא נגיע להסכם עם האוצר על חלף במקום אחר.

<דובי אמיתי: האגרות האלה, אין מאחוריהן רציונאל, אין שכל, זה מספר אצבע, הוא פוגע גם בנו החקלאים, הוא פוגע ביוקר המחייה.

<דובי אמיתי: בימים האחרונים אנחנו נפגשים עם אגף התקציבים, יש שם - - -

דוד אמסלם: דובי, יש לי הצעה.

דוד אמסלם: אני זרקתי משהו גולמי.

<דובי אמיתי: שלא ייתן לנו במקום אחר.

דוד אמסלם: תקשיב, נשמה.

<דובי אמיתי: על זה משלמים מס גבוה.

דוד אמסלם: תקשיב לי עכשיו.

דוד אמסלם: בואו קודם כל לעצם העניין שפתחנו איזה שהוא ציר הבנה, זה כבר התקדמנו עוד צעד.

דוד אמסלם: עכשיו, אני חושב שזה יהיה נכון אם תעשו אתם עבודה, שככה זה יבוא לידי ביטוי שאותו חקלאי שמשלם עבור אותו עובד, זה לא איזה חקלאי, שלא יצא מצב שחקלאי א' משלם את העובדים וחקלאי ג', שבכלל לא קשור לעובדים, מקבל את הסובסידיה.

דוד אמסלם: אלא שיש באמת איזו שהיא קורלציה בין הדברים, בדיוק שאותו חקלאי משלם מפה ומקבל את זה חזרה מפה.

דוד אמסלם: נראה לי שאם הם הולכים על הרציונאל הזה, למה לנו לוותר על זה?

דוד אמסלם: זה נשמע לי הגיוני.

דוד אמסלם: הרי מבחינה זו, כמו שאמרתי, זה לא על העובד התאילנדי.

דוד אמסלם: החקלאי בסוף שואל כמה עולה לי.

דוד אמסלם: עזוב אותי איך תקרא לה.

דוד אמסלם: תיקח לי מפה, תוסיף לי מפה, העיקר בנטו מה אני משלם.

<דובי אמיתי: אדוני יושב הראש, אנחנו מבחינתנו הגענו לדד-ליין.

<דובי אמיתי: אנחנו עומדים לקראת תקציב דו שנתי 2017-2018.

<דובי אמיתי: אני מבקש ממך, מבקש ממך בכל לשון של בקשה, אם אנחנו נעבור את התקציב ואת חוק ההסדרים הקרוב מבלי לפתור את הבעיה הזאת של האגרות, של מס המעסיקים, יותר נכון נקודות הזיכוי והעלויות המיותרות על ענף החקלאות, אני אומר לך, אנחנו בדד-ליין שלנו.

<דובי אמיתי: ולכן אני מוכן לשבת עם האוצר והחקלאות על כל דבר, אבל עד השלב שמגישים את התקציב ואנחנו רואים שיש פתרון.

דוד אמסלם: אין בעיה, דובי, אנחנו עוד לא שם.

<דובי אמיתי: בסדר, אני רק אומר, שלא נגרור את זה.

דוד אמסלם: אני מסכים איתך.

<דובי אמיתי: כי אורי, מה שהוא עושה, זה תחום ההתמחות שלו, זה למשוך את הזמן, להגיד תן לי לחשוב על פתרון יצירתי.

דוד אמסלם: לא, לא, בוא ניתן לו את הקרדיט.

<דובי אמיתי: חמישה חודשים קיבלו קרדיט, היה להם מספיק זמן.

דוד אמסלם: תראה, זו שאלה אחרת.

<דובי אמיתי: היה להם מספיק זמן לשבת על הכל.

דוד אמסלם: אני אגיד לך, הוא צודק בדבר אחד.

דוד אמסלם: היחיד שהיה לנו זה הוא.

דוד אמסלם: הנה, סליחה, ומשרד הפנים גם שלח איזה מכתב של 4 שורות.

<דובי אמיתי: קיבלת אותו אתמול בלילה, נכון?

דוד אמסלם: נכון, אבל הוא ענה.

דוד אמסלם: יש כאלה שגם אתמול בלילה לא שלחו לי.

<אסף לוי: גם החקלאות בדרך.

דוד אמסלם: הנה, למשל החקלאות, שהנושא הזה לא כל כך קשור אליו, לא ענה.

<אסף לוי: ארבעה עמודים, בדרך.

דוד אמסלם: הם בדרך.

דוד אמסלם: המשאית של הדואר עם הדואר יצאה, היא בדרך.

דוד אמסלם: הוא עוד לא הגיע לתיבה, אחי.

דוד אמסלם: מהתיבה זה עובר למשרד אחר, משרד התקשורת.

דוד אמסלם: עדיין זה לא בתיבה.

דוד אמסלם: בבקשה גברתי ואחרי זה אורן.

<אנה מילר: אני מגדלת תבלינים מהמושב נעמן בבקעת הירדן.

דוד אמסלם: אני זוכר מהפעם הקודמת.

<אנה מילר: ואני רוצה להגיד על האגרות, כי השתתפתי בכתיבת העבודה, שאנחנו עכשיו מנהלים משא ומתן עם האוצר בנושא עובדים זרים ובדקנו את הנושא של האגרות.

<אנה מילר: עכשיו, קודם כל אגרות נקבעות, וחבל שהבחור הזה הלך, לפי העלות של המדינה בפעילות הזאת ואנחנו פנינו לאוצר וביקשנו לתת לנו פירוט על איזו פעילות וכמה כסף הם תמחרו את הפעילות הזאת ואף אחד לא ענה לנו עד היום ויש לנו את זה לפי זכות חושב המידע או משהו כזה.

<אנה מילר: לא קיבלנו תשובות.

<אנה מילר: אני אומרת לך את זה בתור מגדלת של 25 שנה, שמשלמת את האגרות האלה, שכמות הפעילות שלהם מאז, לפני 25 שנה מהיום, פשוט ירדה לאפס.

<אנה מילר: היום הכל עושים חברות כוח האדם.

<אנה מילר: הם לא עושים שום דבר, הם רק שולחים מדבקות שלוקח בדיוק שתי דקות להפיק מדבקה, שתי שניות ובאמת העלות של העבודה הזאת היא פשוט ירדה לאפס, ואני חושבת שחוץ מהדרכונים שבאמת מפיקים וכאילו זו מין פעילות בין לאומית או לא יודעת מה, כל השאר זה סתם גזל מהחקלאים.

<אנה מילר: פשוט מאד.

<אנה מילר: כי אין את העבודה הזאת.

<אנה מילר: הם לא עושים את העבודה.

<אנה מילר: זה הכל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אורן.

<אורן אבלה: קוראים לי אורן אבלה, אני מושבניק, עורך דין מטעם לשכת עורכי הדין.

<אורן אבלה: אני יושב ראש ועדת ההתיישבות שם.

<אורן אבלה: אני שומע והייתי גם בדיון הקודם ואין מחלוקת שהוא מדהים, גם הדיון הזה.

<אורן אבלה: אני רוצה רגע להביע את העמדה שלנו בעניין הזה.

<אורן אבלה: יש איזו הרגשה בהמשלה של הוועדות או של האוצר ושל הפנים וגם של משרד החקלאות, שבעצם הניתוח הצליח אבל החולה מת.

<אורן אבלה: ולמה אני מתכוון?

<אורן אבלה: המצב, ביום שישי האחרון ביקרתי במחאת החקלאים במושב עזריה ואנחנו כל יום מנסים, כחקלאים וגם כלשכת עורכי הדין, לבוא ולעזור למקום שהוא גוסס.

<אורן אבלה: החקלאות פה גוססת והיא קשה מאד וזה פשוט לא עובד.

<אורן אבלה: אז זה יתווכח עוד טיפה על האגרה ופחות.

<אורן אבלה: כלומר, אין איזו הבנה מסוימת שצריכים את המשמעות של החקלאות על שמירה על הצמיחה, על שמירת קרקע, על שמירת פרנסה.

<אורן אבלה: אין.

<אורן אבלה: יש הרגשה שאין את ההבנה הבסיסית של כל הגורמים שבדיוק הכל זה עוד גרף או פחות גרף.

<אורן אבלה: אצלנו בכפר ביל"ו לא קוטפים משוחררים ולא תיכוניסטים, רק עובדים זרים.

<אורן אבלה: לאנשים גם ככה קשה.

<אורן אבלה: המשקים נסגרים.

<אורן אבלה: אני בן מושב גאליה, היינו 100 חקלאים, נשאר אחד אולי.

<אורן אבלה: כלומר כל הגרפים האלה מדברים לא יודע באיזו שפה ובינתיים נסגרים ונסגרים ואנחנו חייבים באיזו שהיא צורה, כמובן דרכך, יושב הראש, לעצור את העניין הזה.

<אורן אבלה: בינתיים עוד משק ייסגר ועוד אחד ייסגר והמצב הופך להיות קשה יותר.

<אורן אבלה: אז כמובן שאת האגרות האלה לשיטתנו צריך לבטל כמה שיותר מהר, כמובן שצריך להמשיך את הדיונים האלה שיישאו פרי, אבל הדבר הזה הוא כבר לא הגיוני מבחינתנו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה.

אבשלום וילן: תראה אדוני יושב הראש, דיברנו פה על 2,000 שקלים באגרות.

אבשלום וילן: אמרו פה נכון, 1,900 מהן מיותרים לחלוטין והכל אינסנטיב לייקר את עלות העבודה עם הזרים.

אבשלום וילן: אבל אתה יודע, ההתמודדות כמו שאמרת מההתחלה היא לא עם הישראלים, ההתמודדות היא עם מרוקו, ששם עולה עובד 250-300 דולר גג בחודש.

אבשלום וילן: הם מייצאים פי 20 מאיתנו לאירופה, כי הם קרובים ואין להם את הידע ואת הטכנולוגיות.

אבשלום וילן: הרבה יותר פשוט, הרבה יותר אלמנטארי, אבל הם כובשים את השווקים.

אבשלום וילן: אנחנו בייצוא בשלוש השנים האחרונות ירדנו במיליארד שקלים.

דוד אמסלם: דרך אגב, כמה מיסים הם הפסידו את זה?

דוד אמסלם: אתם לא לוקחים בחשבון, אה?

אבשלום וילן: תראה, אם הם היו רוצים באמת להבין, מה שאורן אמר, המשק המשפחתי, המשק הקטן בסכנה קיומית.

אבשלום וילן: זה מחצית מהחקלאות הישראלית.

אבשלום וילן: אם לא מטפלים בזה זה ייגמר.

אבשלום וילן: אבל תסתכל, מפה 2,000 שקלים וזה דבר אחד.

אבשלום וילן: דבר שני, אין - - - על ההוצאות.

אבשלום וילן: מה ששאלת על כל הדברים שתיארת, על ארוחות, מזון, דיור, זה 1,000-1,200 שקלים בחודש, בדוק.

אבשלום וילן: שלוש עבודות שונות.

אבשלום וילן: הם הסכימו רק, והוא לא אומר את האמת פה, כי האוצר היה בכל הדיונים והסביר לנו דבר אחד, אנחנו לא מתווכחים אתכם על המספרים, רק אומרים לכם שפוליטית יותר 500-530 שקלים אנחנו לא יכולים לאשר להוריד את זה בסופו של יום מהכסף של התאילנדי.

אבשלום וילן: זה נראה ציבורית לא טוב.

אבשלום וילן: הם לא ערערו על המספרים.

אבשלום וילן: אני מוכן איתך לשיטתך, בבקשה - יש לכם בעיות, תשלמו את זה במקום אחר.

אבשלום וילן: אדוני, קרן לנזקי טבע.

אבשלום וילן: תשימו עוד 100 מיליון שקלים בשנה לחקלאים קרן לנזקי טבע, הקלה.

אבשלום וילן: ייצוא – תעזרו בכל קידום הייצוא, שימו עוד 100 מיליון שקלים, אפשר לעבוד.

אבשלום וילן: מה שאני אומר לך פה אומרים להם שנתיים, שנתיים.

אבשלום וילן: מילה, אין.

אבשלום וילן: שום דבר לא זז.

דוד אמסלם: טוב, הבנתי, תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אמיר שניידר: ממש קצר, אדוני יושב הראש.

<אמיר שניידר: אני רק רוצה להגיד, מה שהאוצר עשה עכשיו, שהוא הפנה את הדיון במשך 45 דקות על נושא שבכלל לא קשור לדיון הזה, על נקודות הזיכוי ומס המעסיקים, זה פשוט ככה הוא עובד.

<אמיר שניידר: זה לא קשור.

<אמיר שניידר: האוצר נותן ולוקח.

<אמיר שניידר: הוא אמר לך גם שעל עובד ישראלי במשק אתה יכול להזדכות עד 25% על ההוצאות שלו, בעוד על התאילנדי נותנים לך עד 300 שקלים, הוא לא אמר.

<אמיר שניידר: אנחנו לא רבים פה על מי חייב למי.

<אמיר שניידר: אנחנו באנו לפה עם אי צדק שהם צריכים לפתור והניסיונות שלהם עכשיו להעביר את אי הצדק הזה לאיזה שהוא מנגנון שאיך שהוא יפצה אותנו בעקיפין על ניסיונות במשך שנים של כל מי שיושב פה, אני פחות, אבל כל מי שיושב פה יודע שבסוף החקלאי הוא זה שנפגע והוא לא מקבל כלום.

<אמיר שניידר: בגלל זה אני באמת מבקש מכבודו בנושא הזה לנסות להיות איתם.

<אמיר שניידר: בדיוק כמו שביטלו את מס המעסיקים כשהם ראו שנעשה פה עוול, ככה פשוט לבטל את האגרות, בלי להתלות את זה בדברים אחרים ובאמת, אם נוכל לקדם את הצעת החוק על מנת ליצור איזה שהוא מוטיב - - -

דוד אמסלם: יש לי את ההצעה שלי, היא מונחת בפני.

דוד אמסלם: סיכמתי איתם עכשיו.

דוד אמסלם: אני כרגע לא אקדם אותה, עד שאני אשמע.

דוד אמסלם: עוד מעט תשמע בסיכום.

דוד אמסלם: תודה.

<אמיר שניידר: בסדר גמור, תודה.

<אמיר שניידר: רק שאלה קטנה למשרד הפנים, או למי שמתעסק באגרות.

<אמיר שניידר: למה אנחנו צריכים שלוש סוגי אגרות?

<יואל ליפובצקי: אני אסביר.

<יואל ליפובצקי: קודם כל זה לטובת החקלאים, כי אנחנו מחלקים את

דוד אמסלם: הכל זה לטובתם.

<יואל ליפובצקי: לא, לא אני אסביר לך גם למה מבחינת עלות.

<יואל ליפובצקי: אני אסביר לך מאד פשוט.

<יואל ליפובצקי: האגרה הראשונה, וקודם כל כל האגרות הן על פי חקיקה כמו שאתה יודע - - -

דוד אמסלם: ברור, עזוב פורמאליסטיקה.

<יואל ליפובצקי: לא, אני עונה לך לא פורמאליסטיקה, כספית.

<יואל ליפובצקי: הם מקבלים קודם כל את ה - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אתן לך את התשובה.

דוד אמסלם: אני פה כל יום מחוקק חוקים, שמי מביא לי אותם?

דוד אמסלם: משרדי הממשלה.

דוד אמסלם: מה שהם מביאים לי, אני מנסה לחוקק.

<יואל ליפובצקי: בסדר.

<יואל ליפובצקי: אז אני אסביר למה זה לחוד.

<יואל ליפובצקי: האגרה הראשונה היא אגרה עבור ההיתרים.

<יואל ליפובצקי: זאת אומרת אם חקלאי קיבל 10 היתרים ונגיד זה 600 שקלים היום האגרה, הוא משלם 6,000 שקלים.

<יואל ליפובצקי: יכול להיות שהוא לא יעסיק בפועל את כל העשרה עובדים, ואם אני אגרום להם לשלם את כל ה-2,000 שקלים מהיום הראשון, זה אומר שהם מוציאים באותו רגע הרבה יותר ממה שיכול להיות שהם לא יעסיקו בפועל.

<יואל ליפובצקי: לכן האגרה הראשונה - - -

דוד אמסלם: אז למה אתה לא גובה לו אגרה, או בכלל מחיר, לא משנה איך תקרא לזה, בגין אחד שרק בפועל העסקת, תשלם.

דוד אמסלם: לא העסקת, אל תשלם.

<יואל ליפובצקי: טוב זה עוד פעם, האגרות למה כל אחד - - -

דוד אמסלם: עזוב חוק.

<יואל ליפובצקי: למה סכום, זה משרד האוצר והכלכלה.

דוד אמסלם: עזוב סכום.

<יואל ליפובצקי: שאלת מבחינת פורמאליסטיקה למה אנחנו עושים את זה.

דוד אמסלם: שאלתי למה אתה לא אומר לבן אדם, הרי בסוף אתם מביאים לי את העסק לכאן ואני מתחיל לגלגל אותו פה לחקיקה.

דוד אמסלם: ככה נוצר החוק.

דוד אמסלם: זה לא הם שם למעלה, זה אתה.

דוד אמסלם: זה גם לא השר.

דוד אמסלם: זה אתה.

דוד אמסלם: אני רואה מה קורה פה.

דוד אמסלם: הפקיד מייצר את הדינאמיקה, השר מאשר אותה, אני ממשיך לגלגל אותה, אבל בסוף מי שיצר את מה שנקרא תנועת הכנפיים זה אותו פקיד וזה בסדר, כל החוקים ככה.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, למה לא לוקחים סכום אחר.

דוד אמסלם: אני סתם נותן לך את זה כחומר למחשבה, אני רוצה לסכם את הסיכום שלי, אבל תחשוב על זה.

דוד אמסלם: תקבע שם אחד, לא צריך לפצל.

דוד אמסלם: לא צריך לפצל פה על כל דבר.

דוד אמסלם: ותגיד לו אדוני - גם בחוק אני אסדיר את זה - אם אתה העסקת – תשלם.

דוד אמסלם: לא העסקת אחי – אל תשלם.

דוד אמסלם: דרך אגב, אז מה, הוא משלם עכשיו אגרות, לפי מה שאתה אומר לי הוא משלם, נגיד הוא ביקש 10 עובדים, הוא משלם 10 אגורות ובסוף הוא למשל העסיק 2, אז למה שהוא ישלם על 8?

<יואל ליפובצקי: אז שיבקש מראש 2 ולא 10.

דוד אמסלם: אבל הוא לא ידע, נשמה.

דוד אמסלם: הרי אין פה ליצן החצר.

<יואל ליפובצקי: אז הוא לא משלם אגרה שנתית ולא משלם את אגרת הרישיון.

דוד אמסלם: אה, אתה אומר חסכנו לו גם.

<יואל ליפובצקי: כן.

<יואל ליפובצקי: אני אומר שהפיצול הזה נובע מזה שהוא לא צריך לשלם את כל ה-2,000 שקלים באותו רגע, כי יכול להיות שהוא לא ישתמש ב-2,000 שקלים.

דוד אמסלם: טוב, אז יש לי רעיון.

דוד אמסלם: תראה את האבסורד בתשובה.

דוד אמסלם: אתה אומר תשמע דודי, אני עושה את זה לטובתו.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בגלל שאני בהתחלה גובה ממנו מה שנקרא, אתה יודע יש לך בבנקים, אתה משלם עמלת הקצאת אשראי.

דוד אמסלם: הבנק אומר לך תשמע, אתה רק על עצם העניין שרצית את האשראי, ביקשת, כבר תשלם.

דוד אמסלם: כשאתה משתמש – תשלם עוד.

דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר לו.

דוד אמסלם: אתה אומר לו עצם העניין שחשבת להחליט בכלל לבקש עובדים זרים, תשלם.

דוד אמסלם: עכשיו, אם העסקת – עכשיו תשלם על כמה.

דוד אמסלם: אחי, זה לא בנקאי.

דוד אמסלם: זה חקלאי שכולה בסוף מרוויח 20 אגורות על הקילו של תפוחי האדמה.

דוד אמסלם: אז אתה מבין?

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר לך כחומר למחשבה שבסיכום אני רוצה לסכם אותו.

דוד אמסלם: חברה, אני מצטער, אלא אם כן איזה משפט שלא יכולים להגיע איתו הביתה חזרה.

דוד אמסלם: משפט אחד.

<חיים חבלין: כן, בין כל הדיבורים שהיו, רק שכחו שה-2,000 שקלים האלה זה מפעם.

<חיים חבלין: בינתיים פה יש חברת כוח אדם שפעם החקלאי לא שילם לה, היום החקלאי משלם על כל עובד.

דוד אמסלם: יש תוספות.

דוד אמסלם: זה מה שכתבתם.

<חיים חבלין: כן, יש תוספות.

<חיים חבלין: זה לא סתם.

<חיים חבלין: חברת כוח האדם עושה את העבודה - - -

דוד אמסלם: הבנתי, הבנתי.

<מנחם ברקן: אני העברתי לך כרגע דף שמספיר בדיוק מה נעשה עד שנת 2013 ומה קורה היום, ותראה שרוב העבודה נעשית אצלנו בלשכות.

דוד אמסלם: דרך אגב, לי כתוב 180 שקלים, איך זה 250 שקלים אגרת רישיון?

<קריאה: 175 שקלים.

דוד אמסלם: אז למה כתבת לי 250?

<מנחם ברקן: זה אני לא כתבתי.

<מנחם ברקן: אבל דבר נוסף, אגרת הבקשה 600 שקלים, גם אם יש לך חצי מהעובדים שיש לך בפועל שרשומים עליך, אתה משלם.

דוד אמסלם: בסדר, הבנתי, הבנתי.

דוד אמסלם: אני הבנתי, נשמה.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם ברשותכם.

דוד אמסלם: תראו, אני מבקש חזרה, אני מקריא את הסיכום הקודם ואני מתעקש שהוא יקרה.

דוד אמסלם: אני מבקש שמי שיזמן את הדיון זה משרד האוצר ואם אני אעשה את זה קצת בזום יותר חזק, זה מר אורי שיינין.

דוד אמסלם: בסוף אני גם צריך לקבוע מי מרים את הטלפון להזמין את הפגישה ואיפה העוגיות.

דוד אמסלם: אז כנראה שהוא יכבד את החברים בעוגיות.

דוד אמסלם: הוא יזמן את משרד החקלאות, את ידידינו אסף לוי, והוא יזמן את משרד הפנים, את רשות מינהל האוכלוסין, את יואל וגם את הכלכלה, את הפקיד שמתעסק בנושא.

דוד אמסלם: מי זה?

<מוריה ברוט: מוריה ברוט.

דוד אמסלם: מוריה, לא שמענו אותך היום, מוריה.

דוד אמסלם: ואני מבקש לזמן בדגש את החקלאים.

<קריאה: משרד החקלאות.

דוד אמסלם: את משרד החקלאות רשמתי כבר.

דוד אמסלם: ואני מבקש לזמן את נציגי החקלאים, את רשאי האגודות שלהם.

דוד אמסלם: את מי לזמן לטובת העניין?

<אמיר שניידר: את התאחדות האיכרים כמובן.

דוד אמסלם: שנייה, אני לא מבין בחקלאים, אני לא יודע כמה התאחדויות יש לכם.

<אמיר שניידר: הגוף שלנו הוא התאחדות החקלאים.

דוד אמסלם: זה בוודאי.

דוד אמסלם: התאחדות החקלאים ומי עוד?

<קריאה: התאחדות חקלאי ישראל, האיגוד הגדול.

דוד אמסלם: והתאחדות חקלאי ישראל, בסדר.

דוד אמסלם: אני לא בקטע, אני צריך רק את הנציגים.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם, אני לא פה בקטע של תחרות מי יותר גדול.

דוד אמסלם: חברה, תגמרו את ההתרגשות שנייה.

דוד אמסלם: אני מבקש לדון על שני נושאים – אחד זה הנושא של כמות העובדים הזרים הדרושה לחקלאות, לחלוקה של עובדים קבועים ועובדים עונתיים.

דוד אמסלם: שיכינו מסמך מקצועי.

דוד אמסלם: עכשיו, בשביל זה אנחנו לא צריכים להגיע לישיבה של האוצר.

דוד אמסלם: עד אז זה אצלך חונה ואתה מזמין את אותם חקלאים.

דוד אמסלם: יכול להיות שפה אתך זה רק אתה והם, אז אתה יכול להזמין מהם ארבעה חמישה.

דוד אמסלם: בוודאי את שניהם, אבל אם תרצו עוד נציגים, אין בעיה.

<אברהם דניאל: אני מעוניין גם.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אגב מי שמעוניין.

<אסף לוי: היו פגישות, דווקא לאחרונה היה שולחן עגול - - -

דוד אמסלם: לא, לא, אבל כאן, אסף - - -

<אסף לוי: כולם באו ודיברו על העובדים הזרים.

דוד אמסלם: אסף, כאן אני צריך שתקימו עבודת מטה מסודרת, מקצועית.

דוד אמסלם: אני רואה את זה כאחריות שלך מול הממשלה.

דוד אמסלם: זאת אומרת אתה דרך אגב הנציג שלהם.

דוד אמסלם: אתה לא נציג הממשלה אצלם - - -

<אסף לוי: לקחתי.

<אסף לוי: קיבלתי.

דוד אמסלם: אתה הנציג שלהם בממשלה.

דוד אמסלם: ככה זה נראה לי.

דוד אמסלם: בסדר?

<אסף לוי: קיבלתי.

דוד אמסלם: זה נושא אחד.

דוד אמסלם: הנושא השני שכאן כמו שאמרתי הוא מתנהל באוצר, זה כל הנושא של הפחתת האגרות והמטלות על החקלאים ופישוט התהליך הבירוקראטי.

דוד אמסלם: זה אומר – א.

דוד אמסלם: לצמצם את כל האגרות האלה לאיזו שהיא אגרה אחת, שהיא משולמת בפועל, לא ברמה התיאורטית.

דוד אמסלם: משולמת בפועל.

דוד אמסלם: העסיק – ישלם.

דוד אמסלם: לא העסיק – לא משלם.

דוד אמסלם: כמו כל דבר בחיים.

דוד אמסלם: קניתי קוקה קולה, קיבלתי – שילמתי.

דוד אמסלם: לא – לא .

דוד אמסלם: ב.

דוד אמסלם: והנושא השני, זה להוריד את כל הנושא הזה של ההיטלים, או לחילופין, כפי שגם הצעתי כאן והאוצר לא פסל את זה, לקחת את ההכנסות ולסכם עם החקלאים איך הם בעצם חוזרים חזרה לחקלאים.

דוד אמסלם: וזה לאותם חקלאים פחות או יותר ששילמו אותן.

דוד אמסלם: שלא יקרה מצב שחקלאי אחד משלם את האגרה, חקלאי שני מקבל את הסובסידיה.

דוד אמסלם: אני חושב שבעצם היום זו המשימה המרכזית, שגם שר האוצר עצמו הגדיר אותה – המלחמה ביוקר המחייה.

דוד אמסלם: זו המלחמה האמיתית, לא רק לייבא את הטונה.

דוד אמסלם: זה הסיפור האמיתי, זה אצלנו ביד, זה אצלנו בתך המגרש שלנו.

דוד אמסלם: אני אעשה דיון מעקב נוסף.

דוד אמסלם: אנחנו נעשה אותו, כמה זמן אתה צריך בשביל זה, אסף?

<אסף לוי: שבועיים.

דוד אמסלם: לא, עזוב, עזוב, אתה בטח יוצא לשבוע חופש, כמה זמן?

<אסף לוי: לא, שבועיים, שבועיים.

דוד אמסלם: אם אני אביא אתכם בשבועיים האחרונים לפני תום המושב, עוד חודש וחצי, זה יהיה בסדר?

דוד אמסלם: חודש ושבוע.

<אסף לוי: יותר מדי.

דוד אמסלם: לא יודע.

דוד אמסלם: יש לך ילדים?

דוד אמסלם: עכשיו הם יוצאים לחופשות?

דוד אמסלם: יצאת, לקחת שבוע חופש, לקחת אותם עוד שבוע, נשארת בבית בגלל שאין קייטנות, שבועיים.

דוד אמסלם: שבועיים יספיק לך להזמין את כל החברה?

<אסף לוי: כן.

דוד אמסלם: עוד חודש מהיום, לקראת סוף המושב אני אעשה דיון וזה לפני ההתחלה של דיונים על חוק התקציב, במסגרת חוק ההסדרים.

דוד אמסלם: יש לנו עוד כמה סנקציות גם במסגרת הזאת, זה בסדר.

דוד אמסלם: ואני אעשה דיון מעקב נוסף באותו פורום, בדיוק בהרכב הזה, ושם אנחנו נבקש לקבל תשובות אמיתיות.

דוד אמסלם: עכשיו את האמת, אני רוצה להגיד לכם משהו מהלב.

דוד אמסלם: אולי הייתי קצת עוקצני ואולי קצת-.

דוד אמסלם: אני פקיד.

דוד אמסלם: אני 30 שנה פקיד.

דוד אמסלם: אני לא נולדתי בכנסת ואני לא בא מעולם הדיבורים.

דוד אמסלם: אני ישבתי כאן שנים ואני מדבר אליכם כפקיד אל פקיד.

דוד אמסלם: בסוף אנחנו צריכים לייצר החלטות.

דוד אמסלם: תזכרו.

דוד אמסלם: אלה הקליינטים.

דוד אמסלם: אני עבדתי בעירייה, התושבים היו הקליינטים שלי.

דוד אמסלם: אני לא ניסיתי אף פעם לחנך אותם.

דוד אמסלם: שמעתי מה הם אומרים, הבנתי לשם אני צריך ללכת.

דוד אמסלם: תהיו ערים ותהיו קצת רגישים אליהם, בגלל שהם בסוף הקליינטים.

דוד אמסלם: הם צריכים להגיד את הצורך, לא אנחנו.

דוד אמסלם: הם.

דוד אמסלם: אנחנו באים למסעדה אנחנו מחליטים מה אנחנו רוצים.

דוד אמסלם: לא בעל המסעדה אומר לנו היום אתה תאכל תפוחי אדמה, היום יש רק תפוחי אדמה.

דוד אמסלם: אז אני מהמסעדה ועובר למסעדה אחרת.

דוד אמסלם: אז לכן תהיו רגישים, וגם אם הייתי קצת עוקצני, זה יותר בא בקטע של התסכול, אולי גם בקטע של להמחיש לכם את זה קצת ברמת הקצה.

דוד אמסלם: בכוונה, את האבסורד לפעמים אני מושך אותו, אבל בסך הכל לא הייתה לנו מטרה כזאת, אבל אני רוצה שנתחבר כולנו.

דוד אמסלם: לדעתי כולנו נוסעים על אותה ספינה.

דוד אמסלם: אנחנו אוכלים את התוצרת שלהם, הם אזרחי מדינת ישראל שבאמת הם מספקים את אסם התבואה של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: יש לנו עניין לחזק אותם.

דוד אמסלם: אנחנו מחזקים אותם – אנחנו מחזקים את עצמנו.

דוד אמסלם: מחזקים את המדינה.

דוד אמסלם: כולנו נראה, אנחנו נמצאים באמת באותה ספינה.

דוד אמסלם: אז לכן בואו נבוא ממקום טוב, עם קצת יותר רגישות אליהם.

דוד אמסלם: שכל אחד יחשוב שהוא החקלאי.

דוד אמסלם: ובתשובות – זה החוק, זה לא החוק, עזבו.

דוד אמסלם: אנחנו נמצאים כאן.

דוד אמסלם: אם בסוף התהליך אתם תגידו לי תשמע, דודי, צריך לשנות חקיקה ב-א', ב', ג', ד', אני הראשון שאעשה אותה מבטיח לכם.

דוד אמסלם: מבטיח לכם, אני הראשון שאעשה אותה וגם ארים חצי עולם בשביל זה.

דוד אמסלם: רק תגידו לי מה לעשות, כדי שבסך הכל הדברים יסתדרו.

דוד אמסלם: אז אני באמת מודה לכולם.

דוד אמסלם: מודה לך דובי על זה שבכלל יזמת את העניין הזה.

דוד אמסלם: תודה לכולם.