ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 228, 2016-07-05 11:00

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: היום 5 ביולי 2016, כ"ט בסיוון התשע"ו, הנושא הוא הצעת חוק ביטוח תאונות אישיות לתלמידים (תיקוני חקיקה), התשע"ו-2016, של חברות וחברי הכנסת: יעקב מרגי, יפעת שאשא-ביטון, נורית קורן, מירב בן ארי, קארין אלהרר, עאידה תומא סלימאן, עליזה לביא, סתיו שפיר, נחמן שי, איציק שמולי, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין, דוד ביטן, אלי אלאלוף, עמנואל טרכטנברג, אורי מקלב ויגאל גואטה.

יעקב מרגי: רבותי, הצעת החוק הזאת נולדה בגלל הכשל – אני לא יודע אם לומר כשל שוק – שקרה בתחום ביטוח תאונות אישיות.

יעקב מרגי: נאלצנו בשנה האחרונה, בדקה ה-90, לאשר סכום שהיתה לו עלייה של מעל 75%.

יעקב מרגי: אני לא מכיר מוצר במשק הישראלי שעלה משנה לשנה ב-75%, הכרתי רק דבר אחר, ירידת שכר ב-75% - כשהייתי שר הורידו לסקטור מסוים ב-75%, זה כן.

יעקב מרגי: נכנסנו לנושא הזה במספר דיונים ותהינו איך יכול להיות שרשות קטנה, מועצה קטנה בצפון, הצליחה להשיג תעריף זול, לעומת מה שהצליח השלטון המקומי.

יעקב מרגי: תהינו והתברר ששנה אחרי זה אותה רשות מקומית כבר התחננה על נפשה, בגלל תביעות שהיו שם על פגיעות ועל פציעות התעריף קפץ.

יעקב מרגי: הגענו למסקנה שאין מה לעשות, צריך לנצל את הפרמטר הזה של הגודל, של ריכוז כל הקולקטיב של כל התלמידים במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני רוצה לציין פה שהיה שיתוף פעולה של ההורים, של פורום ועדי ההורים היישוביים, השלטון המקומי, משרד החינוך וחברי הכנסת, ישבנו במספר דיונים והגענו לאיזשהו נוסח שבו אנחנו מנצלים את הקולקטיב, כך שברגע שיש מכרז אחד גדול וביטוח אחד גדול אז גם אם יש פציעות או תביעות מה שנקרא, התביעה מתחלקת על מספר גדול יותר של תלמידים ולא על מספר קטן של תלמידים; ב', הגודל, מה לעשות, קובע גם במכרזים ובתעריף של חברות הביטוח.

יעקב מרגי: אצה לנו הדרך להעביר את זה כבר במושב הזה, בשלושת השבועות הקרובים שיש לנו כדי להוציא כבר את המכרז – לוקח זמן למכרז את העסק הזה – ולבטח את תלמידי ישראל בסכום סביר כי בסוף בסוף בסוף זה יוצא מההורים.

יעקב מרגי: התפקיד שלנו להביא להורים ביטוח טוב, ביטוח אמין אבל גם זול.

יוסף ג'בארין: יש הערכה מה יהיה היקף ההוזלה?

יעקב מרגי: לא, יהיה מכרז.

יוסף ג'בארין: הערכות?

יעקב מרגי: אין לנו, יהיה מכרז.

יעקב מרגי: זה כוחו של מכרז – תהיה תחרות במכרז ונראה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, אתם רוצים לפני כן להתייחס?

יעקב מרגי: היועצת המשפטית?

<מירב ישראלי: יש לנו נוסח שמשרדי הממשלה העבירו, הוא על השולחן עם תיקונים.

יעקב מרגי: אני מכיר את החלטת ועדת שרים לענייני חקיקה, אני לא מבין את ההתנגדות שיש למשרד המשפטים ואני ארצה לשמוע אותה.

יעקב מרגי: הבנתי שלמשרד המשפטים יש הסתייגות בקטע הזה שהסוכן המרכזי שיבצע את כל העבודה יהיה החברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי.

יעקב מרגי: אני, בגילוי נאות, לא אוהב אותם אבל אין ברירה במקרה הזה – לא אוהב אותם בתחומים אחרים, לא מבחינה אישית, יש פעמים שהם יעילים ומוצלחים ויש פעמים שהם לא הכי יעילים – במקרה הזה אנחנו רוצים לנצל את שני הפקטורים שדיברנו עליהם.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את עמדת משרד המשפטים, מה ההתנגדות, מה מהות ההתנגדות.

<חנן ארליך: החלטת ועדת השרים אכן קבעה שהתמיכה של הממשלה בחוק כפופה לשני תיקונים בנוסח, שני נושאים שצריכים להיות מתוקנים בנוסח, כשאחד מהם הוא אכן מה שאדוני, יושב-ראש הוועדה, ציין.

<חנן ארליך: אני אצטט מהחלטת ועדת השרים - מחליטים לתמוך בכפוף לתנאים הבאים: אם תבוטל ההוראה המוצעת לעניין בלעדיות החברה המשותפת או חברת הבת שלה בניהול וריכוז הסדר הביטוח.

יעקב מרגי: מה הרציונל?

יעקב מרגי: למה?

<חנן ארליך: ישנן מספר סיבות להתניה הזאת.

<חנן ארליך: אני קודם כל אבהיר שאנחנו מדברים על קביעה בחוק, חוק ראשי, של חובה להשתמש רק בסוכנות ביטוח מסוימת, שזו הכוונה של "ניהול וריכוז הסדר הביטוח".

<חנן ארליך: אין פה איסור על מצב שייווצר ולפיו אכן בסוף תהיה סוכנות אחת כזו, זאת אומרת, ההצעה שלנו לא באה לאסור על זה, אבל הממשלה מתנגדת לקביעת חובה שתהיה רק חברה אחת כזו, או סוכנות אחת כזו.

<חנן ארליך: דבר ראשון, אנחנו רואים בזה פגיעה בעצמאות של הרשויות עצמן, הרשויות המקומיות, ביכולת התפקוד שלהן, בניהול העצמי שלהן, ביכולת שלהן לבחור סוכן ביטוח.

<חנן ארליך: לדוגמה, רשות מקומית שעובדת עם סוכנות - - -

יעקב מרגי: אין מעמד משפטי מיוחד לחברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי?

<חנן ארליך: כיום לא.

יעקב מרגי: כשאתה אומר "כיום לא" למה הכוונה – בעבר היה?

<חנן ארליך: לא.

<חנן ארליך: "כיום" אני מתכוון למצב החוקי הנוכחי.

<חנן ארליך: הצעת החוק הזו באה אכן לקבוע לה מעמד מיוחד בכך שהיא זו שתערוך את המכרז והיא זו שתבחר את המבטח או המבטחים, אבל זה עניין שהוא נפרד מעניין זהותו של סוכן הביטוח, זה לא מונע מוועדה להשתמש בסוכנות ביטוח ולסוכנים נוספים.

יעקב מרגי: במצב רגיל מסכים אתך שזה נכון, לא שייך לתת להם בלעדיות, כמו שגם לא נותנים להם בלעדיות בתחומים אחרים כשממכרזים, אלא שכאן יקרה מצב שאנחנו כמעט מייתרים את החוק אם אנחנו לא שמים את זה.

יעקב מרגי: אנחנו מייתרים את החוק.

יעקב מרגי: נחזור לאותו מצב שהיינו בו בתחילת שנה, זה מה שיקרה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על 257 רשויות מקומיות, אין לי ביטחון – ואני לא מכוון את זה לשום ראש רשות – שמספר ראשי רשויות, מתוך שיקולים כאלה ואחרים, טובת הילד וטובת ההורים לא תהיה במדרג הראשון, ובגלל קרבה כזו או אחרת, מחויבות כזו או אחרת, הם יעדיפו שוב סוכן ביטוח שיעשה ביטוח שלא בדרך שאנחנו מכוונים כאן ואז נוצר מצב דומה.

יעקב מרגי: תאר לך שאנחנו באים על דעת שאנחנו משווקים זאת לכלל התלמידים, עושים פוליסה שתהיה לכלל התלמידים, והנה, כמה ראשי רשויות יעשו שבת לעצמם – אתה מבין את החשש שלנו?

<חנן ארליך: כן, אני רוצה להתייחס לזה.

יעקב מרגי: איך אני מתמודד עם זה?

<חנן ארליך: ראשית, אנחנו מציעים שנתקן את הנוסח כך שתיכלל בו בין השאר הסמכה לקביעת גובה מרבי של עמלה באותה סוכנות ביטוח, בין אם זה הסמשכ"ל או בין אם כל סוכנות ביטוח אחרת, במנגנון דומה למנגנון היום של תשלומי ההורים שמשרד החינוך קובע באישור ועדת החינוך.

יעקב מרגי: על זה יש הסכמה.

<חנן ארליך: המגבלה הזו, מבחינתנו, שהיא כמובן תוכל להבין בחשבון מרכיבים שונים, ביניהם למשל היתרון שיש לסמשכ"ל בהיותה גוף שמטבע הדברים חלק ניכר מאוד מהרשויות אכן כן יעזרו בה או ישתמשו בה, אותה עמלה תוכל להיות עמלה יחסית נמוכה.

<חנן ארליך: זאת אומרת, האטרקטיביות שבבחירת סוכן ביטוח אחר יכולה להיות נמוכה כי העמלה תהיה נמוכה.

<חנן ארליך: זה לא אומר שבאופן ודאי אף רשות לא תרצה להשתמש בסוכן כזה או אחר אבל הנחה סבירה היא שזה יפחית מאוד את מספר הסוכנים שירצו לפעול בעמלה שלא תהיה גבוהה, שתהיה מוגבלת.

<חנן ארליך: לכן, כנראה שהתוצאה תהיה – זו כמובן רק השערה – שחלק ניכר מאוד מהרשויות עדיין יעדיפו לפעול באמצעות הסמשכ"ל.

<חנן ארליך: אם יהיו מספר רשויות שיפעלו באמצעות סוכנים, אז בסדר, אז הם יפעלו באמצעות סוכנים, אנחנו לא חושבים שזה צריך למוטט את ההסדר.

<חנן ארליך: מבחינת החברות המבטחות – גם פה, כמובן שזו הצעה כוללת – הגבלה של דמי הביטוח.

<חנן ארליך: כל הרשויות עדיין ישתמשו באותו מבטח או מבטחים שיבחרו במכרז.

<חנן ארליך: זאת אומרת, מהבחינה הזו, כשל השוק הקיים או לא שעליו מדובר, אמור להיפתר.

<חנן ארליך: אנחנו לא רואים בזהות של אותם סוכנים, ככל שיהיו בודדים כאלה או אחרים נוספים, כמשהו שיכשיל את ההסדר.

יעקב מרגי: אתה אומר שהסבירות היא שהרוב המכריע ישתמש במשכ"ל אבל אסור לי בחוק, זה פוגע – אוקיי, אני שומע, בסדר, אנחנו מתקדמים.

<חנן ארליך: עוד הערה אחת, אני כבר אקדים אולי את המאוחר.

<חנן ארליך: עלו אמירות בדיונים שקדמו שהציגו את היתרונות באיחוד כל המידע והפעולה באמצעות גורם אחד – אנחנו לא מבטלים את האמירות האלה, אנחנו מכירים ביתרונות, אנחנו מציעים בנוסח שגיבשנו לאפשר לחברה המשותפת, המשכ"ל ככל הנראה, אפשרות לקבל מהחברות המבטחות מידע כללי שנוגע לתביעות שהוגשו, להיקפי תביעות.

<חנן ארליך: לא מדובר על מידע פרטני, אנחנו לא רוצים בעיות של פרטיות, אלא מידע כללי שנוגע להיקפי תביעות שהוגשו, לתשלומי ביטוח ששולמו ונתונים סטטיסטיים אחרים כדי שיאפשרו באמת את המידע ושימוש במידע הזה לחברות מבטחות אחרות שירצו להתחרות במכרזים עתידיים או תמחור נכון של הסיכונים שהן לוקחות על עצמן.

<חנן ארליך: ולכן אני חושב שבזה אנחנו מנסים לתת מענה לעניין של העברת המידע.

<חנן ארליך: מצד אחד, העמלה שתוגבל, מצד שני, המידע הכללי יוכל להיות מועבר.

<חנן ארליך: בזה, אני חושב, שאנחנו נותנים מענה לעיקרי הדברים שהוצגו.

יעקב מרגי: אני רק רוצה לחדד – אין מניעה שתהיה חברה אחת שזוכה?

<חנן ארליך: כתוצאה – אין מניעה.

יעקב מרגי: כתוצאה, ודאי, כתוצאה.

<חנן ארליך: כי זה היה כלול בנוסח קודם ואנחנו מבקשים להוריד שלא כחובה שבחוק, אבל כתוצאה, אחרי שנבדקו חלופות – ושוב אני אומר, זה צריך להיבחן ולהיות מוצדק.

<חנן ארליך: למשל, במקרה של תקיפה בבית משפט, יהיה צריך להסביר למה נבחרה בסוך רק מבטחת אחת ולא חולק לשני אשכולות.

יעקב מרגי: בסדר, כמו בכל שיקולי מכרז.

יעקב מרגי: עוד משהו?

<חנן ארליך: בשלב הזה לא, תודה.

יעקב מרגי: גב' וינדמן, המועצה לשלום הילד.

<ורד וינדמן: אדוני, אני רוצה לברך אותך ואת חברי הכנסת על הצעת החוק הזאת, היא חשובה מאין כמותה, היא דרך לצמצם פערים.

<ורד וינדמן: זה נושא שנמצא על הפרק כבר הרבה מאוד זמן והנושא של ביטוח אישי נבדק גם על ידי מבקר המדינה יותר מפעם אחת.

<ורד וינדמן: אנחנו גם מפעם לפעם מקבלים פניות על פערים מאוד גדולים בין רשויות מקומיות, וכפי שאדוני אמר, אומרים רשויות חזקות בגלל גודלן, או להבדיל רשויות חלשות בגלל ריבוי יחסי של תאונות.

<ורד וינדמן: יש פערים מאוד גדולים בין תלמידים, מטיל נטל על הורים, ודאי על הורים שיש להם יותר מילד אחד במערכת החינוך.

<ורד וינדמן: לכן אני חושבת שההצעה הזאת חשובה מאין כמותה.

<ורד וינדמן: אני רוצה להעיר שתי הערות ברשותך, אדוני, בשלב הזה שאני חושבת שצריך לתת עליהן את הדעת.

<ורד וינדמן: משרד החינוך כגוף מפקח לא נמצא בהצעה הזו, לא כגוף שמנהל בקרה ולא כגוף שקובע תנאי סף מינימליים.

<ורד וינדמן: בדוח מבקר המדינה בשנת 2009 קורא מבקר המדינה למשרד החינוך ביחד עם המפקח על הביטוח לקבוע בתקנות תנאי סף מינימליים.

<ורד וינדמן: יש חשיבות לכך שמשרד החינוך יישאר רגולטור ויבטיח תנאים טובים כתנאי סף מינימליים של פוליסת ביטוח שתחול על כלל התלמידים, וגם אחר כך שמשרד החינוך יוכל לנהל בקרה.

<ורד וינדמן: אני חושבת שלהחזיר את משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: שאלה: החובה בחוק לבטח את תלמידי ישראל מוטלת על הרשויות המקומיות או על משרד החינוך?

<זאב גולדבלט: על הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: לכן אני לא מבין.

<ורד וינדמן: אני אומר לאדוני: א', שוב אני מפנה, היתה גם הסכמה בזמנו של משרד החינוך לפי דוח מבקר המדינה; דבר שני, גם היום משרד החינוך בחוזר מנכ"ל קובע נושאים בסיסיים בתוך הנושא של תנאי ביטוח.

יעקב מרגי: כרגולטור, אוקיי.

<ורד וינדמן: ולכן יש חשיבות משמעותית ואני חושבת שזה טוב לתלמידים וטוב לרשויות המקומיות שהוא יישאר בפנים.

יעקב מרגי: משרד החינוך, יש לכם התייחסות לנושא הזה?

<גרשון בינט: השאלה גם על מי זה חל?

יעקב מרגי: על כולם, כל תלמידי ישראל ללא יוצא מן הכלל.

<גרשון בינט: כולל קנאים?

<גרשון בינט: כולל - - -

יעקב מרגי: כל תלמידי ישראל יכולים להשתמש בה.

<גרשון בינט: זו בעיה.

<סופי אורטשקנזי: כפי שהוזכר כאן, החובה החקוקה מוטלת על הרשות המקומית, רשות החינוך המקומית, משרד החינוך איננו הרגולטור פה.

<סופי אורטשקנזי: מי שאחראי על הרשות המקומית זה משרד הפנים ולא משרד החינוך, ובכל זאת, משרד החינוך כן מהווה כתובת בעניין הזה.

<סופי אורטשקנזי: יושב פה הממונה על הביטוח שלנו, כל פנייה שישנה בנושא הזה כן מטופלת על ידינו.

יעקב מרגי: הצעת החוק הזו מוכרת לכם?

יעקב מרגי: היתה בתיאום אתכם?

<סופי אורטשקנזי: בוודאי, אנחנו ישבנו כמה ישיבות.

יעקב מרגי: אני שואל כדי שייאמר לפרוטוקול.

<סופי אורטשקנזי: כן, אנחנו התבקשנו להתכנס ולנסות לחשוב על פתרון והתכנסנו.

יעקב מרגי: בעקבות הדיון שהיה כאן.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: גב' סמדר סגל, בבקשה.

<סמדר סגל: רציתי לשתף אתכם שבלילה לא כל כך ישנתי מהתרגשות מאחר והרצון הזה להגיע למצב שבו תהיה פוליסה אחידה במדינת ישראל עם תנאים טובים ותשלום אחיד לכל ילדי ישראל זה היה חלום של שנים וזו הפעם הראשונה שוועדת הכנסת, והרבה בזכותך מרגי, מחבקת ומחבקת באמת - - -

מנואל טרכטנברג: אתה גורם לאנשים לא לישון בלילה.

יעקב מרגי: כל אחד לא ישן מסיבותיו הוא, אני יכול רק לכבד את זה.

יעקב מרגי: לי יש דאגות אחרות, זה בסדר.

יעקב מרגי: אני יכול לומר שגב' סמדר סגל ליוותה את התהליך מתחילתו ועד סופו, לכן אני מבין את ההתרגשות שלה.

<סמדר סגל: אז אני באמת אומרת תודה כי אני הייתי מורגלת כל שנה להגיע לוועדת החינוך של הכנסת, היו מבינים אותי, מסכימים אתי ואומרים לי: שנה הבאה – כל שנה.

<סמדר סגל: זו השנה הראשונה שקיבלתי חיבוק, כולל ממשרד החינוך, כולל מביבס, כולל מסוכנות הביטוח ועל זה באמת אני אומרת תודה.

<סמדר סגל: אנחנו עוד לא סיימנו אבל היום אני מבינה שלחלומות אין תאריך תוקף ועל זה אני ממש מודה.

<סמדר סגל: אני רוצה לפנות לתיקון שמתבצע כאן, פגשתי אותו רק עכשיו, כשקיבלנו את המסמך.

<סמדר סגל: יהיה קצת קשה – הרעיון הרי, אנחנו באנו וביקשנו שיהיה יתרון לגודל שלנו, ההורים, כי אחרי הכול החוק אומר שהרשויות המקומיות מחויבות לעשות את הביטוח ומי שמשלם זה אנחנו, זאת אומרת שאף אחד בעצם לא רב על הכסף שלנו.

<סמדר סגל: אנחנו החלטנו שאנחנו רוצים להיות כוח ועל ידי זה שנהפוך את הפוליסה, לא לפוליסת תאונות אישיות של נתניה או חולון אלא פוליסת תאונות אישיות תלמידי ישראל, זה יהיה השם וכל ילדי ישראל יהיו תחת פוליסה אחת – בעברית פשוטה זה נקרא "קולקטיב", בניסוחים של חברות ביטוח.

<סמדר סגל: לקולקטיב הזה - - -

יעקב מרגי: קולקטיב זה לא בעברית.

<סמדר סגל: יש יתרונות רבים לקולקטיב וזה בעצם הכוח שלנו, אנחנו רצינו את הכוח הזה שנוכל לקבל את התנאים הכי טובים במחיר הכי טוב.

<סמדר סגל: מעבר למחיר ולתנאים שכל הזמן אנחנו מדברים, יש עוד דבר אחר – זו פוליסה שמבטחת מגיל 3 עד גיל 21, זה אומר שאם אנחנו לא נהיה מרוכזים במקום אחד, חוץ מהמחיר והתנאים - - -

איציק שמולי: למה עד גיל 21?

<מיכל מנקס: חינוך מיוחד.

<זאב גולדבלט: נושא שקרוב ללבך.

איציק שמולי: כן, אבל לא הבנתי למה כלל תלמידי ישראל עד גיל 21.

<סמדר סגל: זה אומר שאני לא דואגת לילדים שאולי נפצעים היום ויצטרכו לתבוע רק עוד שנה או שנתיים ויתחילו לחפש אצל איזו סוכנות ביטוח זה היה.

<סמדר סגל: זה דבר שאנחנו חוזרים בו אחורה, צריך לעצור את זה, חייבים להישאר קולקטיב.

יעקב מרגי: אני חייב לחזור על זה – גם הפקטור של אחרי שיש תביעות, יש הבדל אם בפוליסה נדרש תשלום גבוה יותר בעקבות תביעה שהיתה ביישוב של 2,000 תלמידים או בקולקטיב בגדול ולכן זה גם יתרון.

<סמדר סגל: יתרון הגודל.

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, קודם כל, אני חייב לברך אותך על הצעת החוק.

איציק שמולי: אנחנו עשינו פה כמה וכמה דיונים בעניין הזה, זו באמת היתה בעיה כואבת והצעת החוק נותנת מענה מעולה לבעיה הזאת.

איציק שמולי: כל כך מדברים פה בשנה האחרונה על אי שוויון וזו דוגמה מובהקת לאי שוויון בין תלמידים.

איציק שמולי: אני רוצה רק לתת הערה אחת בונה שאולי תתרום.

איציק שמולי: אני חושב שהדרך להתמודד עם מה שאמרה הגב' סמדר היא לנסות למצוא אולי בחוק, ואולי דרך הפרוטוקול, לתת להורים איזושהי דריסת רגל בתהליך – למה?

איציק שמולי: אנחנו בחודש וחצי האחרונים מנהלים במקום אחר מאבק ענק נגד פוליסה אחידה שנכנסת בקופות חולים על ביטוח סיעודי.

איציק שמולי: אני לא אלאה את החברים, אני רק רוצה שתבינו על מה אנחנו מדברים.

איציק שמולי: פוליסה אחידה זה דבר טוב, השאלה מי מכתיב את התנאים באותה הפוליסה.

איציק שמולי: כשאת, נציגת משרד החינוך, אמרת פה כמה אתם לא מעורבים וכמה זה לא העניין שלכם, אותי זה טיפה הקפיץ – למה?

איציק שמולי: כי במקום אחר שאני נאבק על פוליסה אחידה, מי שמכתיב את התנאים של הפוליסה אלה חברות הביטוח והרגולטור במקום ההוא לא טורח בכלל לעמוד על זכויות המבוטחים.

איציק שמולי: אז פוליסה אחידה, אדוני היושב-ראש, זה דבר טוב, השאלה מי מכתיב את התנאים של הפוליסה האחידה – האם אלה חברות הביטוח והרגולטור הוא מהאו"ם, או האם זו פוליסה אחידה שהתנאים שלה לטובת המבוטחים?

איציק שמולי: אני אומר לך מהניסיון שלי – אמנם בעולמי הסיעוד והבריאות – לפעמים זה מנגנון שהוא דווקא יותר קל לחברות הביטוח להרע את המצב לכלל המבוטחים, ולכן אנחנו צריכים למצוא את הדרך - - -

יעקב מרגי: אני מסכים אתך, אתה משליך ואני מבין אותך, אתה נאבק לא מהיום על כך, אבל זה שונה לגמרי כי פה אין הסדר כובל.

יעקב מרגי: מחר, מחרתיים, תוך כדי הליכה, אני בוחן את עצמי, כל שנה אני בוחן את עצמי מחדש.

יעקב מרגי: דבר שני – ההורים הם חלק מהתהליך.

יעקב מרגי: הם היו מתחילת הדרך חלק מהתהליך וממשיכים להיות, הם לא מחוץ לתהליך.

יעקב מרגי: היה שולחן עגול של משרד החינוך – אמרתי בתחילת הדיון – של ההורים, של ועדת החינוך, של חברות הביטוח, של משרדי הממשלה הנוגעים כולל משרד החינוך, כולל משרד החינוך.

יעקב מרגי: האינטרס של השלטון המקומי, של הרשויות המקומיות, הוא להיות מכוסים כי לכאורה ילד שנפגע – את מי הוא תובע?

יעקב מרגי: את מי הוא אמור לתבוע?

איתן ברושי: את כל מי שיכול לשלם.

יעקב מרגי: אז השלטון המקומי מכסה.

<זאב גולדבלט: כשתיתן לי את זכות הדיבור אני אסביר את זה.

יעקב מרגי: יש פה עניין של השלטון המקומי להיות מכוסה במקסימום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

יעקב מרגי: השלטון המקומי, תתכוננו, זאב יחכה קצת, סמדר ייצגה אותך נאמנה.

<זאב גולדבלט: אם זה קצת – אין בעיה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, גם אני מברך על החוק, אני רק רוצה לומר שהבעיה של השוויון שאתמול עסקנו בכך בנושא חינוך בדיון בראשותך בלי ראשי רשויות, הבעיה לא היתה אם יהיה ביטוח אלא גם הביטוח שיקבל את ההכרה כבר, מחד זה יכול להיות יקר לחלק מההורים או הרשויות.

איתן ברושי: כלומר, יש פה שאלות נפרדות: אחת, להבטיח ביטוח נכון, חובה ואחיד; מצד שני, נשארת שאלת המקור הכספי, משום שבכל מקרה זה עולה כסף.

יעקב מרגי: בכל מקרה הורים משלמים, זה עלה לנו יקר השנה.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד שצריך להכיר בחשיבות של זה אבל זה לא הפתרון לכל הבעיות.

איתן ברושי: כמי שהיה ראש רשות, אני מכיר את זה – לא חתמתי, אני לא יודע למה, על החוק, אולי לא הייתי, אבל אני מקבל את זה.

איתן ברושי: אני רוצה אבל להגיד משהו – כל פעם עולה פה בשולי הדיון השאלה מי פה אחראי, הממשלה או הרשויות.

איתן ברושי: אני חושב, מבלי לשחרר אף אחד, שכן חשוב שמשרד החינוך – תראו, הביטוח צריך לענות על תוכנית הלימודים שמשרד החינוך מכתיב.

יעקב מרגי: לא, לא נתבלבל.

יעקב מרגי: רבותי, אני חייב לציין, זה ביטוח תאונות אישיות, תלמיד נפגע בשטח בית הספר או מחוץ, או בדרך לבית הספר, לכן זה רשות מקומית, היא רשות החינוך.

איתן ברושי: אני מכיר את זה, בכל זאת אני חושב שלא כדאי לנו לשחרר את הממשלה.

יעקב מרגי: לא משחררים.

איתן ברושי: לא לשחרר את משרד החינוך ואת הממשלה מאיזושהי מעורבות ושותפות.

איתן ברושי: אני לא מגדיר את הגבולות כרגע אבל חוק חינוך חובה הוא חוק של הממשלה, הוא לא חוק של הרשות.

יעקב מרגי: ומכוח זה אנחנו מחויבים.

<סמדר סגל: רצינו שיהיו מבוטחים ב"ענבל".

איתן ברושי: לא הייתי שותף לחלק מהדיונים אבל הקליינט שלנו הוא משותף – הילד, ההורים – הם גם של הרשות וגם של הממשלה, משרד החינוך, לכן אני מציע, מרגי, לא ליצור פה מצב של הפרדה טוטאלית.

יעקב מרגי: אין פה הפרדה.

איתן ברושי: לכן אני מציע לקבל את ההערה.

יעקב מרגי: קיבלנו אותה.

איתן ברושי: אז אני רוצה לחזק את זה ולומר שני דברים: אחד, החוק לא מקור כספי אלא הוא מסדיר את הביטוח; שניים, אסור להוציא את הממשלה; שלוש, כדאי לייצר מצב שתהיה יותר מחלופה אחת, מה שנאמר פה.

איתן ברושי: אני אתן דוגמה: עד כמה שאני יודע, בזמנו כשהיינו נותנים ארוחת צהריים, יכולנו לקנות את הסנדוויצ'ים רק ממקום שמשרד החינוך אישר אותו, כל אחד בסוף קבע מאיפה הוא רוכש – אני לא יודע אם זה היום כך – זה לא היה ניתן אלא ממקום שקיבל את האישור.

איתן ברושי: לכן יש הבדל בין חובה לבטח לבין יותר ממקום אחד שאתה יכול לבצע את זה עם איזשהו שיקול דעת, כפוף לאותן הגדרות שהם תנאי סף שבלעדיהם אי אפשר להיות אפילו אם אתה יותר זול.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מנו טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, כמובן ברכות, אני גם חתום על הצעת החוק הזאת.

מנואל טרכטנברג: זה נראה דבר כאילו פעוט, כמה כבר מדובר בזה – זה דבר חשוב מאוד.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד, במדינת ישראל יש חוק חינוך חובה חינם, אני הרבה פעמים אומר, זה נכון, זה חינם ותמורת החינם צריך לשלם הרבה כסף.

איתן ברושי: עולה ביוקר, אתה אומר.

מנואל טרכטנברג: אני זוכר את זה כהורה לילדות – כל פעם צ'קים וצ'קים על החינוך החינם.

<סמדר סגל: זה החוק הבא.

מנואל טרכטנברג: בדרך כלל חינם זה דבר טוב אבל זה עולה הרבה כסף.

מנואל טרכטנברג: מה שאני רוצה להגיד, יש הרבה מאוד עלויות, נסתרות יותר ונסתרות פחות, שמושתות על ההורים, שמושתות על הרשות המקומית, שמושתות על בית הספר, אבל הם לא הנושאים הגדולים ולכאורה זה קצת כסף פה, קצת כסף שם.

מנואל טרכטנברג: רבותי, יוקר המחייה של ההורים, של משפחות צעירות, מורכב מהרבה מאוד סכומים קטנים וצריך לטפל בזה בצורה שיטתית, זה פעם אחת.

מנואל טרכטנברג: פעם שנייה, זה נוגע ליוקר המחייה ונוגע לשוויון בין רשויות, דיברנו על זה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה רק לגופו של עניין להגיד, אדוני היושב-ראש, אנחנו נצטרך להידרש מיד אחרי העברת החוק הזה לצו הרחבה למעונות יום שהם לא במסגרת החינוכית של משרד החינוך.

מנואל טרכטנברג: הילדים לא נולדים בגיל 3 – זה חדשות – הם נולדים קודם והולכים למסגרות, יש תאונות, לצערי הרב, וזה שטח פרוץ.

מנואל טרכטנברג: אז אנחנו נצטרך להידרש לזה לפחות במסגרות המפוקחות.

יעקב מרגי: במקרה הזה אתה תוביל ואני אשתף אתך פעולה.

מנואל טרכטנברג: בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: במסגרות המפוקחות לפחות על ידי משרד הכלכלה, לצערי, כיום – נקווה שבעתיד זה יהיה משרד החינוך – חייבים לעשות צו הרחבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: משרד האוצר, בבקשה.

<חדוה קולפניצקי: רק משהו קטן – אנחנו רק רוצים לתאם נוסח בנוגע לסוגיות של הסוכנים לקראת הסוף.

<מירב ישראלי: אנחנו נקריא ואז גם התיאום - - -

יעקב מרגי: כשנקריא.

יעקב מרגי: קודם כל, אני מגלה את דעתי, אני מתכונן לעמוד בהחלטות ועדת שרים לענייני חקיקה – אני אומר קודם כל, כדי לשחרר אוויר לכולם – למרות שיש באפשרותי לדלג אני מתכונן לעמוד בהחלטה של ועדת שרים, לכן אני מחויב לזה.

יעקב מרגי: תוך כדי הקראה: סעיף שאין בו הסתייגות – מתקדמים, סעיף שיש פה הסתייגות – בבקשה להרים יד.

יעקב מרגי: זה הליך העבודה.

יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי, בבקשה, תתייחס לדברים שנאמרים.

יעקב מרגי: רבותי, תחסכו מלל כי אני רוצה להתחיל להקריא ולהתקדם לקראת חקיקה בקריאה ראשונה.

<אלי לוי: תודה.

<אלי לוי: אדוני, לפי מספר חודשים קיבלנו על עצמנו את המטלה לנסות ולהביא את הפתרון המקצועי לבעיה שכולנו סביב השולחן כאן מבינים מהי ובאמת הפתרון הוא מילת הכסף: קולקטיב בתעריף אחיד שייקבע פה בוועדה.

<אלי לוי: אבל, מילת הקסם הזו היא מילה קלה אולי לבטא אותה אבל צריך ליצור אותה, וליצור אותה, כמו שאמר נציג משרד המשפטים, מה לעשות, זה לפגוע בעצמאות של כלל הרשויות המקומיות, שלא כל אחת תבחר את המבטח שלה אלא אנחנו יוצרים קולקטיב אחד במכרז אחד, כך אנחנו מייצרים את יתרון הגודל ואת התנאים האחידים לכל תלמידי ישראל.

<אלי לוי: היום, המצב הוא שיש עצמאות לכל הרשויות.

<אלי לוי: כל אחת בוחרת את המבטח שלה.

<אלי לוי: יש כאלה שמצליחות ב-200 שקלים ויש כאלה ב-30 שקלים והגענו לכאן בגלל הבעיה הזאת.

<אלי לוי: יצרנו קולקטיב באמצעות תעריף אחיד, חיוב כל הרשויות, אבל אחת מהרגליים הבסיסיות לפתרון הזה הוא ניהול מרוכז.

<אלי לוי: כדי שנבין – מדובר פה בביטוח שילד בכיתה א' חלילה עובר תאונה, הוא יכול לתבוע עד גיל 21.

<אלי לוי: לקחת את הקולקטיב הזה ובעצם לפרק אותו ולפזר אותו דה פקטו, באמצעות כך שכל רשות משיקוליה, כמו שאדוני הזכיר, תבחר לה את הסוכן שלה, כל סוכן ינהל אותה – היום הוא קיים, מחר הוא איננו – תלמיד שנפל חלילה בגיל 6, יצטרך לחפש את הסוכן שנעלם כבר 10 שנים לפני כן.

<אלי לוי: זה בעצם לקחת את הקולקטיב ולפרק אותו.

<אלי לוי: חברות הביטוח, כאשר הן מדברות על קולקטיב וכאשר הן יידרשו בעצם להציע את ההנחה המשמעותית שעליה אנחנו מדברים, בוחנות כמה אלמנטים, אחד מהם הוא כיצד הביטוח מנוהל מולן.

<אלי לוי: אם נפרק את הקולקטיב ונאפשר לכל רשות לקחת את הסוכן שלה, אז לא כל ה-256 יבחרו בסוכנים פרטיים אבל די בכך ש-40 או 50 יבחרו ואין לנו קולקטיב.

<אלי לוי: אז אנחנו יכולים להמשיך ולבטא פה מילות קסם: תעריף אחיד, תעריף אחיד, תעריף אחיד, אם זה לא מנוהל בצורה אחידה גם לא נוכל לפרסם מכרז בעוד שלוש שנים כי – אני ארדוף אחרי אותו סוכן שייתן לי את נתוני התביעות?

<אלי לוי: אני אתחיל לרכז?

<אלי לוי: אני רוצה רק לסיים ולומר, מדינת ישראל כך נוהגת.

<אלי לוי: למדינת ישראל יש את "ענבל" ו"ענבל" היא גם פגיעה בעצמאות של כל משרד ממשלתי ושל כל גוף ממשלתי ובכל זאת מדינת ישראל הבינה שכדי להתנהל כקולקטיב היא הקימה את "ענבל" ו"ענבל" מטעמה מבצעת את השירותים האלה.

<אלי לוי: השלטון המקומי הוא לא הוא גוף קיקיוני, הוא גוף שהקים חברה בבעלות מלאה אך ורק של השלטון המקומי למטרה הזאת, בין היתר, והמטרה שלנו פה בוועדה היא לתת לזה ביטוי.

<אלי לוי: אנחנו לוקחים את זה על עצמנו, אנחנו לא זורקים את זה על אף משרד.

<אלי לוי: אדוני הטיל עלינו את המשימה, אנחנו לוקחים אותה בכבוד ומבקשים להוכיח ולהראות שאנחנו מסוגלים להביא את הפתרון.

<אלי לוי: לקחת ולקשור לנו את היד זה בעצם לומר, רבותי, ניהול מפוזר.

<אלי לוי: ניהול מפוזר – אין קולקטיב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אומר שוב, אנחנו נעביר את זה בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: בזמן האלה, ולא יהיה הרבה זמן, בין הקריאה הראשונה לשנייה ושלישית אנחנו נעשה – אני עדיין סובר כמוך, כפי שטענתי בתחילת הדיון, שצריך את האפשרות של סוכן בלעדי אבל זה יבוא בהידברות.

יעקב מרגי: אני מקווה שנצליח גם בהידברות, נשים את הרציונל ואם צריך לעלות לדרגים יותר גבוהים נעלה לדרגים יותר גבוהים.

יעקב מרגי: אבל כדי לא לעכב את החקיקה אנחנו היום נעביר את זה, נעמוד בהתחייבות שלנו לוועדת שרים לענייני חקיקה.

יעקב מרגי: זאב, בבקשה.

יעקב מרגי: עוד דובר אחד אחרי זה ואנחנו ניגשים להקראה.

<זאב גולדבלט: כדי להיות קצר אני אקריא את זה: ביטוח תאונות אישיות, כפי שהתנהל בשנים האחרונות, יצר בעצם דיפרנציאציה, או בידול, בלתי נסבל מחד, בין הרשויות עצמן – אני מדבר בין ההורים שגרים ברשות אחת לעומת הורים שגרים ברשות שנייה – והתייקרות בלתי נסבלת וללא שום פרופורציה מאידך.

<זאב גולדבלט: אתה דיברת על 70% בשנה, אני מדבר על יותר מהכפלה תוך שנתיים, וזה על רקע הפרטה של שירותים שמסורתית סופקו בעבר על ידי המדינה באמצעות "ענבל".

<זאב גולדבלט: אחת המכשלות על פי תפיסתי היתה העדפת המדינה את האינטרסים של חברות הביטוח – שוב, לתפיסתי – על פני האינטרסים שלנו, ההורים, שבעצם מממנים את הביטוח הזה.

<זאב גולדבלט: אנחנו נדרשים בעצם לשלם עבור ביטוח שנועד להגן גם על ההורים אבל גם על הרשויות מפני תביעות כנגדן וזאת באמצעות התנגדות לקיומו של קולקטיב.

<זאב גולדבלט: זה מה שהמדינה בעצם עשתה ועושה גם כעת, לצערי.

<זאב גולדבלט: אני קורא למשרד המשפטים ולמשרד החינוך: תעזבו את זה.

<זאב גולדבלט: קבלו את ההצעה המקורית שהוצגה על ידי חבר הכנסת מרגי וחברים נוספים כפי שהיא.

<זאב גולדבלט: מדובר בעצם בכספים שלנו, ההורים, לא בכספים שיוצאים מהמדינה אלא מהכיס שלנו ולכן אנחנו מאוד מאוד מבקשים: אל תתערבו אם אתם לא תורמים.

<זאב גולדבלט: אתם רוצים להתערב?

<זאב גולדבלט: עלא כיפאק, תשלמו אתם את הביטוח.

<זאב גולדבלט: אנחנו לא נסכים להחזיר את הגלגל לאחור.

<זאב גולדבלט: אנחנו חושבים שהפתרון של קולקטיב הוא באמת הפתרון הנכון, זה הפתרון כי הוא נותן מענה, את המשקל האמיתי לנו כריכוז של כל ההורים בישראל וזה בעצם מכפיל הכוח היחידי שיש לנו מול חברות הביטוח.

<זאב גולדבלט: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד – קודם כל, אנחנו מברכים את יו"ר הוועדה שלקח על עצמו לקדם את החקיקה בשום שכל ועשה את זה לדעתי בצורה נפלאה, דבר, סמדר ציינה קודם, שלא עשה אף אחד מקודמיך.

יעקב מרגי: עשו דברים אחרים.

<זאב גולדבלט: אני רוצה להודות גם לאנשי מרכז השלטון המקומי וגם למשרד החינוך, אבל בעיקר לחבר'ה של המרכז לשלטון מקומי והמשכ"ל, בראשות ביבס, ששיתפו אתנו פעולה, עם פורום ועדי ההורים היישוביים, וגיבשנו הסכמות.

<זאב גולדבלט: לגבי הסוגיה שהעלה חבר הכנסת שמולי, יהיה מסמך הבנות שבעצם הליבה שלו תהיה שהמש"ם ופורום ועדי ההורים היישוביים כנציג ההורים יגבשו ביחד את תנאי המכרז ועל זה יש הסכמה עם המשכ"ל ועם החברה - - -

יעקב מרגי: וכאן גם משרד החינוך נכנס כרגולטור.

<זאב גולדבלט: כן, ודאי, וזה גם בידיעה והסכמה של משרד החינוך כך שאנחנו בפירוש מעורבים גם בנושא הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, מר בינת.

<גרשון בינט: אנחנו עוסקים בזה המון והנקודה המרכזית היא דבר שבכלל לא מתייחסים אליו.

<גרשון בינט: קודם כל, האם מישהו יודע כמה זה עולה לילד?

איציק שמולי: היום?

יעקב מרגי: היום 75 שקלים לילד, היום.

<קריאה: זה המקסימום, עד.

<זאב גולדבלט: אתה יודע מה?

<זאב גולדבלט: אני אתן לך תשובה שיש כאן:

<זאב גולדבלט: אצלו, הוא מאבו גוש, 75 שקלים – אצלו 32.

יעקב מרגי: זאב, אין לי זמן לזה.

<גרשון בינט: אוקיי.

<גרשון בינט: כשאנחנו מדברים זה בין ארבעה לשבעה שקלים, נכון להיום, לחודש, ועד לפני שנתיים-שלוש זה עלה בסביבות שני שקלים, זה דבר ראשון.

<גרשון בינט: על פי מה שאני יודע, החוק אומר שהרשות חייבת לבטח, כמו שהיושב-ראש אמר מקודם, את כל התלמידים על פי מרשם האוכלוסין – ואני מדגיש את זה, על פי מרשם אוכלוסין ולא על פי מקומות הלימוד שלהם.

<גרשון בינט: יש רשות לעירייה לגבות – זו לא חובה לעירייה לגבות.

<גרשון בינט: זה יוצר אבסורדים, עד לפני שלוש שנים הסכום היה 23 שקלים, עלות הטיפול, אמר לי מנהל הגבייה בעיריית ירושלים, בערך שקל, שקל ומשהו, כלומר, 50% מעלות הטיפול לחודש.

<גרשון בינט: מה שקורה בסוף בדיוק זו העלות הזו.

<גרשון בינט: לכן, המסקנה הנדרשת היא שאם זה יהיה קולקטיב ומשרד החינוך ייקח את זה על עצמו: א', זה יוזיל לו את זה באופן מאוד קיצוני, חוץ מהשוויון הגדול שזה יעשה פה; ב', יבוטחו כולם כי נכון להיום מי שלא רשום, לא משנה מאיזו סיבה – עבר דירה, לא מצאו אותו – לא מבוטח.

<גרשון בינט: כל ה"ויצעק" הוא של תושבים - - -

יעקב מרגי: סליחה, זה יושב-ראש מרכז שלטון מקומי, מר חיים ביבס, הוא מתקומם על ההגבלה הזאת, ובצדק, אנחנו חשבנו פה - - -

<זאב גולדבלט: זה בשידור?

<זאב גולדבלט: הוא צופה?

יעקב מרגי: כן, זה בשידור.

יעקב מרגי: אני אגלה לך איך היו מדליפים בישיבות ממשלה כשישבתי שם – כשראינו מי יצא לשירותים תוך כדי דיון ולאחר מכן צ'ופר כל היום בתקשורת, הבנו שהוא היה המדליף, אתה מבין?

יעקב מרגי: אז יוצאים ומדליפים, לא צריך שידור.

יעקב מרגי: אני אומר "ובצדק" כי בדיונים פה אנחנו נזפנו בו - "נזפנו" במילים עדינות – אפילו כמעט התעמרנו, מיכל חטפה, היא יושבת פה.

יעקב מרגי: באנו ואמרנו: ריבונו של עולם, איך אפשר להגיע למצב כזה, לעשוק את ההורים?

יעקב מרגי: הם לקחו את המטלה את עצמם, הם אמרו: סליחה, שהמדינה תיקח – יש "ענבל", נכון?

יעקב מרגי: יש "ענבל", קחו, תעזבו אותנו, לא רוצים.

יעקב מרגי: לא רוצים.

יעקב מרגי: הגענו ל-75 באילוצים של מה שקרה במציאות של השנים האחרונות.

יעקב מרגי: אז אמרנו: אין דבר כזה, אי אפשר לצאת החוצה, רוצים לעשות סדר.

יעקב מרגי: לכן אני מודיע לכם את זה – הוא רצה מרגע זה להודיע שהוא יוצא, אני לא מאפשר לו לצאת, אבל בין הקריאה הראשונה לשנייה שלישית אנחנו נעשה הכול כדי שמשרד המשפטים יבינו את הצורך וישקלו.

יעקב מרגי: אני לא מקל ראש בטענה שהעליתם אבל המדינה כמדינה יודעת לקבל החלטות גם במצבים של פגיעה כזו שהיא לא מהותית כל כך והצר לפעמים שווה בנזק המלך.

יעקב מרגי: הייתי חייב לומר את זה תוך כדי הדברים שלך.

<גרשון בינט: אני ממש מסיים.

<גרשון בינט: כל ה"ויצעק" מגיע מאנשים שמקבלים כעבור שנים – כשפתאום איתרו אותם כי הם התחילו ללמוד בבית ספר, עברו דירה ופתאום נרשמו באיזה בית ספר שדווח עליהם דרך המנב"ס – ואז פתאום מגלגלים עליהם רטרואקטיבית שנים על גבי שנים, ואם זה ממשפחות גדולות אז מדובר על ריביות והצטברות, כך זה באמת.

<גרשון בינט: לו המדינה היתה לוקחת באמצעות "ענבל", גם העלות היתה חוזרת למה שהיא היתה – לעניות דעתי, פחות מ-20 שקלים בחודש – וגם היו מכסים מי שהיום לא מכוסה.

<גרשון בינט: אני לא יודע אם אנשים יודעים, בתי הספר הפרטיים הערביים, בתי הספר החרדיים של הקנאים, שהם גם לא אצלנו – אין לנו רישום עליהם.

<גרשון בינט: אני התוודעתי לעניין הזה אחרי ורסאי, הגיע אלי אבא עם קביים ואומר לי: שלחו אותי מהביטוח אליך לראות אם היא רשומה, ואז הגענו למי שהיה המשנה ליועץ המשפטי של העירייה ושאלנו אותו: מה זאת אומרת שהם שולחים אותו אם הוא ברשימה או לא, במקרה הוא נפל בין שני סוגי אוכלוסיות.

<גרשון בינט: אז הוא אומר: לא קשור אחד לשני, הוא צריך להיות מבוטח בין אם הוא למד בבית הספר הזה, בין אם הוא למד בבית ההוא ובין אם הוא לא למד באף בית ספר, אז זו בעיה של ביקור סדיר אבל זו לא בעיה של אותו אחד אם הוא משלם או לא.

<גרשון בינט: אבל מטרטרים אותם, חברות הביטוח מטרטרים אותם להביא אישורים.

<גרשון בינט: לכן, אני מסכם, אם "ענבל" תעשה את זה זה יעלה לה תקציב זעום.

יעקב מרגי: היא לא רוצה, תגיד לי, אני יכול להכניס מישהו לחופה בכפייה?

<גרשון בינט: אני לא יודע, אז שכל הקולקטיב יעשה דרך השלטון המקומי.

<גרשון בינט: היום אנחנו למשל, בעיריית ירושלים, מבוטחים באמצעות השלטון המקומי.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך שאם אני מכניס את "ענבל" לחופה השלטון המקומי רוקד במדרגות הרבנות, יוצא מזה.

<גרשון בינט: לא, אבל אני חושב שזה לא עניין של "ענבל", יותר העניין שמשרד החינוך צריך את זה על הכתפיים שלו ואז כולם יהיו מכוסים – איפה פותרים את הבעיה שכולם יהיו מכוסים?

יעקב מרגי: א', כולם מכוסים.

<גרשון בינט: לא, לא.

יעקב מרגי: בבקשה, מיכל.

<מיכל מנקס: אני רוצה לעשות רגע סדר, אתה מרשות מקומית ולכן חשוב שנדע: כל מי שרשום כתלמיד במוסד חינוכי יבוטח, אבל - - -

<גרשון בינט: לא, אלה מהווקף לא עוזרים בעניין.

יעקב מרגי: הבעת את דעתך, תן לה, אני רוצה להגיע להקראה.

<מיכל מנקס: מה שחשוב הוא – וזה כן לפתח הרשות המקומית – לקבל את רשימות התלמידים, זה הכול.

<גרשון בינט: חברים, מהווקף לא רוצים - - -

יעקב מרגי: בינת, אמרת את הדברים לפרוטוקול, שמענו את התשובה בפרוטוקול ואני אומר לך, אתה יודע איפה הכשל?

יעקב מרגי: אכן כן, שכל מחלקת חינוך, והעירייה שלך, תיקח את מרשם האוכלוסין, כמו שאתה אומר שהיא עושה לגבי ביקור סדיר לראות מי רשום, מי לא רשום ועושים את הבקרות האלה, כנ"ל גם בזה.

<גרשון בינט: גם לביקור סדיר לא עושים את זה.

יעקב מרגי: לצערי הרב, אבל צריך לעשות את זה.

<סופי אורטשקנזי: אפשר להוסיף עוד הערה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<סופי אורטשקנזי: על פי החוק, מי שזכאי לחינוך חינם חייב להיות מבוטח בביטוח תאונות אישיות.

יעקב מרגי: תודה.

<מירב ישראלי: אבל זה במוסד שבו הוא לומד, על זה הוא מדבר.

<סופי אורטשקנזי: במוסד החינוכי שבו הוא לומד.

<מירב ישראלי: זה מה שהוא אומר, הוא אומר - - -

<קריאה: הוא מדבר על היישום, לא על הזכאות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ניגשים להקראה, היועצת המשפטית שלנו, מירב ישראלי, תקרא לנו.

יעקב מרגי: סוף סוף אנחנו מעסיקים אותה, זו ועדה שאנחנו לא מעסיקים אותה הרבה.

<מירב ישראלי: לא חסרה לי עבודה.

יעקב מרגי: הוא אמר קנאים, יש להם בירושלים קנאים – אתם קנאים לחקיקה.

<מירב ישראלי: אני מקריאה את הנוסח המתוקן כפי שמשרד הממשלה העבירה לנו: "הצעת חוק ביטוח תאונות אישיות לתלמידים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016".

יעקב מרגי: בואו נעשה רק סדר, רבותי: היועצת המשפטית מקריאה סעיף סעיף, אין הערות – מתקדמים הלאה, יש הערות – להרים את היד.

<יגאל שגיא: זו ההצעה של ועדת השרים?

יעקב מרגי: זה מתוקן אחרי השולחן העגול שהתקיים אחרי ועדת השרים, לא המקורי.

יעקב מרגי: קדימה.

<מירב ישראלי: "תיקון חוק לימוד חובה 1.

<מירב ישראלי: בחוק לימוד חובה, התש"ט–1949, בסעיף 6(ד1) – (1) אחרי "שבו הוא לומד" יבוא "רשות חינוך מקומית תרכוש את הביטוח במסגרת הסדר ביטוח שייקבע לפי מכרז שנערך בהתאם להוראות סעיף 198ב לפקודת העיריות "; (2) אחרי "על ידי השר" יבוא "לפני פרסום המכרז".

<מירב ישראלי: סעיף 6(ד1), אני מזכירה, הוא הסעיף שמחייב את הרשות המקומית לעשות את הביטוח ובעצם מה שאנחנו מוסיפים כאן זה הסדר ביטוחי – אנחנו תכף נקריא את 198ב – ורק חשוב לי להדגיש שהשר קובע לפני פרסום המכרז את העלות, כשהתחרות היא בעצם על התנאים במסגרת המחיר הזה.

<מיכל מנקס: השר ממליץ ליו"ר הוועדה שמאשר את זה?

<מירב ישראלי: לא, השר קובע, זה המינוח, והוועדה מאשרת.

<מירב ישראלי: זה הדבר השני שהיה חשוב לי להגיד, הקדמת אותי.

יעקב מרגי: לא ויתרנו על זה למרות שבנוסח הראשון שלכם רציתם.

<מיכל מנקס: לא.

יעקב מרגי: אז לא הבנתי אתכם נכון, בסדר.

<מירב ישראלי: לכן אני אומרת את זה לפרוטוקול – הנוסח הזה כפי שהוא משאיר על כנו את אישור הוועדה לסכום.

יעקב מרגי: סעיף 1 אין הערות.

יעקב מרגי: סעיף 2, קדימה.

<מירב ישראלי: "תיקון פקודת העיריות 2.

<מירב ישראלי: בפקודת העיריות , אחרי סעיף 198א יבוא: "ביטוח תאונות אישיות לתלמידים 198ב.

<מירב ישראלי: (א) על אף האמור בסעיף 197, עירייה שהיא רשות חינוך מקומית כהגדרתה בחוק לימוד חובה, תרכוש ביטוח תאונות אישיות כמשמעותו בסעיף 6(ד1) לאותו חוק, במסגרת מכרז פומבי שייערך על ידי חברה משותפת, ובלבד שהתקיימו כל אלה: (1) המכרז יהיה לתקופה שלא תעלה על שלוש שנים בכפוף להוראות פסקה (2);" – "ייבחר בו מבטח אחד בלבד" הורד, זה לא מונע, חשוב להגיד, שזה יהיה מבטח אחד, כמובן בכפוף לדינים הרגילים.

<מירב ישראלי: "(2) הביטוח שיירכש במסגרת המכרז יהיה לתקופה שלא תעלה על שנה אחת וניתן יהיה לחדשו לשתי תקופות נוספות של עד שנה אחת בכל פעם בהתאם לתנאי המכרז; (3) במכרז ייקבעו דמי ביטוח אחידים לכל התלמידים המבוטחים אשר ייקבעו לפני פרסום המכרז בהתאם לתשלומים שייקבעו לפי סעיף 6(ד1) לחוק לימוד חובה וכן שיעור העמלה המירבית המותרת לסוכני הביטוח שתיקבע כאמור;" סעיף (4), כאמור, נמחק.

<זאב גולדבלט: סליחה, על זה אנחנו רוצים להעיר.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: מה נמחק?

יעקב מרגי: תסבירי מה נמחק.

<מירב ישראלי: מה שנמחק זה בדיוק מה שעליו היה הדיון פה קודם, שזה השימוש בסוכן ביטוח אחד.

<מירב ישראלי: כרגע זה לא מוגבל רק לחברת הבת של החברה המשותפת אלא כל עירייה בעצם תוכל - - -

<זאב גולדבלט: זה למעשה לבטל את הקולקטיב.

יעקב מרגי: זאב, אתה רוצה להתקדם?

יעקב מרגי: תן לי, תאמין לי שאם אני אנהל את זה כפי שצריך תוכל להרים יד ולקבל, אז למה?

יעקב מרגי: לפני ההתייחסויות – הרי על סעיף 4, מה שנמחק, כבר דיברנו והבענו את דעתנו, אני לא חושב שיש טעם עוד פעם לפתוח את זה אלא אם כן יש טיעונים חדשים נוספים.

<אלי לוי: שום דבר, זו אותה טענה.

יעקב מרגי: אותה טענה, אתה אומר את זה לפרוטוקול.

<אלי לוי: אותה טענה, סוכני הביטוח זו אותה טענה.

<זאב גולדבלט: אותו דבר, מצטרף לדעתו.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ורד וינדמן: הרעיון שלי היה, ההצעה קודם – שאני לא הבנתי מה עמדתו של אדוני בעניין הזה – משרד החינוך גם בחוק חייב להיות בפנים.

יעקב מרגי: הוא בפנים.

<ורד וינדמן: אני לא רואה שהוא בפנים.

יעקב מרגי: "השר" – זה לא שר החינוך?

<ורד וינדמן: השר קובע כפי שהוא שהיום, בזה אנחנו לא משנים את המצב היום.

<ורד וינדמן: אבל מה שהצעתי בסעיף - - -

יעקב מרגי: למה הוא קובע?

יעקב מרגי: מכוח מה הוא קובע?

<ורד וינדמן: אני רק אשלים את המשפט שלי: בסעיף קטן (3), מה שאני מציעה הוא להוסיף "בהתאם לתנאי סף – אני לא מנסחת - - -

<מירב ישראלי: זה צריך להיות בתקנות, אם עושים את זה כך, זה לא בקביעה של הוראה מינהלית.

<ורד וינדמן: שוב אני מזכירה, מירב – והיתה, למיטב זכרוני, הסכמה של משרד החינוך לפני שנים ספורות – שמבקר המדינה קרא להסכמה - - -

יעקב מרגי: מה את מבקשת?

<ורד וינדמן: אני מבקשת שמשרד החינוך יהיה אחראי לקבוע תנאי סף מינימליים, הוא עושה חלק מזה היום בחוזר מנכ"ל, אי אפשר להוציא אותו.

<ורד וינדמן: להבנתי גם חברי הכנסת שישבו כאן הסכימו עם האמירה הזו שמשרד החינוך יהיה חלק.

יעקב מרגי: משרד החינוך: כשכתוב "השר", "על ידי השר" – מה התהליך?

<סופי אורטשקנזי: התפקיד של השר הוא לקבוע את התעריף המרבי של גביית הורים.

<סופי אורטשקנזי: נכון שכן היה דוח מבקר המדינה שהמליץ לנו להתקין תקנות, הבעיה שלנו שאין לנו – בדומה לחוק הספורט למשל, בסעיף 70(ב) לחוק הספורט, שיש הפנייה, כתוב שהשר יקבע בתקנות את היקף הביטוחים.

<מירב ישראלי: זה בדיוק מה שהיא מבקשת.

יעקב מרגי: לא יהיה, השנה בכל אופן לא יהיה, אני אסביר לכם למה: לתקן תקנות זאת אומרת שבתשע"ט זה יכנס, למה?

יעקב מרגי: כי תשאלו את משרד המשפטים כמה זמן לוקח להם לעבור על תקנות, יש להם מגדלים, מגדלי עזריאלי של תקנות שעוד לא אושרו.

יעקב מרגי: קדימה.

<סופי אורטשקנזי: אנחנו כן עבדנו על הנושא הזה, אנחנו גם עירבנו את השלטון המקומי, החברה למשק וכלכלה והרבה גורמים נוספים, ניסינו כן ללכת לתקנות, יש עם זה בעיה לא פשוטה בכלל.

<סופי אורטשקנזי: אנחנו גם הבנו שאם אנחנו נלך לתקנות אנחנו נצמצם, במקום לסייע אנחנו נצמצם, כי החוק, כפי שאמרתי לא מזמן, קובע את הזכאות לחינוך חינם רק לתלמידים שלומדים במוסדות הרשמיים ולא במוסדות הלא רשמיים.

יעקב מרגי: לא, אני לא רוצה להתעסק עם זה, סליחה, גברתי, תתייחסי להערה בדוח המבקר.

יעקב מרגי: השר ממלא את תפקידו?

<סופי אורטשקנזי: בסדר.

<סופי אורטשקנזי: אנחנו שקלנו, לא פוסלים את זה עכשיו, אנחנו רוצים לראות מה יקרה הלאה.

יעקב מרגי: טוב, תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים, יש הערות?

יעקב מרגי: קדימה.

<מירב ישראלי: "(5) החברה המשותפת תפעל באמונה ובשקידה לטובת המבוטחים בלבד, לרבות בעניין יישום ההתקשרות לפי המכרז והטיפול בתביעות לתגמולי ביטוח שיוגשו במסגרת המכרז, ותהיה רשאית לקבל ממבטח שזכה במכרז מידע המצוי אצלו הנוגע לתלמידים המבוטחים על ידו ותביעות לתגמולי ביטוח שהוגשו במסגרת התקשרות שנבעה מהמכרז.

<מירב ישראלי: " כאן אני רוצה לשאול את השלטון המקומי כמה שאלות: קודם כל, מי המבוטחים פה באופן רשמי?

<זאב גולדבלט: תלמידי ישראל.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, התלמידים הם המבוטחים ולא הרשות המקומית?

<קריאה: לא, הרשות.

<אלי לוי: בואו נבין, בעלת הפוליסה זו הרשות המקומית, אבל חשוב לומר שבהתאם לחוק הביטוח - - -

<מירב ישראלי: בגלל המינוח אני שואלת, אני רוצה לדעת איך לנסח את זה.

<אלי לוי: המבוטח זו הרשות המקומית, המוטבים אלה התלמידים.

<מירב ישראלי: אז צריך "לטובת המבוטחות והמוטבים".

<אלי לוי: נכון.

<אלי לוי: חשוב לציין שחובת הנאמנות של סוכן בדרך כלל – וזו עוד אחת מהבעיות – היא לחברת הביטוח, הוא סוכן מטעמה, אבל כאן אנחנו מגדירים את זה - - -

<מירב ישראלי: לא, לא, אבל כאן זה לא בהקשר של הסוכן כי אתם לא תהיו הסוכן, זו השאלה השנייה שלי.

<מירב ישראלי: דבר דבר: קודם כל, אנחנו נכתוב "המובטחים והמוטבים".

<חדוה קולפניצקי: סליחה, מי אלה המבוטחים?

<מירב ישראלי: הכוונה שלכם היתה שהם יפעלו לטובת התלמידים, אם אני מבינה נכון, ברגע שאומרים "מבוטח" זה לא כולל את התלמידים כי המובטח הרשמי בעל הפוליסה הוא הרשות המקומית, לכן אני שואלת מה צריך לכתוב פה.

<חדוה קולפניצקי: בעל הפוליסה הוא הרשות המקומית אבל המבוטחים הם התלמידים.

<אלי לוי: המוטבים.

<סמדר סגל: המוטבים, גם ההורים הם מבוטחים.

<מירב ישראלי: השאלה היא מבחינת המינוח המשפטי, אני רוצה להיות בטוחה שאני מכסה את הכול, אני חושבת שצריך להגיד המוטבים.

<מירב ישראלי: אתם יודעים מה?

<מירב ישראלי: זה נושא של ניסוח, בואו נגיד שהמהות - - -

<חדוה קולפניצקי: כי אנחנו התאמנו את זה לנוסח בתקנות שלנו, תקנות ביטוח בריאות קבוצתי.

<מירב ישראלי: אוקיי.

יעקב מרגי: יש פה שאלה – האם בנוסח כפי שהקריאה היועצת המשפטית התלמידים מכוסים?

<חדוה קולפניצקי: כן.

<מירב ישראלי: אוקיי, אז אני אגיד לפרוטוקול: המהות ברורה, אנחנו נבדוק את זה בתהליך הניסוח.

<אלי לוי: הפוליסה פה מגדירה במפורש – "מוטב הוא תלמיד הנכלל בביטוח זה מכוח צירופו על ידי המבוטח", מבוטח זו הרשות המקומית.

<מירב ישראלי: אז אני רק אומרת לפרוטוקול, אנחנו גם רק בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: תקשיבו להבהרה של היועצת המשפטית.

<מירב ישראלי: בעקרון אנחנו מבינים שאתם תפעלו גם לטובת הרשות וגם לטובת התלמידים, אנחנו נמצא את הדרך הנכונה לנסח את זה, את זה היה לי חשוב להגיד.

יעקב מרגי: לקריאה שנייה שלישית.

<מירב ישראלי: יכול להיות שאפילו כאן.

<חנן ארליך: אני מצטרף לזה, אני רק אומר שכל הפסקה הזאת בעצם תעבור עוד ניסוחים.

יעקב מרגי: אין בעיה.

<סמדר סגל: סליחה, במוטבים גם הורים, אז לציין את זה.

<זאב גולדבלט: זה מופיע בפוליסה, כן, גם בפוליסה הנוכחית חלק מההורים מוטבים.

<מאיר ממן: צריך להתייחס לחוק ולא לפוליסה כרגע.

יעקב מרגי: איך נכנסו פה ההורים?

<מאיר ממן: יכול להיות שאפשר להכניס עוד מוטב ועוד מוטב אבל החוק אומר - - -

<סמדר סגל: הורים מלווים שיוצאים לטיולים אז הם מבוטחים גם כן אם קורה להם משהו.

<מירב ישראלי: אבל זה לא מכוח 6(ד1) לדעתי.

יעקב מרגי: הם מערבבים.

<מירב ישראלי: מערבבים משהו אחר.

יעקב מרגי: אני מבקש לא לסייע בידי.

<מירב ישראלי: זה לא הורים, זה רק תלמידים.

<מאיר ממן: אני רוצה שיודגש העניין הזה – החוק בעצם אומר התלמידים יהיו מבוטחים, לא מוטבים.

<מאיר ממן: זה שהפוליסה בנויה בצורה כזאת ובסופו של דבר המוטב הוא המבוטח – הניסוח צריך להיות מבוטח ולא מוטב.

<מירב ישראלי: אז אנחנו נבדוק את זה.

יעקב מרגי: אמרנו.

<מירב ישראלי: אפשר להגיד "מבוטח", נגדיר את זה.

<מירב ישראלי: זאת השאלה הראשונה.

<מירב ישראלי: השאלה השנייה שלי היא למעשה מה שנאמר באחת הישיבות, שיישום ההתקשרות הוא לא על ידי החברה המשותפת אלא על ידי חברת בת שלה.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, המילים "החברה המשותפת תפעל באמונה ושקידה בעניין יישום ההתקשרות" – זה למעשה לא נכון.

<אלי לוי: "באמצעות חברת הבת שלה", לחברה המשותפת אסור לעסוק בביטוח.

<אלי לוי: "באמצעות חברת הבת", את צודקת.

<מירב ישראלי: השאלה האם זאת היתה הכוונה פה – האם הפסקה הזאת מתייחסת רק לעריכת המכרז המשותף או גם להתקשרות שלהם כסוכן ביטוח, שכרגע לא נכנס לחוק?

<מירב ישראלי: אז אולי צריך להוריד את המילים "לעניין ההתקשרות"?

<חנן ארליך: הכוונה היא שהאחריות הכוללת תהיה על החברה המשותפת.

<חנן ארליך: זה נכון שלא היא זו שמתקשרת עם המבטח, מצד שני היא זו שעורכת את המכרז, היא זו שאחראית גם להאריך אותו לשנה.

<מירב ישראלי: אבל לא לעניין ההתקשרות עם חברת הבת, אתה לא יכול להטיל עליהם את האחריות ולא לתת להם את הסמכות.

<אלי לוי: בדיוק, זה לקשור לי את היד ולהגיד לי: אדוני - - -

<חנן ארליך: רק רגע.

<חנן ארליך: בסמכותה גם להאריך את המכרז לשנים נוספות - - -

<מירב ישראלי: את המכרז, אבל לא ההתקשרות לפיו.

<חנן ארליך: את המכרז, לכן רוצים לתת סמכות שהיא תוכל להביא בחשבון למשל, במסגרת שקילת הארכת ההתקשרות ובמסגרת היציאה למכרז חדש, בחינת ניסיונו של מבטח קודם כמציע למכרז נוסף את אופן תפקודו, את היישום, את הטיפול שלו תביעות וכו' וכו'.

<מירב ישראלי: אין בעיה, אבל זה לא לעניין ההתקשרות כי החברה המשותפת לא מתקשרת אז היא לא יכולה לפעול באמונה ובשקידה.

יעקב מרגי: אבל כל הרקע שהוא מציג – זה לא לעניין ההתקשרות?

<מירב ישראלי: לא, לא ההתקשרות בפועל.

<אלי לוי: נוטרלנו מהעניין של ההתקשרות, אומרים לנו: תפרסמו מכרז, זוזו הצידה, בעוד 3 שנים ניפגש, בעזרת-השם, אולי יהיה קולקטיב, או שלא – אז לא נותנים לנו לטפל בהתקשרות וזו בדיוק הנקודה.

יעקב מרגי: מי זו חברת הבת שלה?

<אלי לוי: סוכנות הביטוח.

<אלי לוי: על פי החוק, אסור לחברה למשק וכלכלה לעסוק בביטוח, לכן היא הקימה חברת בת בבעלות מלאה גם של השלטון המקומי, שלנו, מאה אחוז בבעלות, והיא רק סוכנות ביטוח.

יעקב מרגי: אז לא נטרלו אתכם?

<אלי לוי: על פי התיקון של משרד המשפטים אני לא עוסק בהתקשרויות.

<מירב ישראלי: לא לפי החוק.

<אלי לוי: כל רשות יכולה לבחור לעצמה סוכן, אז אני לא יכול לעסוק בזה על פי החוק.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע במצב כזה, לכן זה לא סותר.

<אלי לוי: בסדר גמור, קיבלתי את מה שאמר היושב-ראש.

<מירב ישראלי: רק את "לעניין ההתקשרות" לדעתי צריך להוריד.

יעקב מרגי: אז מה יהיה במקומו?

<מירב ישראלי: אז זה יהיה "יישום ההתקשרות".

<מירב ישראלי: "החברה המשותפת תפעל באמונה ובשקידה לטובת המבוטחים בלבד" בלי ה"לרבות", בפעולות שהיא עושה.

<מירב ישראלי: פשוט להוריד את ה"לרבות".

<מירב ישראלי: גם בתביעות לתגמולי ביטוח.

יעקב מרגי: תקריאי את הנוסח המתוקן.

<מירב ישראלי: פשוט להוריד את הסיפה.

<מירב ישראלי: "החברה המשותפת תפעל באמונה ובשקידה לטובת המובטחים" – או "המוטבים", נראה מה צריך – "בלבד; ותהיה רשאית לקבל...".

<אלי לוי: במה, בפרסום המכרז?

<אלי לוי: הרי זו המטלה היחידה על פי חוק.

<מירב ישראלי: כן.

<אלי לוי: בסדר, טוב.

<מירב ישראלי: מה שאתם עושים לפי החוק.

יעקב מרגי: בסדר.

<מירב ישראלי: אז את זה אני מורידה.

<מירב ישראלי: "ותהיה רשאית לקבל ממבטח שזכה במכרז מידע כללי המצוי אצלו הנוגע לתביעות לתגמולי ביטוח שהוגשו במסגרת התקשרות שנבעה מהמכרז".

<מירב ישראלי: זה באמת המידע כדי שלמכרז הבא הם יוכלו לדעת.

<אלי לוי: פה יש לנו גם לשיטת משרד המשפטים התנגדות עקרונית.

<אלי לוי: אם מבקשים ומטילים, גם לשיטתכם, את החובה עלינו לפרסם כל שלוש שנים מכרז, אז זה לא "רשאית", אנחנו חייבים לקבל סמכות לקבל מידע ולא רק מידע כללי, אנחנו חייבים לקבל מידע על תביעות, אחרת לא נוכל לפרסם מכרז חדש.

<אלי לוי: פה חייבים להרחיב את הסמכות שלנו למידע.

<מירב ישראלי: זה פשוט עניין של ניסוח, זו היתה הכוונה, נכון?

יעקב מרגי: זו היתה הכוונה, בפתח דבריו זו היתה הכוונה.

<אלי לוי: אבל לא "כללי", אני צריך פה באמת את התביעות.

<חנן ארליך: זו הכוונה.

<חנן ארליך: "מידע כללי" הכוונה גם לתביעות.

<חנן ארליך: הניסוח הזה בא על מנת לעקוף את בעיית הגנת הפרטיות.

<אלי לוי: ברור לי.

<חנן ארליך: בנוסחים קודמים זה היה כתוב והוצאנו את זה.

יעקב מרגי: לפעמים חידוד הוא לא מרחיב, הוא מצמצם, אתה יודע את זה כמשפטן.

<חנן ארליך: ברור שהכוונה היא למידע על תביעות.

<מירב ישראלי: הכוונה היא שתוכלו לדרוש מידע מהמבטח ולקבל אותו.

<אלי לוי: לקבל מידע כל זמן שהוא לא מוגבל על פי דין.

יעקב מרגי: כן, בסדר.

<אלי לוי: כל מידע, למעט המוגבל על פי דין.

<מירב ישראלי: לא צריך להגיד.

יעקב מרגי: לא צריך שייכתב, זה ברור מאליו, לא צריך שייכתב.

יעקב מרגי: אוקיי, מתקדמים.

<מירב ישראלי: "(ב) לעניין סעיף זה - "חברה משותפת" – חברה שבעלי המניות שלה הן מרבית הרשויות המקומיות.

<מירב ישראלי: "; "סוכן ביטוח" – כמשמעו בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח), תשמ"א-1981.

<מירב ישראלי: " על זה היתה לך הערה, חדוה?

<חדוה קולפניצקי: כן, אנחנו עדיין נרצה תיאום נוסח בכל הנוגע לחבות של הסוכנים.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת מה הבעיה עם הנוסח הזה.

<חדוה קולפניצקי: אנחנו פה מטילים על הסמשכ"ל בעצם לרכז המון - - -

<מירב ישראלי: לא, הורדנו את זה.

יעקב מרגי: אז את לא היית בדיון, הורדנו את זה.

<מירב ישראלי: הורדנו את זה, זה בדיוק העניין.

יעקב מרגי: זה הוויכוח שנשאר פתוח בין משרד המשפטים לבין הוועדה לבין החברה למשק וכלכלה.

יעקב מרגי: הרציונל של החוק היה שהקולקטיב ינוהל כקולקטיב, שתהיה אפשרות שהחברה למשק וכלכלה – באמצעות סוכן הביטוח שלה ינוהל הכול.

יעקב מרגי: בא משרד המשפטים ואומר: אנחנו מגבילים.

יעקב מרגי: אין לו בלעדיות.

יעקב מרגי: אין לו בלעדיות.

<מירב ישראלי: אז החוק לא מתייחס באופן כללי לסוכנים מעבר לנושא העמלה.

<מירב ישראלי: יש רק את נושא העמלה, זהו.

<מירב ישראלי: כל שאר הנושאים זה לפי חוק שירותים פיננסיים (ביטוח), אין התייחסות מיוחדת.

יעקב מרגי: לא שינינו.

יעקב מרגי: טוב, סעיף 3.

<מירב ישראלי: "תיקון פקודת המועצות המקומיות 3.

<מירב ישראלי: בפקודת המועצות המקומיות, בסעיף 34א(א), אחרי "198א" יבוא "198ב" לפקודת העיריות.

<מירב ישראלי: " זו פשוט התאמה של השאיבה של ההוראה הזאת גם לגבי רשויות מקומיות שהן לא עיריות, על כלל הרשויות המקומיות.

<מירב ישראלי: זהו.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו קראנו, אין שום תוספות, אין כלום.

יעקב מרגי: קראנו את החוק ככתבו וכלשונו, עם ההערות, נאמרו הערות לפרוטוקול.

יעקב מרגי: יש התייחסויות נוספות סביב השולחן?

<גרשון בינט: אני בכל זאת רוצה רק מילה אחת על הפערים בין הרצוי למצוי בכל מה שאמרת קודם שהם צריכים לרשום את התלמידים, כי עכשיו עולה לי תוך כדי שלא רק כאלה שהם קנאים או ווקף או דברים כאלה, אלא גם יש אולי קליטה ודברים כאלה שהם לא ברשומות והם כן חלק ממרשם האוכלוסין, צריכים שזה יבוא לידי ביטוי.

יעקב מרגי: ידידי המלומד והמכובד, השולחן הזה, אם היה לו פה – אוזניו כרויות, זה אני יודע – רק במגזר הבדואי בדרום יש כ-5,000 תלמידים שנעלמו מהרדאר, הם לא נמצאים בשום מסגרת וזה בניגוד לחוק.

<הדר אליהו: והם לא מבוטחים.

יעקב מרגי: עזבי על הביטוח, אני עונה לו על השאיפה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, החוק מגדיר: כך צריך לפעול, התפקיד שלנו הוא לשבת ולראות שאכן - - -

<גרשון בינט: שהם יהיו מבוטחים, על זה אני מדבר, אני לא נכנס - - -

יעקב מרגי: אני חושב שגב' מיכל מהשלטון המקומי אמרה את דבריה בצורה הכי ברורה, שכל רשות מקומית – אלא אם כן אתה מכיר רשות מקומית שיש לה על פי חוק איזה מעמד סטטוטורי אוטונומי מחוץ למדינת ישראל, אין כזאת, אז בוא.

<מירב ישראלי: מה שהיה צריך לעשות: במקום "נמצא מוסד אחר שבו הוא לא לומד" – "שבו הוא מתגורר".

<מירב ישראלי: למעשה זה מה שהיה צריך להיות בסעיף 6(ד1).

יעקב מרגי: לא, אל תכניסי פה עכשיו לוויכוח פילוסופי.

<מירב ישראלי: לא, אני רק אומרת שזה מה שהוא אומר.

יעקב מרגי: אני הבנתי ואני לא רוצה להיכנס לשם.

יעקב מרגי: גם ככה יש לנו ויכוח עם ראשי רשויות שמשלמים אגרות חוץ, לא משלמים, עכשיו תטיל עליו חובה – הוא גם לא לומד אצלו, גם לבטח אותו על מתקן של רשות אחרת?

יעקב מרגי: תיכנס פה לסעיפים חוקתיים שלא תצא מזה.

יעקב מרגי: מה לעשות, מי שבחר להיות במוכשר וכדו' לוקח לטוב ולרע את כל הצרות ואת כל הערכים המוספים.

יעקב מרגי: רבותי, אני מעמיד את החוק, כפי שהקראנו, כולו כמקשה אחת להצבעה.

יעקב מרגי: מי בעד?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: בעד – פה אחד

יעקב מרגי: אושר פה אחד.

יעקב מרגי: אני מודה לחבר הכנסת איציק שמולי, שהיה נוכח כל הדיון, ולכל האורחים.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך בהידברות.

יעקב מרגי: רבותי, להיכנס לשולחן עגול, אני אנסה בגזרה הפוליטית לפעול, להידבר בנושא הזה.

יעקב מרגי: אנחנו מיד נתחיל בכל מה שקשור בהליך הפרלמנטרי ונקדם את זה.

<זאב גולדבלט: ושוב – המון המון תודה לך.

יעקב מרגי: אין על מה.

<זאב גולדבלט: יש המון על מה.

יעקב מרגי: יום טוב, הישיבה נעולה.