ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 211, 2016-06-21 09:00

דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אמסלם: קודם כל היום הכנסת מציינת את יום העיוור הבינלאומי בכנסת.

דוד אמסלם: אני רק הרחבתי את זה, מבחינתי זה לא רק יום העיוור, זה יום העיוור וכל האנשים שיש להם מוגבלויות כאלה ואחרות.

דוד אמסלם: אנחנו עשינו דיון שנה שעברה בנושא הזה והייתי רוצה להעביר קודם כל את רשות הדיבור לחברים שרוצים להתבטא בנושא, אנשים שיש להם את הבעיה האישית או שמייצגים חלק מהציבור שיש לו מגבלה כזאת או אחרת.

דוד אמסלם: אחרי זה אנחנו נפנה למשרדי הממשלה ולחברי הכנסת.

דוד אמסלם: אז מי רוצה לפתוח?

דוד אמסלם: שרה, את?

דוד אמסלם: אני רק רוצה לציין שתומר ניסח לי היום הצעת חוק בנושא של החנייה.

דוד אמסלם: היום יש אנשים שהם מוגבלים והם מקבלים מקום חנייה ליד הבית שלהם, אבל רחוק מדי, או שיש עיריות שבכלל לא נותנות.

דוד אמסלם: אז בעזרת השם אנחנו נגיש הצעת חוק כדי שתסדיר את הנושא הזה ובאמת תומר, פה ההזדמנות שלי להגיד לך תודה רבה על כל מה שאתה עושה בעניין הזה.

דוד אמסלם: בבקשה, שרה.

<שרה פרידמן: עורך הדין עבאס נמצא?

<קריאה: הוא יגיע.

<שרה פרידמן: אז אנחנו אמרנו שהוא יפתח ועד שהוא יגיע אני אפתח וברגע שהוא יגיע הוא גם יוכל לדבר.

<שרה פרידמן: הוא ירחיב על הנושא של מקומות חנייה ואני אציג את הנושא של הסרת מכשולים מעל המדרכות.

דוד אמסלם: רק שנייה, שרה, אני הייתי מבקשת מישהו שיעזור לי כאן לתת לה את המיקרופון.

דוד אמסלם: שרה, תגידי את השם ואת התפקיד, כדי שזה יצוין בפרוטוקול והדברים יישמעו.

<שרה פרידמן: תודה.

<שרה פרידמן: שמי ד"ר שרה פרידמן.

<שרה פרידמן: אני השתתפתי בדיון כאן גם בשנה שעברה ואני פה מטעם המרכז לעיוור.

<שרה פרידמן: אני לא עובדת במרכז לעיוור, יש לי מקצוע, אני מתרגמת ומתורגמנית ואני באתי היום כהתנדבות למען קהילת העיוורים.

<שרה פרידמן: אני אציג בקצרה את הנושא של הסרת מכשולים מן המדרכות, למען מרחב ציבורי בטוח לעיוורים, בעצם לכולם.

<שרה פרידמן: עורך דין עבאס ירחיב על הנושא של מקומות חנייה.

<שרה פרידמן: אני אקרא להצגת הנושא את הקטע הקצר שהכנתי: "תיזהרי, מישהו חנה פה על המדרכה", צועקים עוברים ושבים לשרה, עיוורת הנעזרת במקל בכל פעם שהיא יוצאת מהבית ו"המדרכות עמוסות ברכבים", אומרת עיריית ירושלים, שיש לה מדיניות מוצהרת של אי אכיפת החוק, האוסר חנייה על המדרכה באזורים נרחבים בעיר.

<שרה פרידמן: לא הועילו תלונות חוזרות, לא של עיוורים ולא של הולכי רגל בכלל.

<שרה פרידמן: מכוניות שחונות על המדרכה הן מפגע שמשבש תנועה בטוחה של הולכי רגל, כך גם פחי האשפה של העירייה.

<שרה פרידמן: לצערנו לא השתנה דבר מאז הדיון הקודם כאן לפני שנה.

<שרה פרידמן: עיוורים, אנשים שמשתמשים בכיסאות גלגלים, בקביים, קשישים, ילדים, הורים שמסיעים עגלות ילדים והולכי רגל בכלל, נאלצים לבחור להידחק לקירות, לעמודים, בגלל מכוניות שחונות על המדרכה ומכשולים.

<שרה פרידמן: להישרט מקוצים, להסתבך בין המכוניות, להתפתל סביבן.

<שרה פרידמן: למעוד לגומחות עצים.

<שרה פרידמן: או פשוט לרדת לכביש.

<שרה פרידמן: אנחנו דורשים אכיפה מיידית וסדירה של החוק האוסר חנייה על המדרכה והסרת שאר המכשולים והמפגעים מן המדרכות, למען בטיחותם של הולכי הרגל.

<שרה פרידמן: חובת הרשויות לתחזוקה נאותה של המדרכות מנותקת ממצעי החנייה, כי במרחב הציבורי חנייה מובטחת רק לבעלי תו נכה, כולל עיוורים זכאים, כחלק ממגוון האמצעיים ההנדסיים והתכנוניים העומדים לרשות הרשויות לניהול החנייה ותחזוקת המרחב הציבורי.

<שרה פרידמן: עכשיו, אני יודעת שאתם מסכימים עם כל זה.

<שרה פרידמן: איך אני יודעת?

<שרה פרידמן: כי אמרתם את זה כבר בשנה שעברה ואני מאמינה לכם.

<שרה פרידמן: כך אני יודעת שאתם כבר מסכימים עם כל זה.

<שרה פרידמן: ולכן השאלה היחידה שלי יש להפנות לוועדה בתחילת הדיון, היא מה עושים עכשיו, אחרי שמיציתם, אם מיציתם את כל הכלים שעומדים לרשותכם לחייב את העיריות לעמוד בחובה שלהן.

דוד אמסלם: תודה שרה.

דוד אמסלם: בן ארוש, מה נשמע נשמה?

<מיכאל בן ארוש: בסדר.

דוד אמסלם: תגיד לנו את השם לפרוטוקול.

<מיכאל בן ארוש: טוב, מיכאל בן ארוש, אני כאן היום מטעם הארגונים החברתיים, לא מטעם המרכז לעיוור.

<מיכאל בן ארוש: שנה שעברה הייתי בדיון.

<מיכאל בן ארוש: אני וד"ר שרה פרידמן מובילים את הנושא הזה כבר כמעט שנה, מנסים ללכת לבג"ץ, עוזרים לנו קצת בזה, אבל עדיין לא קיבלנו את מה ש - - -

דוד אמסלם: בג"ץ על מה?

<מיכאל בן ארוש: בג"ץ נגד עיריית ירושלים שלא אוכפת את החוק.

דוד אמסלם: על המדרכות?

<מיכאל בן ארוש: כן.

<מיכאל בן ארוש: חנייה על המדרכה.

<מיכאל בן ארוש: וקורים הרבה מקרים כאלה ואני מתקשר ליהודית, העוזרת של ניר, ושום דבר לא עוזר.

<מיכאל בן ארוש: אומרים שמטפלים ושום דבר לא עוזר.

<מיכאל בן ארוש: רק לפני שבוע עמדה מכונית של האו"ם על המדרכה, וזו מדרכה שאני מוביל את הכלב שלי כדי לקחת אותו לעשות את הצרכים שלו.

<מיכאל בן ארוש: ואני הופ, נכנסתי - - -

דוד אמסלם: איפה?

דוד אמסלם: באיזה רחוב זה?

<מיכאל בן ארוש: בגדעון האוזנר, הולילנד.

<מיכאל בן ארוש: אני נכנס באיזה מכונית, על המדרכה.

<מיכאל בן ארוש: בא מישהו עוזר לי, הוא אומר תשמע, תשמע, עומדת פה מכונית של או"ם.

<מיכאל בן ארוש: אני מתקשר לעיריית ירושלים, מתקשר למשטרה, שום דבר לא עוזר.

<מיכאל בן ארוש: בא שוטר אומר תשמע, זה או"ם, מה אפשר לעשות?

<מיכאל בן ארוש: אמרתי תשמע, מה זה או"ם?

<מיכאל בן ארוש: אני יש לי שתי אפשרויות – או לרדת, לסכן את החיים שלי לרדת לכביש, או להיכנס בקיר.

<מיכאל בן ארוש: זה שתי האפשרויות שיש לי.

<מיכאל בן ארוש: זה לא דבר הגון, זה לא הוגן, לא כלפינו ובכלל כלפי כל הציבור, שמכוניות חונות על המדרכה.

<מיכאל בן ארוש: ובאמת הגיע הזמן, דודי, אני ממש מבקש שיעשו משהו בעניין הזה וכבר איך אסביר את זה יותר?

<מיכאל בן ארוש: זה כבר מצער, זה כבר מגיע למצב של כעס, הייתי אומר, על הרשויות.

<מיכאל בן ארוש: אנחנו נפגעים מזה, אנחנו פגועים מזה, אז בואו נעשה משהו שנפתור את הבעיה הזאת אחת ולתמיד.

דוד אמסלם: יש פה יועץ משפטי?

דוד אמסלם: משרד המשפטים נמצא פה?

דוד אמסלם: שושי?

<שוש אזולאי: לא.

דוד אמסלם: הזמנו אותם?

<שוש אזולאי: לא.

דוד אמסלם: אתם יודעים מה, בואו נשמע את עבאס.

<עבאס עבאס: יופי.

דוד אמסלם: מה יופי?

דוד אמסלם: חשבת שתלך מפה מבלי שנשמע אותך?

<עבאס עבאס: אין סיכוי.

<עבאס עבאס: אני באתי מנצרת במיוחד שתשמעו אותי.

דוד אמסלם: אז מה חשבת, שלא נשמע?

<עבאס עבאס: כן, יופי.

דוד אמסלם: רק שנייה, רק תרשה לי.

<עבאס עבאס: תרשה לי קודם כל לקדם בברכה את חברי.

<עבאס עבאס: אדוני יושב הראש, תרשה לי לקדם בברכה את נוכחותם של חברי, חברי הכנסת מהרשימה המשותפת – ד"ר יוסף ג'בארין, שהוא גם כן חברי מזמן.

<עבאס עבאס: אני גם כן משפטן, יש לי תואר שני במשפטים ואת חברי מסעוד גנאים ואת מר עבדאללה אבו מערוף.

<עבאס עבאס: אני פשוט בא להציג שתי סוגיות.

<עבאס עבאס: סוגיה מה שנקרא ספציפית ואחר כך אני רוצה לדבר קצת על סוגיה כללית שקשורה לחברה הערבית שאני בא ממנה.

<עבאס עבאס: ככה בשביל הפרוטוקול, אני עורך הדין עבאס, יזם חברתי, מיסד ומנכ"ל אלמנארה, הארגון המוביל בחברה הערבית לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות.

<עבאס עבאס: אחת הסוגיות האקוטיות שאנחנו באנו גם כן לרגל הבליינד-דיי, יום העיוור, זה קידום הצעת חוק חנייה לנכים.

<קריאה: לא הגשתם.

<עבאס עבאס: אני הגשתי נייר עמדה בזה.

<עבאס עבאס: ראיתם את זה?

יוסף ג'בארין: הצעת חוק בשאלה של מה?

דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך, אני שאלתי את תומר בגלל שכאילו במקרה יצא שגם בדיוק היום הוא ניסח לי את ההצעה הזאת.

דוד אמסלם: אז מה שנקרא קלענו לדעת גדולים, התכוונו לדעת גדולים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עבאס עבאס: אוקיי, אז אני אפתח ואגיד שיש הצעת חוק של הקצאת חנייה.

<עבאס עבאס: נגיד אני, בתור אדם לקוי ראייה שיש בבעלותי אוטו, אז אם אני רוצה לשכור דירה או לגור באיזה שהוא יישוב, אז אין עדיין זכות לחנות ליד מקום המגורים.

<עבאס עבאס: אז אנחנו מבקשים שתהיה לנו הזכות הזאת.

דוד אמסלם: עבאס, תקשיב, בעזרת השם בעוד שלוש שעות העסק הזה יונח על שולחנו של - - -

<עבאס עבאס: אז חאלס.

<עבאס עבאס: כלומר אני רגוע.

דוד אמסלם: ועל זה שאפו לתומר.

<עבאס עבאס: יופי.

<עבאס עבאס: מצוין.

<עבאס עבאס: אז אני אעבור לנושא אחר.

דוד אמסלם: הנה, אתם רוצים שאני אקריא לכם את ההצעה שתומר ניסח הבוקר?

<עבאס עבאס: כן.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: ככה: הצעת חוק חנייה לנכים (תיקון הקצאת מקום חנייה לנכים סמוך למקום מגוריו, תשע"ו-2016.

יוסף ג'בארין: למה נכים ולא מוגבלים?

<עבאס עבאס: אנשים עם מוגבלות, זהו.

<עבאס עבאס: אני כתבתי את זה לוועדה.

<תומר רוזנר: זה השם של החוק, מה לעשות?

דוד אמסלם: שנייה, זה הניסוח של היועץ המשפטי של הוועדה.

דוד אמסלם: זה שם החוק.

דוד אמסלם: הוספת סעיף 4ג בחוק חנייה לנכים, התשנ"ד-1993, אחרי סעיף 4ב יבוא: "הקצאת מקום חנייה לנכה סמוך למקום מגוריו.

דוד אמסלם: 4 ג.

דוד אמסלם: (א) רשות מקומית תקצה לנכה המתגורר בתחומה מקום חנייה אחד סמוך ככל האפשר למקום מגוריו, ובמרחק שאינו עולה על 250 מטר מביתו.

דוד אמסלם: (ב) רשות התמרור המקומית תציב במקום החנייה שהוקצה כאמור בסעיף קטן (א), על חשבונה, תמרור המייחד את מקום החנייה לרכב מזכה אחד של הנכה, אשר על פרטיו יודיע לה הנכה.

דוד אמסלם: (ג) נכה או אדם המלווה נכה רשאי לחנות את הרכב המזכה שפרטיו צוינו בתמרור כאמור בסעיף קטן (ב), במקום החנייה שהוקצה כאמור בסעיף קטן (א) ללא תשלום; לא תהא לנכה כל זכות אחרת או נוספת במקום החניה האמור.

דוד אמסלם: (ד) הוראות סעיף קטן (א) לא יחולו - 1.

דוד אמסלם: אם בבעלותו של הנכה מקום חנייה במגרש בו בנוי ביתו; לעניין זה "בעלות" - לרבות חכירה לדורות וזכות להירשם כבעלים או חוכר לדורות.

דוד אמסלם: 2.

דוד אמסלם: אם אין מקומות חנייה במרחק שאינו עולה על 200 מטרים מביתו של הנכה".

דוד אמסלם: תחילתו של חוק זה שישה חודשים מיום פרסומו.

דוד אמסלם: זו בעצם הצעת החוק.

יוסף ג'בארין: יש קנס או משהו אם זה לא מתקיים?

דוד אמסלם: אתה מדבר איתי על הרשות.

דוד אמסלם: איזה קנס, לרשות?

יוסף ג'בארין: כן.

דוד אמסלם: מה, סנקציה מול הרשות?

יוסף ג'בארין: כן, יש סנקציה?

<מיכאל בן ארוש: בלי חוק סנקציה זה לא עוזר.

דוד אמסלם: תראה, אם בסופו של דבר הרשות לא מקיימת את החוק זה סיפור אחר.

יוסף ג'בארין: אני התכוונתי בעניין הסנקציה, כי אני מודע לבעיה שפשוט לא מקיימים את החוק.

דוד אמסלם: לא, לא, אם ראש רשות - - -

יוסף ג'בארין: יש חקיקה, הרי יש חובה, ותתקנו אותי אם אני טועה, יש גם חובת הקצאת מקומות חנייה ליד מוסדות ציבוריים.

יוסף ג'בארין: אני כל השבועות האחרונים מקבל תלונות למשל על המוסד לביטוח לאומי בנצרת, שאין מקומות חנייה לאנשים עם מוגבלויות.

יוסף ג'בארין: אז אני פונה למנהל המוסד, הוא אומר לי נכון, אתה צודק, חייבים, אבל אני מבקש מהעירייה זה כבר שנה והם לא עושים את זה.

יוסף ג'בארין: אז לכן עניין הסנקציה מקבל משמעות כאן.

יוסף ג'בארין: איך אוכפים דבר כזה.

דוד אמסלם: תראה, בגדול, יוסף, תקשיב, את זה ניסח תומר.

דוד אמסלם: אני לא חושב שצריכה להיות פה סנקציה מול רשות.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר גם כשממשלה מחוקקת חוק היא לא קונסת את עצמה במידה ו-.

<עבאס עבאס: זה קונקרטי - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, אם אתה אומר לי לגבי נצרת, אז בוא ננסח אנחנו מכתב לראש עיריית נצרת.

דוד אמסלם: דרך אגב הוא היה פה בכנסת לפני כמה ימים, פגשתי אותו ונשאל אותו למה ליד הביטוח הלאומי הוא לא עושה.

דוד אמסלם: אני מניח שזה - - -

יוסף ג'בארין: זה יעזור, כן.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: תראה, כאן, אני אגיד לך גם למה אני רואה את זה קצת שונה.

דוד אמסלם: בביטוח הלאומי זה בכל אופן מוסד שבאים אליו אנשים ש - - -

יוסף ג'בארין: בעלי מוגבלות.

דוד אמסלם: כן, אבל לא באופן הזה.

דוד אמסלם: הנכה - - -

<עבאס עבאס: אדם עם מוגבלות, כן.

דוד אמסלם: בן אדם עם מוגבלות שיש לו תמרור, שהוא צריך לקבל, הוא יעמוד על זה שהוא יקבל והוא יקבל.

דוד אמסלם: אין דבר כזה שלא.

דוד אמסלם: זה לא שימו לי תמרור ובואו ניפגש עוד שנתיים אם שמתם או לא שמתם.

דוד אמסלם: אם אני צריך לקבל מקום חנייה ולא נותנים לי אותו, אני למחרת הולך לעירייה אומר להם רבותי, מה זה הדבר הזה?

דוד אמסלם: תביאו לי גם.

דוד אמסלם: אם לא אני הולך לבית המשפט.

<עבאס עבאס: אני יכול לעבור לנושא הכללי?

דוד אמסלם: כן, כן, בטח.

דוד אמסלם: רק שנייה, קודם כל זה מבחינתך - - -

<עבאס עבאס: טופל.

<עבאס עבאס: אז אני יכול לשים V.

דוד אמסלם: אחלה, שים V.

<עבאס עבאס: תודה.

<עבאס עבאס: אז באמת, אגב אני קיבלתי גם מתנת יום הולדת וגם מתנה ליום הבליינד דיי.

דוד אמסלם: מזל טוב.

<עבאס עבאס: בן 40.

<עבאס עבאס: אוקיי, הנושא הבא, אדוני יושב הראש, אני בתור מורשה נגישות טרי, אני פשוט רוצה שוועדת הפנים תיקח אחריות ותקדם את העניין של אכיפת תקנות נגישות השירות.

<עבאס עבאס: במיוחד ברשויות המקומיות הערביות לצערנו יש כבר מערכת חקיקה נהדרת, אבל המצב בשטח הוא כל כך עגום, כך שאנשים – נתמקד היום רק עם עיוורן – אנשים עם עיוורון לא יכולים להתנייד במקל נחייה באזור, פשוט בכבישים, כי אין מדרכות.

<עבאס עבאס: ציינה ד"ר שרה את נושא המכשולים, את כל הדברים, אז אנחנו באמת רוצים את עזרתכם לאכוף את העניינים הללו.

<עבאס עבאס: מה שגם כן צורם, שעדיין מקומות ציבור, כמו שציין חברי ד"ר יוסף, לשכות רווחה, מוסדות חינוך, מסעדות, עדיין אין להם אפילו שום מודעות לעניין הנגישות.

<עבאס עבאס: אז אני חושב שפשוט זאת קריאה וזעקה שיש חקיקה במדינת ישראל, אבל היישום שלה הוא באמת רחוק מאד, מאד, מאד ומה לעשות, אנחנו בתור אנשים עם מוגבלות רוצים דברים בשטח, רוצים שהחיים שלנו יהיו שילוב שוויוני, מכובד, בטוח ועצמאי ועד עתה אנחנו פשוט לצערי, בשנת 2016, 21 ביוני, המציאות עודנה קודרת.

<עבאס עבאס: אז חשוב מאד לציין את זה האתגרים ובמיוחד בכל הקשור לרשויות המקומיות הערביות.

<עבאס עבאס: אם היית בנצרת, אז אתה היית יכול בטח להבחין בבירור.

<עבאס עבאס: אם נלך קצת לכפרים - - -

מסעוד גנאים: מה המצב בסכנין למשל, העיר שלי?

<עבאס עבאס: גם.

מסעוד גנאים: יש מקומות חנייה, אבל הבעיה היא - - -

<עבאס עבאס: לא, אני מתכוון לא רק חנייה גם הסביבה.

<עבאס עבאס: שם הסביבה - - -

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: הבעיה היא גם כן שיש אנשים שחונים - - -

<עבאס עבאס: חונים במקום שלנו.

דוד אמסלם: מסעוד, עוד מעט אנחנו נשאל למה.

דוד אמסלם: תן לנו לשמוע רק שנייה את עבאס.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עבאס עבאס: באמת זה נושא המודעות.

<עבאס עבאס: ולכן אני חושב שהמודעות מתחילה ממקבלי ההחלטות.

<עבאס עבאס: ברגע שמקבלי ההחלטות, אתם תהיו מופת, ראשי הרשויות המקומיות יתלו חלק.

<עבאס עבאס: אני רוצה להיעזר בכם שאולי תלחצו על השלטון המקומי שיארגן כנסים, יעשה הסברה, קמפיינים להטמיע את חשיבות יישום תקנות הנגישות, כי כל עוד שהעניין רק נשאר בחדרי חדרים ומה שנקרא על אש קטנה, אנחנו לא נוכל להגיע להישגים המיוחלים.

<עבאס עבאס: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה, שרה.

<שרה פרידמן: סליחה אדוני יושב הראש, אני רוצה להוסיף הערה קצרה לפני שאתה עובר הלאה.

<שרה פרידמן: אני מציעה בנוסף לכנסים, לקיים גם כנסות.

<שרה פרידמן: ואני רוצה לחדד את הנקודה שאתה אמרת.

<שרה פרידמן: אם אין סנקציות לא עשינו כלום.

<שרה פרידמן: בפירוש צריכות להיות סנקציות נגד הרשויות המקומיות.

<שרה פרידמן: יש להבדיל פה בין תקנות נגישות להתאמת המרחב הציבורי לאנשים עם מוגבלות, לחוקים כלליים שמשרתים את כלל הציבור ואנשים עם מוגבלות.

<שרה פרידמן: ואין שום הצדקה בעולם שלא לחייב את הרשויות המקומיות, בדיוק כמו שאתה כתבת בסיכום שלך בשנה שעברה, לאכוף את החוק הקיים.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: נשמע אותם עוד מעט.

<שרה פרידמן: המכשולים על המדרכות מפריעים ומסכנים את כולם.

<שרה פרידמן: אנחנו פה על תקן בני אדם היום.

דוד אמסלם: כן.

<שרה פרידמן: אתם לימדתם אותי על חשבונכם גם שיקום טכנולוגי – משלם המיסים התכוונתי – גם שאני אוכל להמשיך בעבודה שלי וגם ללמוד ניידות בעזרת מקל.

<שרה פרידמן: קיבלתי ציון מצטיין, כשלמדתי להשתמש במקל במרחב הציבורי, במדרכה.

<שרה פרידמן: המקל על חשבוני.

<שרה פרידמן: תן לי מדרכה.

דוד אמסלם: מאה אחוז, תודה רבה.

<עבאס עבאס: תשתית.

<עבאס עבאס: אין תשתיות פיזיות.

דוד אמסלם: הבנו, הבנו, עורך הדין עבאס, זה בסדר.

דוד אמסלם: אני רוצה ברשותך להעביר את רשות הדיבור למשה בר.

דוד אמסלם: בבקשה, משה.

<משה בר: שמי משה בר ואני יושב ראש עמותת תנו יד לחירש, נכים למען נכים.

<משה בר: קודם כל אני מודה ליושב הראש ולוועדה על הכנס החשוב הזה ולחברי הכנסת שמתלווים לישיבה.

<משה בר: אני רוצה להעלות מספר נושאים בקצרה.

<משה בר: מה שקורה, אין לי בעיה שרשויות יאשרו לחנות על המדרכות, אבל שיעשו שביל של מטר ועשרה, מסומן, גם להולכי רגל, גם לעיוורים, גם לנכים וגם לאימהות עם עגלות ודברים כאלה.

<משה בר: יש הרבה מקומות שבאמת יש בעיית חנייה, אבל לא יכול להיות שרכבים יחנו על מעברי חצייה, יחסמו לנו בכלל את המדרכות ונהיה צריכים לרדת לכבישים.

<משה בר: זה דבר שהוא בלתי נסבל.

<משה בר: אני חושב שיושב ראש הוועדה יכול להעביר מסר לרשויות, מי שאין לו ברירה שיחנו, אבל שיתנו לנו גם את האפשרות לתמרן בעיר.

<משה בר: זה לא יתכן שאנחנו נרד לכביש, נסכן את עצמנו, נסכן את הנהגים שנוהגים בכביש, וקורים הרבה מאד אסונות.

<משה בר: אני כבר מלווה יותר מאשר כמה שנים את חוק בטיחות בדרכים וזה אחד מהדברים הראשונים שצריך לעשות.

<משה בר: זה הדבר הראשון.

<משה בר: דבר שני, אנחנו דורשים בכל תוקף שבכל רשות יהיה נציג של נכים.

<משה בר: זה לא יכול להיות שאנשים בריאים יקבעו לנכים מה טוב ומה לא טוב.

<משה בר: וזה מה שקורה היום.

<משה בר: הרשויות מתעלמות מהנכים, כאילו שאנחנו לא קיימים.

<משה בר: הרבה מאד רשויות רוצות שאנחנו נעבור למקומות אחרים, כיוון שאנחנו לא משלמים את המיסים הדרושים.

<משה בר: אנחנו משלמים רק 20% וזה לא נאה לראש העיר.

<משה בר: ואני חושב שאת זה צריך לעשות בראש ובראשונה, שיהיה נציג בוועדות שנוגעות לנכים, שנוגעות לנושאים בעיר.

<משה בר: צריכים שיהיה נכה, אפילו בהתנדבות.

<משה בר: אנחנו לא דורשים שכר.

דוד אמסלם: רק שנייה משה, אני רוצה שתבהיר את זה יותר טוב.

דוד אמסלם: איזה ועדות?

<משה בר: יש ועדת הנחות, יש ועדת - - -

דוד אמסלם: אתה מתכוון לוועדות הסטטוטוריות?

יוסף ג'בארין: לא, הוא מתכוון ייצוג של האנשים עם המוגבלויות בתוך הוועדות.

דוד אמסלם: את זה הבנתי, אבל אני שואל באיזה סוג ועדות.

<משה בר: בוועדות הנחות.

<משה בר: למה שנכה לא יהיה כדי לקבל - - -

דוד אמסלם: אבל ועדת הנחות זה חברי מועצה.

<משה בר: לא, יש גם נציגים חיצוניים שם בוועדות.

דוד אמסלם: כן?

<משה בר: כן.

<משה בר: בוועדה לבטיחות בדרכים, אפשר לבחור נציג נכה.

<משה בר: אני יודע שיש רשויות שכן עושות את זה.

<משה בר: זה לא יכול להיות שאני בא עם אדם בריא ומראה לו דברים, אז הוא אומר מה, שלושה-ארבעה סנטימטר.

<משה בר: לחנייה של רכבים עושים אפס, למעבר חצייה עושים לנו ארבעה-חמישה סנטימטר, שאני מוכן שמישהו יתלווה ואני יכול להתהפך עם הכסא.

<משה בר: פשוט מאד.

<משה בר: אז לזה לא נותנים לנו פתרון.

<משה בר: זה חלק מהדברים.

<משה בר: עכשיו, אני רוצה להעלות עוד נושא.

<משה בר: אני שלחתי לקצין תנועה ראשי על נושא החניות של נכים בנושא החניות על המדרכות וזה.

<משה בר: קיבלתי תשובה שאני לא יודע אם לצחוק או לבכות, שניידות מותר להן לחנות בחניות של נכים רשומות, לניידות.

<משה בר: לנכים אחרים מותר לחנות בחניות של נכים רשומים.

<משה בר: זאת אומרת שהנכה קיבל חנייה שלו, מסודרת לבוא לחנות, ואם רכב של נכה חונה או ניידת חונה, אין לו מה לעשות, שזה גם דבר אבסורד.

דוד אמסלם: זאת אומרת גם בחנייה הפרטית לכאורה של הנכה, הייעודית לו - - -

<משה בר: כן, בחניית נכים.

<משה בר: אני העברתי לך היום את המסמך הזה.

<משה בר: זה מופיע שלמשטרה מותר לחנות בחנייה של הנכה.

<קריאה: מבצעי.

דוד אמסלם: לא, עזוב מבצעי.

<משה בר: לא מבצעי.

<משה בר: לא כתוב מבצעי.

דוד אמסלם: לא, משה, תקשיב.

דוד אמסלם: השוטר תמיד מבצעי, אתה יודע את זה.

דוד אמסלם: גם כשהוא יורד לקנות בורקסים.

<משה בר: באמת, גם כשהוא בא לבקר את החברה שלו במקום העבודה, זה גם מבצעי.

<משה בר: למה לא?

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: לכן אנחנו - - - את המבצעי.

דוד אמסלם: אני רוצה דווקא להתמקד במה שאמרת בחלק השני, שאתה אומר שבא נכה אחר ועומד נניח ליד הבית שלך, שם יש לך את החניה שלך.

<משה בר: שלי, הוא חונה.

דוד אמסלם: ואז הוא חונה ואתה מגיע הביתה, אין לך איפה לחנות.

<משה בר: ואין לי חנייה.

<משה בר: אני מזמין את הפיקוח או את המשטרה, אז הם אומרים בגלל שהוא נכה צריכים לעשות שינוי בחקיקה, אין להם מה לעשות לו.

דוד אמסלם: זה מה שהוא אמר לך?

<משה בר: זה מה שקיבלתי תשובה מקצין ראשי של התנועה.

<משה בר: המסמך אצלך.

דוד אמסלם: אז בשביל מה שמים מספר?

<משה בר: נתתי לך את המסמך.

<משה בר: זה מסמך שקיבלתי מהמשטרה.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: איפה המכתב דוד, אצלך?

דוד אמסלם: דוד יטפל בזה.

דוד אמסלם: אחרי זה תשב עם תומר כדי לנסח את המכתב לראש ענף תנועה במשטרה, כדי שנבדוק בכלל איך זה יכול להיות.

דוד אמסלם: אני אגיד לך למה אני מתחבר למה שהוא אומר.

דוד אמסלם: הרי יש בלי מספר ויש עם מספר.

דוד אמסלם: אז אם כולם מותר להם הכל, אז מה הרעיון של המספר?

<משה בר: אז זה מה שאני אומר.

<משה בר: עכשיו דבר נוסף.

<משה בר: יש לנו בעיה עם השילוט ועם החנייה.

<משה בר: שוטר אחד מגיע, אומר השירות הזה לא חוקי.

<משה בר: שוטר שני מגיע עושה דו"ח.

<משה בר: כל שוטר לפי טעמו.

<משה בר: לשלט שלנו בבת ים, אני לא יודע מה עם השאר, עשינו ישיבה בעירייה עם קצין משטרה, עם משרד התחבורה, עם כולם ואז החלפנו את השלטים ואני קיבלתי את השלט הראשון שצוין כחוקי, והוא גם לא חוקי.

<משה בר: אנחנו כבר לא יודעים מה לעשות.

<משה בר: אז אנחנו מקבלים שלט חוקי, אנחנו דואגים לסמן את המקום עם מעטפת, למה היום אסור לעשות גם X באמצע.

<משה בר: אם אתה עושה X אז אסור לך בעצמך לחנות במקום.

<משה בר: אתה עושה את הכל לפי הדרישות של החוק, בא לך שוטר אחד, אומר לך אדוני – אני צריך להודיע לנהג ואם הוא ירצה לצאת מהחנייה הוא ייצא ואם לא, הוא לא ייצא, זו חנייה לא חוקית.

<משה בר: ואז הוא מתקשר לבן אדם, מבקש סליחה מהפושע שחנה לי ומתקיף אותי שאני מטריד את המשטרה, שאני מזמין אותם לבוא ולתת לי את המקום שלי.

<משה בר: תאר לך שאני אחרי יום שלם פה בכנסת, מגיע באחת עשרה, שתים עשרה בלילה הביתה ואני צריך לחכות לפעמים שלוש-ארבע שעות באוטו, שאני לא יכול לרדת ומגיעה משטרה ועושים לי עוד טובה בכלל.

<משה בר: ואם אני אומר להם אני מפריע בתנועה, אז נשלח לך ניידת לעשות לך דו"ח, אבל לא נשלח ניידת למצוא את הנהג ולהוציא אותו.

<משה בר: ואני אומר לך, אנחנו מקבלים איומים.

<משה בר: חונים לאחד בחנייה, איימו שירצחו את הבן שלי.

<משה בר: אני מודיע למשטרה, אומר לא נורא, הפרטים שלהם אצלנו, אם יקרה משהו אנחנו נאתר אותם.

<משה בר: אז תבין איך מזלזלים בנכים, מה עושים לנכים ביום יום.

<משה בר: אני לא מדבר על חניות ציבוריות, כשאתה מגיע למרכזים, למקומות שאין בכלל חניות ציבוריות ואתה צריך להגיע לדואר לקבל את הקצבה, אין לך איפה לחנות.

<משה בר: אתה צריך להגיע לקופת חולים, אין לך איפה להחנות.

<משה בר: אתה צריך להגיע לכל מיני מקומות, אין חניות.

<משה בר: ושאני פונה לרשות, היא אומרת יש לנו הרבה נכים בעיר, אנחנו לא יכולים לסמן בלי סוף חניות.

<משה בר: אני לא ידעתי שליד קופת חולים אי אפשר לסמן חניה אחת או שתיים.

<משה בר: במרכז, חנייה אחת או שתיים.

<משה בר: אני לא מבקש שיפנו את הכל לנכים, אבל לתחבורה ציבורית.

<משה בר: ושמים לך את הכל זה, אז גם לא מספיק שאין לך חניות, אז מסמנים לך גם את כל האורך לחנייה ציבורית, אז אתה עוד יותר מוגבל, שאתה לא יכול אפילו לחנות במקום שאסור לך, אבל בתור נכה על כסא גלגלים לא יעשו לך דו"ח, אבל אם אתה חונה בחנייה של תחבורה ציבורית, אז כן אתה מקבל דו"ח.

<משה בר: ואם אתה מקבל דו"ח, אתה גם לא יכול לבטל אותו היום, למה זה חברות פרטיות, שאין סופרות רק את הכסף, הם לא מבטלים לך את הדו"ח.

<משה בר: אחר כך ראש העיר אומר – למה לא פנית אלי?

<משה בר: אבל פניתי אליך ולא עשית כלום והלכתי ושילמתי את הדו"ח, למה אני אדם אחראי, אדם שעושה את הכל לפי החוק, אז אתה אוכל אותה מכל הכיוונים.

<משה בר: אז אני רוצה לדעת, בשביל מה נותנים לנו תג כיסא.

<משה בר: אם נותנים לנו תג כיסא זה כדי לחנות במקומות קרובים, שלא מפריעים לציבור.

דוד אמסלם: תודה משה.

<משה בר: על לא דבר.

<עבאס עבאס: אפשר להוסיף?

דוד אמסלם: בטח.

<עבאס עבאס: יופי.

<עבאס עבאס: האמת שאני רוצה להתריע בפני גם כן תופעה מבחינת תגים.

<עבאס עבאס: אם אתם לא יודעים, יש היום שני סוגי תגים.

<עבאס עבאס: יש היום תג מה שנקרא תג אקסטרה לאדם עם מוגבלות בגפיים, כסא גלגלים ותג אחר, וכתוצאה מזה, אני, משיש לי תג אחר, נמנעים ממני הרבה דברים.

<עבאס עבאס: נגיד אני לא יכול להיכנס ברחוב ציבורי, אני לא יכול להחנות במקומות מסוימים.

<עבאס עבאס: ונפגשתי עם אנשים מהנציבות, קיימת חשיבות לעשות תיקון, כי זה באמת עושה עוול.

<עבאס עבאס: כאילו עושה קטגוריות מבחינת סוגי המוגבלויות.

<עבאס עבאס: סוגיה אחרת שאני רוצה להתריע בפניה, כל הנושא של נגישות תחבורה ציבורית.

<עבאס עבאס: לפי החוק, תקנות נגישות תחבורה ציבורית, כל תחנות האוטובוס אמורות להיות מונגשות עד דצמבר 2014.

<עבאס עבאס: אנחנו היום ביוני 2016 ולדוגמא בנצרת ובהרבה מקומות, אפילו לא רק יישובים ערבים, התחנות עדיין לא נגישות.

<עבאס עבאס: וכמובן גם אוטובוסים, מן הסתם.

<עבאס עבאס: אבל למה אני אומר תחנות?

<עבאס עבאס: כי האחריות להנגיש את התחנות היא נופלת על גבם של הרשויות המקומיות.

<עבאס עבאס: האוטובוסים הם באחריות החברות המפעילות של האוטובוסים.

<עבאס עבאס: אז זו קריאה שבאמת גם כן הוועדה שלכם גם תדחף את הנושא של הנגשה.

<עבאס עבאס: תחנה נגישה אומרת לי שאני יכול לעלות לאוטובוס בצורה עצמאית, בלי להזדקק לשום עזרה מהזולת, כי יש שם סימון ברייל, יש כרזה קולית, יש את כל האמצעים שעושים לי הנגשת סביבה.

<עבאס עבאס: תודה.

דוד אמסלם: תודה, תודה עבאס.

<נחמה כהן: שלום, שמי חני, אני אשמח לרשות הדיבור, להגיד כמה מילים.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: קודם כל מי שרוצה לדבר, שיבוא וייתן לנו פה פתק כדי שנרשום אותו.

דוד אמסלם: אני רוצה דווקא לעבור כרגע - - -

<נתי ביאליסטוק-כהן: אדוני, סליחה שאני מתפרץ, חבר הכנסת אמסלם, אבל חלק מהאנשים שרוצים לדבר לא יכולים לכתוב, כי מדובר פה באנשים עיוורים.

דוד אמסלם: קודם כל אתה צודק.

דוד אמסלם: אוקיי, אז מי שיכול להירשם שיירשם, ואם לא תגידו את השם.

<נתי ביאליסטוק-כהן: נתי ביאליסטוק-כהן, מנכ"ל המרכז לעיוור.

דוד אמסלם: נתי, אני אתן לך את רשות הדיבור, בבקשה.

<נתי ביאליסטוק-כהן: קודם כל אני רוצה להגיד תודה על קיום הדיון הזה.

דוד אמסלם: זה החובה שלנו, עזוב.

<נתי ביאליסטוק-כהן: זה לא מובן מאליו.

דוד אמסלם: נתי, תתקדם.

דוד אמסלם: זה מובן מאליו, אפילו לדעתי לא מקדישים לזה מספיק זמן.

דוד אמסלם: אבל בוא, תתקדם.

<נתי ביאליסטוק-כהן: ואני מתנצל שלא הגעתי בהתחלה ושאני אברח מהר, כי אנחנו מקיימים כמה דיונים בעת ובעונה אחת.

<נתי ביאליסטוק-כהן: אז אני רק רוצה לבקש מהוועדה באמת להבין את החשיבות של הצורך בחנייה קרוב לבית ובצורך של המפתחים והמעברים במדרכות להיות פנויים - - -

דוד אמסלם: כבר דיברנו על זה.

<עבאס עבאס: דיברנו כבר וקיבלנו הישג, נתי.

<נתי ביאליסטוק-כהן: קיבלנו הישג, אז אני לא רוצה להפריע ולא רוצה למשוך את ה - - -

דוד אמסלם: אני אתן לך תשובה.

דוד אמסלם: לנושא של החנייה אני הקראתי את הצעת החוק שכתב לנו הבוקר - - -

<נתי ביאליסטוק-כהן: הצעה מצוינת ומאוזנת לדעתי.

דוד אמסלם: שמעת אותה?

<נתי ביאליסטוק-כהן: כן.

<נתי ביאליסטוק-כהן: ראיתי אותה.

דוד אמסלם: אוקי, מצוין.

דוד אמסלם: ולגבי הנושא של הפרוזדור, עוד מעט אנחנו נתייחס ונשמע את משרד הפנים ואת הרשויות.

<נתי ביאליסטוק-כהן: תראה, חלק ניכר מהבעייה פתיר על ידי הרשויות.

<נתי ביאליסטוק-כהן: אתה יודע - - -

דוד אמסלם: אני יודע, יודע.

<נתי ביאליסטוק-כהן: זה עניין של החלטה.

<נתי ביאליסטוק-כהן: אם אתה רק - - -

דוד אמסלם: נתי, במקרה אתה מדבר עם בן אדם שעסק בזה 20 שנה, אז מה?

<נתי ביאליסטוק-כהן: דודו, אני יודע.

<נתי ביאליסטוק-כהן: זאת אומרת לצערי אתה כבר לא במחלקת שפ"ע וכירושלמי אני מצטער על זה, אבל אני מקווה שתעשה פה מטפורית עבודה - - -

דוד אמסלם: תאמין לי הייתי חוזר.

<נתי ביאליסטוק-כהן: מטפורית אני מקווה שתעשה פה עבודה באותה איכות.

דוד אמסלם: אני משתדל.

<נתי ביאליסטוק-כהן: אבל אני אומר, הרבה דברים הם פשוט עניין של החלטה ועניין של הוראה, כי אני באמת מאמין שעובדי התברואה ברשויות לא קמים בבוקר ואומרים אוקיי, איפה אני אעשה עכשיו מכשול בפני עיוור.

דוד אמסלם: אתה צודק.

דוד אמסלם: אני מסכים.

<נתי ביאליסטוק-כהן: הם פשוט לא יודעים ומודעות זו ההתחלה החשובה של הפתרון של הבעיה.

דוד אמסלם: ליאור.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע עכשיו את משרד הפנים דווקא.

<מיכאל בן ארוש: דודי, סליחה.

דוד אמסלם: כן, מיכאל.

<מיכאל בן ארוש: לפני שאתה רוצה לחזור אלינו לעיריית ירושלים, אנחנו נחזיר אותך כראש העיר.

דוד אמסלם: לא, עזוב, נו.

דוד אמסלם: אנחנו לא שם עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: משם מתחילים להיות ראש הממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: אז זה צעד ראשון.

<מיכאל בן ארוש: אני לא סתם התפרצתי.

<מיכאל בן ארוש: שמעתי את חברי אדון בר וראיתי כמה כעס וכמה מרירות יש לקבוצה המוגבלת, העיוורת, גם המוגבלים הרגילים.

<מיכאל בן ארוש: פשוט מישהו צריך פה בכנסת, אולי אתה, אולי מישהו אחר, לקחת את הדגל הזה ולהרים אותו, כי הוא - - -

דוד אמסלם: כן.

<מיכאל בן ארוש: צריך כבר להרים אותו למעלה.

דוד אמסלם: אני מסכים.

דוד אמסלם: אני אומר לכם באופן חד משמעי, תראו בי כתובת לעניין.

דוד אמסלם: הנושא הזה נוגע לליבי.

דוד אמסלם: אני חושב שזה גם ברמה המוסרית לא שייך, אבל זה בסיכום שלי.

דוד אמסלם: אתה כבר הקדמת לי את הסיכום, מיכאל.

דוד אמסלם: אני רוצה עכשיו לשמוע דווקא את ליאור, אבל ליאור, ברשותך הייתי רוצה לנתב אותך בשאלות ואחרי זה מה שנקרא תתייחס חופשי למה שאתה מבין.

דוד אמסלם: קודם כל באופן בסיסי האם לכל רשות מבחינת חוזרי מנכ"ל יש ממונה על הנגשה?

דוד אמסלם: יש בן אדם שזה התפקיד שלו, קם בבוקר חושב על הנגשה?

<ליאור שחר: עד כמה שידוע לי - - -

<תומר רוזנר: אבל יש חוק.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: יש חוק כזה?

<תומר רוזנר: יש רכז נגישות.

<ליאור שחר: אני מכיר רכזי נגישות במשרדי הממשלה.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: אז א' תרשום לך נקודה, שבמסגרת, ודרך אגב, אם צריך שינוי - - -

<תומר רוזנר: לא, לא צריך.

דוד אמסלם: לא צריך.

דוד אמסלם: זו מסגרת החוק הקיים.

דוד אמסלם: רק אני מבקש שתוודאו קודם כל שיש שם פרטי, שם משפחה.

<ליאור שחר: תומר אומר שיש חובה על מרכז נגישות ברשויות מקומיות.

דוד אמסלם: קודם כל תוודאו שיש דבר כזה.

דוד אמסלם: זאת אומרת שיש חובה כזאת.

דוד אמסלם: אני מבין שיש חובה כזאת, רק אני מספר לך, ברשויות, אם אתם לא בודקים אז לא שמים.

דוד אמסלם: לא כולם.

דוד אמסלם: יש חלק ששמים.

<ליאור שחר: אז יש מקום באמת ל - - -

דוד אמסלם: אז א' לדעתי-.

דוד אמסלם: תומר, בבקשה.

<תומר רוזנר: ברשותך, אני חושב שיש מקום שמשרד הפנים ישקול בכלל להוציא חוזר מנכ"ל לרשויות המקומיות בכל הנושא של נגישות.

<ליאור שחר: כן, אבל הוא הקדים אותי, אני רציתי לדבר על זה.

<ליאור שחר: יש לנו את הכוונה הזאת בעקבות הדיון הזה.

<ליאור שחר: יש שאלות ויש כבר תשובות.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אז קודם כל לגבי הנושא של ה - - -

<ליאור שחר: זה רעיון מצוין, תומר.

דוד אמסלם: קודם כל לגבי הממונה, אני התחלתי עם הממונה או רכז, לא משנה איך תקרא לזה.

דוד אמסלם: אני חושב שבכל רשות צריך לקום מישהו בבוקר שזו העבודה שלו, לחשוב נגישות.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: גם בנושא של הנגישות דרך אגב, יש מדרג.

דוד אמסלם: זה ברור שקודם כל התחבורה הציבורית זה בוודאי ובוודאי, ודרך אגב, זה לא רק לאנשים מוגבלים.

דוד אמסלם: אישה עם תינוק, עם עגלה - - -

<עבאס עבאס: קוראים לזה יוניברסל דיזיין, זה לכולם.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: אישה עם עגלה שיש לה תינוק, זה אותו סיפור.

<שרה פרידמן: ולכן לאכיפת החוק האוסר חנייה על מדרכה - - -

דוד אמסלם: עוד מעט אני אעבור לזה.

<שרה פרידמן: יש צורך בממונה נגישות מיוחד.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: שרה, אני רוצה להתייחס לעניין הזה.

דוד אמסלם: גם על הנושא הזה של חנייה על גבי המדרכה, לפי תפיסתי המדרכות נועדו להולכי הרגל.

דוד אמסלם: בשביל זה בנינו מדרכות.

דוד אמסלם: ישנם פתרונות בחלק מהמקומות, כולל פה בירושלים, שאיפה שיש מצוקת חנייה, וזה דרך אגב תופעה שהתפתחה בשנים האחרונות, בעשור האחרון.

דוד אמסלם: אז מאן דהוא קיבל החלטה פיקודית ובואו נסמן.

דוד אמסלם: יש לי גם איזה פח צבע, נותן להם אישור, בוא תסמן שם, תשים שני תמרורים ותסמן וממחר בבוקר מותר לחנות על המדרכה.

דוד אמסלם: ראה למשל רחוב עזה בעלייה מצד ימין.

דוד אמסלם: מדרכה של מטר וחצי אפילו אין בה, יש שם חנייה, שני גלגלים על המדרכה, שני גלגלים על אבן השפה.

דוד אמסלם: עכשיו, אם יש שם מישהו שאמור ללכת על המדרכה ויש לו מוגבלות וגם בלי מוגבלות.

דוד אמסלם: אמא עם ילדים, אישה עם עגלה, עם תינוק.

דוד אמסלם: האופציה היחידה שיש לה שם לעבור את הדבר הזה ויש למעלה תחנה אוטובוס שהיא רוצה להגיע אליה, זה ללכת על הכביש.

דוד אמסלם: אין לה שום אופציה.

דוד אמסלם: זה כביש מסוכן, שמיד אחרי זה יש את הרמזור.

דוד אמסלם: כולם פותחים שם ברמזור כדי לנסוע מהר, אז אם היא יורדת ואישה צעירה ולא שמה לב, סכנת נפשות.

דוד אמסלם: המדרכה נועדה להולכי הרגל.

דוד אמסלם: אם מישהו רוצה לעשות חניה שינמיך את המדרכה ושיעשה מפרץ חנייה.

דוד אמסלם: אין, מינימום של חנייה זה מטר וחצי כרגע, כשבונים אותה חדשה.

דוד אמסלם: אם זה משהו ישן אז בוא נגיד יש מדרכה של מטר, אתה יודע, אי אפשר להרחיב את המפתח ברחוב, אז בסדר.

דוד אמסלם: אבל בוודאי ברחובות מסוימים, בוודאי מטר וחצי.

דוד אמסלם: בוודאי אישה, לפחות עם עגלת תאומים יכולה לעבור.

דוד אמסלם: אלה ההנחיות שאתם צריכים לתת.

דוד אמסלם: ליאור, אני מספר לך, אם אתם לא תיתנו לא יהיה.

דוד אמסלם: ועכשיו אני אומר לך לגבי הכל, מי שמנהל את הרשויות המקומיות זה משרד הפנים .

דוד אמסלם: צריך להבין את זה.

דוד אמסלם: רשות מקומי לא יכולה להתנהל, אז יש ראש עיר אחד שיש לו את הרגישות, אז הוא עושה.

דוד אמסלם: יש ראש עיר אחר שאין לו את הרגישות, הוא לא עושה.

דוד אמסלם: אבל אותו איש מוגבל, זה לא מעניין אותו.

דוד אמסלם: הוא צריך את השירות.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה שירות מינמאלי.

דוד אמסלם: זה לא שירות.

דוד אמסלם: הוא מבקש רבותי, רק תסירו לי את המכשולים.

דוד אמסלם: אז אני בדיון הקודם, אני מספר לך, אני אקריא לך, לפני שנה, רק ישב פה בן אדם אחר, זה לא אתה היית, ליאור.

דוד אמסלם: שלחו לי מישהו אחר.

דוד אמסלם: ביקשתי להוציא הנחיות חד משמעיות לכל הרשויות וכאן דבר אגב זה עם סנקציות.

דוד אמסלם: אני אגיד משהו.

דוד אמסלם: לחוק הביוב יש סנקציה מול ראש העיר.

דוד אמסלם: אני מספר לך, אם קורה עכשיו שעירייה מסוימת יש לה דליפת ביוב והיא לא מטפלת בה, מעמידים את ראש העיר לדין פלילי.

דוד אמסלם: יש לנו פה ראש עיר בכנסת לשעבר, שהוא היום חבר כנסת, שהוא עדיין תחת העננה הזאת.

דוד אמסלם: צריך להבין את זה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בגלל שפה המדינה החליטה – זה לא יפה, זה מסריח, לא טוב, נראה לך מה זה.

דוד אמסלם: אבל הנכים, זה כנראה לא מעניין.

דוד אמסלם: אני טוען, יש דברים שהם ברמת הרשלנות של ראש העיר.

דוד אמסלם: ראש עיר זה נבחר ציבור אבל חי תחת כללים.

דוד אמסלם: הוא לא עושה מה שהוא רוצה.

דוד אמסלם: לא מתאים – תקימו לו ועדה קרואה ותעיפו אותו הביתה.

דוד אמסלם: לא מתאים – תעמידו אותו לדין פלילי, ואתם תראו שפתאום הכל מסתדר.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: ראש העיר רוצה להיות הכי הרבה ראש העיר.

דוד אמסלם: הוא קם בבוקר כדי להיות ראש העיר.

דוד אמסלם: זה מה שמעניין אותו.

דוד אמסלם: ונושא שיפריע לו – אז הוא יתחיל לטפל בו.

דוד אמסלם: מה שלא יפריע לו – הוא לא יטפל בו.

דוד אמסלם: אני חושב שסוגית הנכים וסוגית המוגבלים וסוגית הנשים עם העגלות היא קריטית.

דוד אמסלם: זה המינימום שאנחנו יכולים לתת וזה הדיון הקודם שעשינו.

דוד אמסלם: דרך אגב, דיברנו שעתיים, בדיוק כמו ששרה אמרה.

דוד אמסלם: אז לכן פה אני מעביר לך את רשות הדיבור ותתייחס לנושאים האלה, בגלל שזה דבר שבאמת אני חושב שהוא המינימאלי.

דוד אמסלם: הנכים לא מבקשים כלום.

דוד אמסלם: הם מבקשים – תן לי ללכת ברגל במדרכה כמו שצריך, בדיוק כמו כל בן אדם רגיל.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ליאור שחר: קודם כל שמי ליאור שחר, מנהל אגף בכיר לתכנון מדיניות במשרד הפנים.

<ליאור שחר: אני מודה לך על הדיון הזה.

<ליאור שחר: באמת שמעתי ממש בקשב רב את שרה, את בן ארוש.

<ליאור שחר: רק בן ארוש אני מפחד שלא יגנוב לנו כותרת לגבי ריצה לראשות עיריית ירושלים.

דוד אמסלם: לא, לא, עזוב, מיכאל בסדר.

<מיכאל בן ארוש: אני בעד.

<ליאור שחר: את עבאס, את משה בר ובאמת לצורך העניין מאתמול נכנסתי לעניין הזה, כי אמנם אני לא מהתחום של השלטון המקומי במשרד, אבל באמת השר, שם לו את כל האוכלוסיות החלשות בדגש, ולכן באמת לצורך העניין אני נכנסתי לעניין הזה, לפחות מאתמול.

<ליאור שחר: בואו נדבר קודם כל על המצב הקיים, כי שמעתי שמדברים פה על חקיקה שאתם רוצים וזה מצוין.

<ליאור שחר: אפשר לתמוך בכל חקיקה, אבל יש כבר דברים שהם קיימים וגם שמעתי שוב את שרה לגבי עיריית ירושלים.

<ליאור שחר: יש חוקי עזר, ויש חוק עזר למעשה של משרד הפנים, אנחנו קבענו נוסח מומלץ לחוק עזר להעמדת רכב וחנייתו.

<ליאור שחר: בנוסח המומלץ יש התייחסות מפורשת לכך שהרשות המקומית רשאית לקבוע מקומות חנייה לרכב המשמש נכה או לכלי רכב המשמש נכים.

<ליאור שחר: אני רוצה לצטט גם את הסעיף הזה בחוק העזר שאנחנו ממליצים.

<ליאור שחר: רשות תמרור, זה סעיף 2, סעיף קטן 3.

<ליאור שחר: אני לא יועץ משפטי אז אני לא יודע אם זה סעיף קטן.

<ליאור שחר: תומר יגיד לי אם הוא סעיף קטן.

דוד אמסלם: תעבור לתוכן, לא חשוב.

דוד אמסלם: דרך אגב, שנה ראשונה הם לומדים רק את הסעיף קטן וסעיף קטן א' וסעיף קטן א' ב'.

<ליאור שחר: ואחרי זה הם הולכים לאיבוד בתוך הסעיפים.

דוד אמסלם: בדיוק.

<ליאור שחר: הסדרי תנועה, רשות תמרור מקומית רשאית לקבוע כדלקמן: מקומות חנייה שבהם מותרת החנייה לרכב מסוים המשמש נכה או לכלי רכב המשמשים נכים והנושאים תג נכה.

דוד אמסלם: למה רשאים דרך אגב?

<ליאור שחר: רשאית.

דוד אמסלם: שאלתי למה.

<ליאור שחר: זה הנוסח שאנחנו - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, רשאית, לא אמרת לי כלום.

<ליאור שחר: רשאית זה המון.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

<ליאור שחר: רגע.

דוד אמסלם: ליאור, מה זה רשאית?

דוד אמסלם: יענו מה – אם בא לה – כן, אם לא בא לה – לא?

<ליאור שחר: זה אומר שלפעמים אתה לא, אתה יודע, אפשר על הכל להגיד חייבת וחייבת וחייבת.

דוד אמסלם: ליאור.

<ליאור שחר: שנייה.

<ליאור שחר: אני יודע לפחות לפי הבדיקה שלי, שהרשויות כן אימצו את חוק העזר - - -

דוד אמסלם: טוב, אני מציע בוא נתקדם.

דוד אמסלם: זה נושא - - -

<ליאור שחר: השאלה - - -

דוד אמסלם: לא, לא, עזוב.

דוד אמסלם: זה צריך לבוא בחקיקה ראשית של המדינה, לא בחקיקת עזר ולא רשאית ולא בטיח.

דוד אמסלם: תתקדם.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: אני כבר מקדם את זה.

דוד אמסלם: עזוב את זה.

<ליאור שחר: לא, אני לא עוזב את זה, כי עד שתרוצו עם החקיקה וכו', אתה יודע.

<ליאור שחר: יכול להיות שזה יהיה תוך חודשיים, יכול להיות שזה יהיה תוך שנה.

<ליאור שחר: אני דווקא לצורך העניין איש מעשה.

<ליאור שחר: שוב, תרוצו אתם בכיוון שלכם, זה בסדר, אבל אני מוכן להרים את הכפפה עם שרה ועם בן ארוש.

<ליאור שחר: אם יש בעיריית ירושלים, ויש כזה חוק עזר בעיריית ירושלים.

<ליאור שחר: אתה אומר רשאית, לא חייבת.

<ליאור שחר: רשאית.

<ליאור שחר: אני מוכן להרים את הכפפה, להיפגש איתם ואם יש נכים שפנו לעירייה ולא קיבלו מענה והעירייה לא סימנה, אני מוכן באופן ממש איתם ביחד, לטפל בזה מול העירייה, חד משמעית.

דוד אמסלם: אני אגיד לך, אני רוצה להתקדם, עזוב.

דוד אמסלם: אנחנו פה - - -

<ליאור שחר: אני מתקדם.

<ליאור שחר: אתה לא רוצה להתקדם.

<ליאור שחר: אני מדבר על תכלס.

דוד אמסלם: שנייה ליאור, תקשיב.

<ליאור שחר: ואם לא מקובל עליך, ההצעה הזאת גם בסדר.

דוד אמסלם: לא, אני התקדמתי.

<ליאור שחר: אני מדבר איתך על להתקדם.

דוד אמסלם: לא, לא, אני לא צריך.

דוד אמסלם: בגדול ההצעה הזאת מצוינת, מה שאתה הצעת.

דוד אמסלם: תמיד להיפגש עם מיכאל ועם שרה זה טוב.

<ליאור שחר: לא, אני לא דיברתי על להיפגש.

<ליאור שחר: אני דיברתי על - - -

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: תן לי.

דוד אמסלם: ועדת הפנים של הכנסת לא באה לפתור את הבעיה של מיכאל ושרה עכשיו ועיריית ירושלים ושני רחובות.

דוד אמסלם: זה לא הסיפור.

דוד אמסלם: אנחנו באנו להסדיר נושא מדינה.

דוד אמסלם: אני מציע דבר מאד פשוט.

דוד אמסלם: קודם כל זה טוב לעזור לאנשים האלה וכל מי שאתה יכול לעזור לו, תבוא עליך ברכה.

דוד אמסלם: באמת.

דוד אמסלם: אני דרך אגב מטפל כאן בנושאים פרטניים של בן אדם אחד.

דוד אמסלם: אני יושב, כותב איתו מכתבים - - -

<ליאור שחר: הם כמייצגים את כל הציבור בירושלים, זה לא עניין פרטני.

דוד אמסלם: תן לי, אני רוצה להתקדם איתך.

דוד אמסלם: הצעת החוק הזאת תונח שבוע הבא.

דוד אמסלם: מה שאני מבקש, תדבר עם המנכ"לית שלך שתעלה את זה בפני השר, כשזה יבוא לוועדת שרים, שידחוף את זה.

דוד אמסלם: זה יותר חשוב לי.

דוד אמסלם: בסדר?

דוד אמסלם: שיתמוך בזה, נקודה.

דוד אמסלם: אין לזה עלויות כספיות.

דוד אמסלם: מתקדמים.

דוד אמסלם: תגיד לה במשרד לשם אנחנו הולכים.

<ליאור שחר: אוקיי.

<ליאור שחר: אז שוב אני אומר - - -

<שרה פרידמן: אולי אתה יכול להתייחס גם לאכיפת החוק שאוסר חנייה על המדרכה?

<ליאור שחר: אני אתייחס להכל, גם לנושא של האכיפה.

<שרה פרידמן: מתקשרים אלי עיוורים מכל הארץ – שמענו שאת עוזרת.

<שרה פרידמן: גם אצלנו זה ככה, גם אצלנו.

<שרה פרידמן: אני מדברת על כך הארץ.

דוד אמסלם: חברה, בבקשה.

דוד אמסלם: שרה, בואי תני לו להתבטא בנושא הזה.

דוד אמסלם: ליאור, קודם כל כמו שאמרה שרה, לגבי הנושא של המדרכה וחנייה פיזית – מה היא עמדתכם בעניין הזה.

דוד אמסלם: שתיים, הפרוזדור בתוך המדרכה.

דוד אמסלם: אין היום פרוזדור.

דוד אמסלם: גם איפה שאין חניה יש מקומות שיש מטר וחצי מדרכה או 1.2 מטר ושמים שם עץ בערך באיזה 80 סנטימטרים ועוד שמים איזה ספסל בצד הזה והמוגבל צריך לעבור בחלקים כמעט.

<שרה פרידמן: לא הפרוזדור, המדרכה.

<שרה פרידמן: מה שטוב להגדרת החוק שאסור לחנות על המדרכה, זה טוב בשבילנו.

<שרה פרידמן: אנחנו רוצים את המדרכה פנויה ממכשולים.

דוד אמסלם: זו הכוונה, בסדר.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ליאור שחר: עכשיו לעניין האכיפתי.

<ליאור שחר: למעשה יש כמה היבטים בעניין של הנושא של הסרת המכשולים והעניין של האכיפה.

<ליאור שחר: בעניין של האכיפה באמת קודם כל יש את העניין של צו תעבורה עבירות קנס, שבזה מי שקובע את גובה הקנס, לא בדרך כלל, זה שר התחבורה.

<ליאור שחר: כלומר פה אני לא הצלחתי להגיע עוד ולבדוק מאתמול את גובה הקנס, אבל יתכן שצריך לחשוב על הכיוון של קנס גבוה יותר כדי לסייע בנושא של - - -

דוד אמסלם: אבל זו לא הבעיה, ליאור.

<תומר רוזנר: אני אסביר לך מה הבעיה.

<קריאה: הבעיה שאף אחד לא אוכף.

<שרה פרידמן: ברחביה נותנים קנס של 500 שקלים לחנייה על המדרכה - - -

דוד אמסלם: שרה, שרה.

<שרה פרידמן: אני מקבלת תשובה, גברת באזור שלך אין אכיפה.

דוד אמסלם: שרה, שנייה, דקה.

דוד אמסלם: שרה.

<ליאור שחר: טוב, אז היא מדברת ספציפית על ירושלים.

<שרה פרידמן: לא, לא.

דוד אמסלם: שרה.

<שרה פרידמן: בכל המקומות.

דוד אמסלם: שרה, את שומעת אותי?

<שרה פרידמן: שומעת.

דוד אמסלם: אז בואי, אל תתפרצי.

דוד אמסלם: תני לי לנהל את הדיון, אני אתן לך זכות דיבור, תדברי.

דוד אמסלם: בבקשה.

<שרה פרידמן: סליחה.

<ליאור שחר: אני אומר ככה, בקיצור.

<ליאור שחר: בעניין הזה של האכיפה, הבעיה של האכיפה במדינת ישראל היא לא רק ב - - -

דוד אמסלם: אני עוד לא שם, אני לא שם, ליאור, רק שנייה.

דוד אמסלם: קודם כל אני מסביר, יש היום חניות מוסדרות על גבי המדרכה.

דוד אמסלם: היום.

<ליאור שחר: יכול להיות שזה גם חניות של נכים, זה גם צריך לבדוק.

דוד אמסלם: אני לא מדבר על זה.

<ליאור שחר: לא, אתה מדבר, אני מבין - - -

דוד אמסלם: תקשיב לי.

דוד אמסלם: גם אם זה חנייה של נכה, על המדרכה הולכים אנשים.

דוד אמסלם: זה מיועד להולכי רגל.

דוד אמסלם: עכשיו, אתה יכול לייצר אולי חנייה על מדרכה כשיש מרווח של עוד איזה מטר וחצי שאנשים יעברו, אבל כל עוד זה לא קיים, אז מה זה רלבנטי עכשיו מי חנה או לא חנה?

דוד אמסלם: הולך הרגל, ובוודאי בן אדם שיש לו מוגבלות, ובוודאי אמא עם עגלה, היא חייבת.

דוד אמסלם: הרי הרעיון הוא שהוא לא ירד לכביש.

דוד אמסלם: ברגע שהוא ירד לכביש הפסדנו את האירוע הזה.

דוד אמסלם: אז אני אומר לך שהיום יש עיריות וכמעט בכל העיריות, או חלק גדול מהן מאפשרות חנייה על גבי המדרכה.

<תומר רוזנר: בלי להשאיר את המרחב.

דוד אמסלם: בלי להשאיר את המרחב ואני חושב שאתם צריכים להתייחס לעניין הזה ובאופן חד משמעי לאסור את זה.

דוד אמסלם: חד משמעי.

דוד אמסלם: המדרכה מיועדת-.

דוד אמסלם: ודרך אגב, לא כל דבר זה חוק.

דוד אמסלם: אני מוצא את עצמי כל הזמן מחוקק חוקים טיפשיים כמעט, שיש לכם תקנות.

דוד אמסלם: תעשה מחר חוזר מנכ"ל, תוציא לו.

דוד אמסלם: מאותו הרגע הוא עובר על החוק.

דוד אמסלם: יש לכם את הסמכויות, יש לכם הכל.

דוד אמסלם: רק תתחילו ללכת לשם.

דוד אמסלם: דרך אגב, ברגע שזה יקרה שרה כבר תלך לבית משפט.

דוד אמסלם: עזוב עכשיו, אני לא מצפה שתוציא 200 פקחים כדי לבדוק.

דוד אמסלם: לא יקרה.

דוד אמסלם: אבל מה אתה עושה?

דוד אמסלם: אתה נותן לאזרח הרגיל את הכלי כבר להתקדם קדימה בכוחות עצמו.

דוד אמסלם: הוא אומר אתה יודע, העירייה לא אוכפת, המשטרה לא רוצה, אני אלך לבית המשפט ואני רוצה לתבוע את המערכת – מדוע ליד הבית כל הזמן חוסמים לי את המדרכה.

דוד אמסלם: אז יבוא ראש העיר לבית המשפט, יבוא השוטר לבית המפשט, יסבירו לשופט.

דוד אמסלם: לא בא לי, אין לי חניות ואז השופט יחליט מה שיחליט, אבל תן את הכלים.

דוד אמסלם: לשם אני מושך.

<ליאור שחר: טוב, הרגל לשונך לומר איני יודע.

<ליאור שחר: אני לא רוצה כבר להצהיר פה הצהרות בעניין הזה, זה משהו שבאמת מחייב בדיקה יסודית, גם מבחינה של ההיקפים, גם מבחינת מה משרד הפנים יכול לעשות בעניין.

דוד אמסלם: זה דרך אגב לא קשור להיקפים.

<ליאור שחר: לא, אני אומר, זה משהו שמחייב בדיקה.

דוד אמסלם: זה לא קשור להיקפים ויש דברים שהם לא קשורים - - -

<ליאור שחר: לא קשור להיקפים.

<ליאור שחר: בלי קשר להיקפים.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: קח את הנושא, תקדם אותו, תעשו אצלכם איזה דיון קטן, תוציאו איזה שהוא חוזר מנכ"ל.

דוד אמסלם: תגיד לאורנה שתוציא בחוזר המנכ"ל הבא, שתאסור את זה באופן חד משמעי על כל העיריות לייצר קודם כל, כמו שאמרנו, פרוזדור של 1.5 מטר במדרכות - - -

<תומר רוזנר: מטרים.

דוד אמסלם: 1.1 מטרים, בסדר, במדרכות קיימות במינימום ואם לא אז אין אופציה לחנות על המדרכות בשום פנים ואופן.

דוד אמסלם: פשוט.

דוד אמסלם: בסדר?

<ליאור שחר: אוקיי.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של הנמכות בצמתים וכו'.

<תומר רוזנר: בנושא של החנייה, של המדרכות.

דוד אמסלם: אמרתי.

<תומר רוזנר: חשוב לי שהוא ישמע את זה פשוט.

<תומר רוזנר: יש תופעה שקיימת בעיריות רבות, לא אחת ולא שתיים, שמצהירות בריש גלי על מדיניות אי אכיפה.

<תומר רוזנר: יש חוק שאוסר חנייה על מדרכות, יש מדרכות שאסור לחנות בהן.

<תומר רוזנר: אומרת העירייה, אנחנו מיום שישי בשעה שתיים עד יום שבת בשעה הזאת והזאת, לא אוכפים.

<תומר רוזנר: אומרת בריש גלי.

<שרה פרידמן: או בכלל.

<תומר רוזנר: או בכלל.

<שרה פרידמן: בדיוק.

<שרה פרידמן: בדיוק.

<תומר רוזנר: זאת הבעיה.

<תומר רוזנר: בעיה שנייה, מעבר למה שיושב ראש הוועדה אמר.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש מצב כזה?

<תומר רוזנר: יש.

דוד אמסלם: באופן חוקי זה יכול להיות?

<שרה פרידמן: בוודאי שזה לא חוקי.

דוד אמסלם: הרי נניח שעכשיו מישהו היה עוצר ועושה דאבל פרקינג וחוסם את מרכז העיר.

דוד אמסלם: אז גם לא?

<תומר רוזנר: זה המשטרה עושה.

<תומר רוזנר: זה לא קשור לעירייה.

<תומר רוזנר: זה המשטרה.

דוד אמסלם: לא, זה גם עירייה וגם משטרה.

דוד אמסלם: מי שרוצה.

דוד אמסלם: מי שמגיע ראשון.

<תומר רוזנר: כן.

דוד אמסלם: זה האינטרס של שניהם, בוא נגיד ככה.

<תומר רוזנר: נכון.

<ליאור שחר: והמשטרה יכולה גם לתת קנסות למי שמחנה על המדרכה, כמו שאתה אומר.

<ליאור שחר: את זה גם המשטרה יכולה לעשות.

<תומר רוזנר: זה לא באג'נדה שלהם כמו שאתה יודע.

<ליאור שחר: בסדר.

<תומר רוזנר: אז עכשיו השאלה היא האם משרד הפנים ער לתופעה הזאת והאם הוא מתכוון לטפל בה.

<ליאור שחר: אני שומע עכשיו על התופעה הזאת, שאתה אומר שהם מצהירים, אני לא יודע אם בעל פה, בכתב, אני לא יודע.

<תומר רוזנר: הם מצהירים.

<תומר רוזנר: תתקשר למוקד עירוני תל אביב ויגידו לך המדיניות שלנו ביום שיש בשעה שתיים עד יום שבת בשעה זה וזה, לא אוכפים.

<משה בר: רק בשפת הים.

<נחמה כהן: בירושלים זה כל השבוע במקומות מסוימים.

<שרה פרידמן: כל הזמן, אבל גם אם זו מדיניות סמויה זה בדיוק אותו דבר.

<שרה פרידמן: אין אכיפה סדירה של החוק האוסר חנייה על המדרכה.

<שרה פרידמן: יש חוק כזה, צריך אכיפה סדירה.

<שרה פרידמן: מה יש לך להגיד על זה שבכל הארץ אין אכיפה סדירה של החוק האוסר חנייה על המדרכה?

<נחמה כהן: מתוך החלטה.

<ליאור שחר: עוד פעם, אין פה גם את השלטון המקומי, או שיש פה.

<ליאור שחר: אני לא ראיתי פה נציג של השלטון המקומי שיכול לענות לך.

<ליאור שחר: אני בסוף - - -

דוד אמסלם: לא צריך, זה אני הנציג.

<תומר רוזנר: זה נושא שצריך לבדוק אותו.

דוד אמסלם: בוא תמשיך.

דוד אמסלם: אני יוצא לחמש דקות.

דוד אמסלם: עבדאללה יחליף אותי.

דוד אמסלם: אני חוזר.

דוד אמסלם: (היו"ר עבדאללה אבו מערוף)

עבדאללה אבו מערוף: כן, אז בבקשה, אפשר להמשיך באותו סגנון, באותו נושא.

<ליאור שחר: אז כמו שאמרתי, אני מוכן להרים את הכפפה גם בעניין הזה.

<ליאור שחר: את הנושא הזה, כמו שדיבר יושב הראש, חנייה, זה מה שהבנתי שהכי מציק לו, אבל מה שמציק להם זה אכיפה.

<ליאור שחר: גם זה צריך לראות אם יש מדיניות מוצהרת של רשויות מקומיות שהן מצהירות שהן לא מבצעות אכיפה, אני מוכן לבדוק.

<שרה פרידמן: מוצהרת או לא מוצהרת.

<ליאור שחר: או לא מוצהרת.

<שרה פרידמן: כי בפועל אין אכיפה סדירה.

<ליאור שחר: את מדברת על ירושלים או על כל הארץ?

<שרה פרידמן: לא, לא, אנחנו כולנו באנו מכל הארץ.

<שרה פרידמן: בעיה נקודתית זה דבר אחד, בעיה כללית זה דבר אחר.

<שרה פרידמן: כולנו באנו הנה כדי להגיד ביחד, בקול אחד, שהבעיה הזאת היא בעיה כללית של חוסר אכיפה, התעלמות מוחלטת מהיקף התופעה, שיש מכשולים ובראשם המכוניות שחונות בניגוד לחוק.

<שרה פרידמן: אני לא מדברת עכשיו על מכוניות שחונות כחוק על המדרכה.

<שרה פרידמן: בניגוד לחוק.

<שרה פרידמן: יש התעלמות מוחלטת ואני מציעה לשקול טוב טוב לפני שמשתמשים במונח הזה – מצוקת חנייה, ולברר אם בכלל יש זכות ידועה או מובטחת, לחנייה במרחב הציבורי ולכמה מכוניות ולדעת איך להגדיר את המונח הזה מצוקת חנייה, כי כרגע המצוקה היא רק של הולכי רגל.

עבדאללה אבו מערוף: סליחה שאני מפריע לך, אבל בואו נשמע את הסיום של הנציג של משרד הפנים ואחר כך נמשיך.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

<ליאור שחר: אז עוד פעם - - -

עבדאללה אבו מערוף: ולא להפריע לו עכשיו בבקשה, שיסיים את הדברים שלו.

<ליאור שחר: אני שוב אומר, בפעם אולי הרביעית שאני מרים את הכפפה.

<ליאור שחר: אני מוכן, אם יש כזאת מציאות של חוסר אכיפה, אני מוכן באותו חוזר מנכ"ל שדיבר עליו תומר, שהציע בחכמה לתת דגש ברשויות המקומיות גם על הנושא של רכז נגישות, גם על הנושא של חידוד עניין האכיפה.

<ליאור שחר: אולי גם על כל הנושא של יידוע בחוקי העזר שקיימים ברשות, שמאפשרים לנכה לפנות לרשות המקומית להקצאת מקום.

<ליאור שחר: אני בהחלט מוכן ללכת בכיוון הזה ויותר מזה אפילו.

עבדאללה אבו מערוף: מאה אחוז.

עבדאללה אבו מערוף: תודה על הכוונה.

עבדאללה אבו מערוף: העניין ברור.

עבדאללה אבו מערוף: עצם העובדה שיש ויכוח אז יש בעיה.

<ליאור שחר: לא, לא, אין ויכוח דווקא.

<ליאור שחר: אני מוכן להיכנס לעומק הסוגיה.

עבדאללה אבו מערוף: בדיוק זה מה שצריך.

<שרה פרידמן: מפתיע אותנו שלא שמענו - - -

עבדאללה אבו מערוף: ד"ר שרה, סליחה, אני מאד מצטער שאני צריך להפריע לך בעניין הזה.

<שרה פרידמן: שנה שעברה בעניין הזה.

עבדאללה אבו מערוף: כן, אני יודע, אני גם הייתי.

עבדאללה אבו מערוף: ד"ר פרידמן, אני חושב שהעניין ברור ואני מאד מבקש ממך, תני לנו להמשיך בדיון ואם יישארו הערות אני בטוח שכבוד יושב הראש ייתן לך לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: בואו נמצה את הדיון ונמשיך.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תחילה, אני לא יודע, זה באמת מתסכל שבכל שנה אנחנו פה מתכנסים אם זה לרגל יום העיוור, אם זה יום בעלי המוגבלויות ומדברים על אותם דברים בדיוק.

מסעוד גנאים: ויש מסקנות ויש המלצות ויש הנחיות, וכל שנה אותן תלונות, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: רציתי לשאול את נציג משרד הפנים האם יש דוגמאות לתלונות שהגיעו אליכם ואתם טיפלתם בהן?

מסעוד גנאים: יש תלונות שהגיעו אליכם על רשויות או שהם לא ממלאים אחרי החוק?

מסעוד גנאים: הכוונה לא מסמנים מקומות לבעלי מוגבלויות או לא מנגישים את זה, או יש לכם תלונות מאנשים רגילים, שהם בעלי מוגבלויות.

מסעוד גנאים: יש דוגמאות שאתם הלכתם, בדקתם, אכפתם, עשיתם משהו?

<ליאור שחר: אתה שואל?

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: שאלה.

<ליאור שחר: טוב, שוב, אני אקדים ואומר שאני קראתי כמוך את המכתב שכתב יושב הראש בשנה שעברה וגם אותי זה באמת תסכל.

<ליאור שחר: זאת אומרת אני כגורם מתכלל במשרד - - -

מסעוד גנאים: אבל יש הבדל ביני לבינך.

מסעוד גנאים: אתה אחראי.

מסעוד גנאים: אתה משרד הפנים.

<ליאור שחר: זה חשוב אבל שאני כפקיד אומר את המשפט הזה גם.

<ליאור שחר: אז אני רוצה להסביר למה אני אומר את זה גם.

<ליאור שחר: מהסיבה הזאת באמת שראיתי שבחנתי במשרד מה קרה מאז ובאמת לצערי ראיתי שלא קרה הרבה, זו האמת.

<ליאור שחר: ולכן שוב, תפקידי במשרד זה ראש אגף בכיר לתכנון מדיניות, לא מתחום השלטון המקומי, אבל היות וראיתי באמת באופן אישי שהסוגיה הזאת היא מאד חשובה, אז אני החלטתי שאני אגיע לדיון הזה ויכול להיות שאני אחטוף על הראש, אבל בצדק.

<ליאור שחר: אבל אני חושב שאם אתה תקרא את הדיון שהיה בשנה שעברה, לא היה פה פקיד שאמר לך יהיה חוזר מנכ"ל.

<ליאור שחר: גם ההתחלה, פה כבר עוד שנה אתה תוכל לבדוק האם אכן יצא חוזר מנכ"ל.

<ליאור שחר: אני ראיתי את הפרוטוקול ולא הייתה כזאת התחייבות.

<ליאור שחר: אז שוב אני אומר ובתחילת דברי אמרתי, למרות שהדסה כל הזמן פה מצקצקת בלשון.

<ליאור שחר: זה לא נעים לי, אבל אני כן באתי בכוונה טובה והיא קצת גורעת מההרגשה ומהרצון הטוב שלי, אבל אני אתגבר על זה.

<ליאור שחר: אני מוכן לשבת איתם.

<ליאור שחר: מה זה מוכן, אני ארצה לשבת איתם ואולי באמת גם עם ארגוני הנכים.

<ליאור שחר: משה בר העלה פה רעיונות מצוינים והעלה פה בעיות של שילוט.

<ליאור שחר: אמנם זה משטרה, אבל באמת יש פה סוגיות כבדות משקל שאני אומר כראש אגף בכיר, אני מוכן להיכנס אליהן.

עבדאללה אבו מערוף: מאה אחוז, תודה.

<מיכאל בן ארוש: רק הערה קטנה, קצרה מאד.

עבדאללה אבו מערוף: לא, בלי הערות עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: עוד מישהו רוצה להתבטא?

עבדאללה אבו מערוף: שניתן לכולם?

עבדאללה אבו מערוף: אסתר נוי, בבקשה.

<אסתר נוי: אסתר נוי, ארגון הפעולה של הנכים, רכזת עיוורים.

<אסתר נוי: אני נכנסתי לדיון הזה כי אני פשוט קיבלתי ביום שישי תלונה מבן אדם שהותקף בברוטאליות, ולמה?

<אסתר נוי: כי הוא פגע עם מקל נחייה - היום זה יום העיוור, עם כל הכבוד לשאר הנכויות - הוא פגע עם מקל נחייה באוטו של אדם שחנה על המדרכה, אז הוא גם קיבל מכה, הוא הותקף, הוא פשוט נדקר.

<אסתר נוי: האדם הזה נדקר.

<אסתר נוי: אז אולי כדאי למהר עם כל האכיפה ועם כל הדברים האלה.

עבדאללה אבו מערוף: נכון.

עבדאללה אבו מערוף: זו דוגמא מדאיגה על אי האכיפה שישנה, לכן אני בטוח שהדיון הזה יועיל וייתן את תרומתו אכן לעשות את האכיפה בהמשך.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

<אסתר נוי: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: נחמה כהן, בבקשה.

<נחמה כהן: שלום, אני נחמה כהן מעמותת מקום לכולם, שמקדמים חברה נגישה על ידי חינוך.

<נחמה כהן: אנחנו עוסקים בחינוך לנושא הזה, אבל אני רוצה להגיד כמה דברים, שחינוך הוא תהליך ארוך.

<ליאור שחר: סליחה, מאיפה את?

<נחמה כהן: מעמותת מקום לכולם.

<נחמה כהן: אנחנו מתעסקים בכל מה שעורך דין עבאס עבאס דיבר על מודעות, אז בזה אנחנו מתעסקים, בחינוך לנושא הזה אצל ילדים, אצל מבוגרים, זה התחום שאנחנו מתעסקים בו, אבל פה אני מרגישה שהנושא הוא חיי אדם ואני רוצה לייצג אפילו את הילדים עצמם, שאיתם אנחנו משוחחים על זה שמתריעים כל הזמן על הסכנה אפילו לחיים שלהם ולא רק לחיים של אנשים עם מוגבלויות.

<נחמה כהן: הם כל הזמן נאלצים לרדת לכבישים ולפעמים זה ממש מטר מבית הספר, שמכוניות חונות.

<נחמה כהן: אז צריך לקחת בחשבון גם את הילדים בסיפור הזה.

<נחמה כהן: אני רוצה להגיד עוד משהו בנושא של מצוקת חנייה שכל הזמן מדובר עליו.

<נחמה כהן: אני קיבלתי על עצמי לפני כמה שנים שאני לא חונה על המדרכה, פשוט לא עושה את זה ואני יכולה להגיד שזה אפשרי לגמרי.

<נחמה כהן: זה לפעמים דורש דקה יותר כדי לחפש עוד דקה חנייה, או דורש ללכת טיפה יותר, אבל בסופו של דבר זה עניין תרבותי העניין הזה, של האם אנשים מסוגלים לראות גם את הצרכים של מישהו אחר חוץ מהצרכים של עצמם.

<נחמה כהן: וברשות המקומית, אני חושבת שהם צריכים לקחת בחשבון שיש להם חובה להגן על כל האוכלוסיות ולא להתחשב רק באוכלוסייה מסוימת של האנשים שנוהגים, שאני שייכת אליהם ואני יכולה להגיד – זה אפשרי לא לחנות על המדרכה בירושלים.

<נחמה כהן: אני חיה בירושלים ואני אומרת לכם, אני לא חונה על המדרכה, נקודה.

עבדאללה אבו מערוף: נכון מאד.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

<ליאור שחר: דווקא בעניין של החינוך, אני רוצה לספר משהו אישי.

<ליאור שחר: אני זה שבבוקר מכין את הסנדביצ'ים ושם את הילדים במסגרות.

<ליאור שחר: אז אתה יודע, תמיד הבת יושבת מקדימה ומתחילים הריבים הרגילים, לקחת לי את הסנדביץ', והיא יושבת כאן והיא יושבת שם.

<ליאור שחר: אז הבת שלי בכיתה א' אמרה לי אבא, אתמול למדנו בזהירות בדרכים שאסור לריב באוטו כי זה מפריע לריכוז של הנהג.

<ליאור שחר: אז אני אומר שזה משהו מדהים.

<ליאור שחר: אתה יודע, זה כמו בחלם לפעמים, יש את המקום הזה של גשר שנשבר ואז במקום לתקן את הגשר בונים בית חולים למטה.

<ליאור שחר: אז אני מעיר את זה גם כהערה לוועדה.

<ליאור שחר: אני חושב שתמיד, אם רוצים לתקן בעיות מהשורש, אפשר להכניס, יש ממש לימוד זהירות בדרכים בבתי הספר ואפשר להכניס גם את העניין הזה, את החינוך הזה – בפני עיוור לא תיתן מכשול – כבר מגיל קטן להטמיע לילדים את העניין הזה, שאם הם רואים שאבא מחנה על המדרכה, הם יכולים להעיר לו.

<נחמה כהן: זה בדיוק מה שאנחנו עושים.

<ליאור שחר: כן, אז אני אומר יותר מזה.

<ליאור שחר: שאנחנו נתרגל בכל דיון להביא לפה נציג של משרד החינוך.

עבדאללה אבו מערוף: אין ספק, התרבות והחינוך הם מרכיב עיקרי וחשוב מאד בכל העניין הזה, כמובן.

<נחמה כהן: אנחנו נשמח לקבל תמיכה של משרד החינוך במה שאנחנו עושים.

<שרה פרידמן: וחוסר החינוך הזה מתבטא היום אצל האנשים המבוגרים.

עבדאללה אבו מערוף: עוד מישהו רוצה להתבטא?

<מיכאל בן ארוש: אני רוצה לומר משפט קטן.

<מיכאל בן ארוש: אני רוצה להגיד לנציג של משרד הפנים, מדובר בחיים ומוות.

<מיכאל בן ארוש: יש שני מקרים שאני יודע שמישהו ירד מהמדרכה בגלל רכב והוא נדרס.

<מיכאל בן ארוש: ולי זה קרה כמה פעמים שאני ירדתי מהמדרכה לכביש וקיבלתי חרדות ויצאתי מהסיפור הזה עם חרדות כשחזרתי למדרכה.

<מיכאל בן ארוש: על זה מדובר – על חיים ומוות.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: כן, בבקשה, משה.

<משה בר: אני רוצה להעלות עוד משהו שחשוב שתשמע.

<משה בר: בוקר אחד ביום שישי קמים כל הנכים וסגן ראש העיר החליט שבעיר אין נכים.

<משה בר: הוריד לכולם את השלטים ביום שישי בבוקר.

<משה בר: אני מתקשר אליו, הוא אומר כן, נתתי הוראה לכל הנכים - - -

<מיכאל בן ארוש: הוא שאל אותך איפה זה.

<משה בר: בבת ים.

<משה בר: לכל הנכים שיש להם חניות, להוריד להם את השלטים.

<משה בר: אני אומר לו תגיד לי, זה תקף בבית משפט?

<משה בר: ביום ראשון אנחנו ישר פונים לבית המשפט.

<משה בר: תעשה את החשבון שביום שישי באו עם רכבים של העירייה, הורידו לכולם את השלטים, שישי שבת לנכה אין איפה לחנות.

<משה בר: ביום ראשון באו וביקשו התנצלות והרכיבו את השלטים.

<משה בר: אני רוצה שדבר כזה לא יחזור על עצמו, שראש עיר או כל מי שרוצה להוריד שלטים, יהיה חייב חודש לפני כן לשלוח מכתב לנכה, לעדכן אותו שהנכה יוכל לערער או משהו, ולא לבוא כגנבים בבוקר ולהוריד שלטים לנכים.

עבדאללה אבו מערוף: כן, כמובן שזה דבר שאם הוא נעשה באופן כזה מהיר ופזיז, זה כמובן פוגע.

עבדאללה אבו מערוף: אם המקרה הספציפי הזה טופל, אז טופל, וכמובן שמקרים כאלה אסור שישנו וצריך לקחת את זה בחשבון.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שהדיון מיצה את עצמו.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו לא דנים כאן, אנחנו נחכה ליושב הראש ואם לא אנחנו גם נסכם בכל זאת ברוח הדיון.

עבדאללה אבו מערוף: אני בדיון הזה לא פעם ראשונה ואני בעצמי ביקרתי במרכז לעיוור עם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו ערים לעניין הזה כמחוקקים ולא במקרה ישנה הצעת חוק שאכן היא תיתן לנו את הכלי לאכיפה ולקידום העניין, לתת את הנגישות המתאימה ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: חייבים גם לדעת את הדברים החיוביים, שישנם בשנה האחרונה ויותר.

עבדאללה אבו מערוף: אי אפשר להגיד שלא נעשה כלום, נעשה הרבה מבחינת נגישות, חוקים שישנם של נגישות.

עבדאללה אבו מערוף: הכנסת דואגת לזה באופן מאד מאד ברור וחשוב ולוקחת על עצמה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו לא מציינים את יום העיוור כאן רק כדי לסמן V.

עבדאללה אבו מערוף: עובדה שאנחנו דנים ומה שחסר אנחנו מנסים לתקן ואנחנו אכן נתקן וכל ההערות וכל הדברים שהועלו כאן יטופלו בהתאם.

עבדאללה אבו מערוף: ושוב אני אומר, אני חושב שהצעת החוק תהיה הצעד הנכון והמתאים שאכן יפתור לנו את הנושאים שבהם דנו והלאה, שנבוא בשנה הבאה או אחרי שאכן נגיד שישנם הישגים וההישגים הם חיוביים ונשמח שיהיה יום חגיגי ולא יום לוויכוח, שנצטרך לפתור בעיות נוספות.

עבדאללה אבו מערוף: בטח נפתור אותן ונקווה ונשאף שאכן יהיו פחות וזה מה שנעשה בשנה הבאה.

עבדאללה אבו מערוף: וברוח הדיון שהיה נשאר חקיקה.

עבדאללה אבו מערוף: חוזר מנכ"ל שדובר עליו אכן יהיה והוועדה פונה למשרד הפנים ליישם את התקנות לנגישות באופן מיידי ובאופן נכון.

<שרה פרידמן: ואת החוק.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הונח, ד"ר פרידמן, החוק הונח והחוק יקודם.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שברוח הזאת אנחנו נסכם.

עבדאללה אבו מערוף: ועוד פעם, היום הזה מצוין בכל הוועדות בכנסת, לא רק ל - - -, אלא אכן למצוא את הכלים שאכן יעזרו והחיים יהיו לכולם עם נגישות כמו שצריך.

עבדאללה אבו מערוף: תודה לכולם.