ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 388, 2016-06-21 11:30

משה גפני: תקציב השירות לעיוור והטבות בארנונה ובמים - במסגרת ציון הכנסת את יום העיוור.

משה גפני: מי נמצא פה מהממשלה?

משה גפני: משרד הרווחה?

משה גפני: כן, משרד הרווחה, אתם יכולים לומר לגבי העניין הזה, אנחנו בשנה שעברה גם קיימנו דיון.

משה גפני: אתם יכולים לומר מה קורה כרגע עם הנושא הזה של תקציב השירות לעיוור?

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: שם ותפקיד לפרוטוקול.

<רוית נקר אל-עזרה: שלום.

<רוית נקר אל-עזרה: רוית נקר אל-עזרה, תקציבאית אגף שיקום במשרד הרווחה.

<רוית נקר אל-עזרה: תקציב השירות לעיוור נטו עומד על כ-122 מיליון שקלים לשנת 2016, שזו עלייה של 7.5 מיליון שקלים לעומת שנת 2015 ועוד תוספות שהן עדכוניות, כמו עדכון שכר ועדכון דמי ליווי לעיוור.

<רוית נקר אל-עזרה: סך הכל תוספת של 10 מיליון שקלים.

<רוית נקר אל-עזרה: מתוך התקציב הזה, דמי ליווי לעיוור עומדים על כ-67 מיליון שקלים, שזה בעצם תקציב - - -

משה גפני: יותר בקול.

<רוית נקר אל-עזרה: אני אומרת שמתוך ה-120 מיליון שקלים, כ-67 מיליון שקלים זה דמי ליווי ולא שירותים שאנחנו נותנים.

<רוית נקר אל-עזרה: מתוך התוספות שקיבלנו לשנת 2016 בערך 2 מיליון שקלים עומדים על הזנה במועדונים לקשישים, עוד 5.5 מיליון שקלים לשיקום תפקודי, מתוכם זה 2 מיליון שקלים שקיבלנו מוועדת הכספים.

<רוית נקר אל-עזרה: זה לגבי הנתונים.

<רוית נקר אל-עזרה: זו התמונה התקציבית.

משה גפני: ה-2 מיליון שקלים שקיבלתם מוועדת הכספים היו הדרכה שיקומית?

<רוית נקר אל-עזרה: כן.

<רוית נקר אל-עזרה: זה אותו דבר.

<רוית נקר אל-עזרה: כן, כן, לשיקום תפקודי להדרכה שיקומית.

משה גפני: תגידי, את יודעת להגיד מה היה הפער התקציבי לשנים קודמות?

משה גפני: הייתה עלייה?

משה גפני: הפחתה?

משה גפני: איפה זה עומד לעומת מה שהיה בעבר?

<רוית נקר אל-עזרה: משנת 2014 התקציב עלה בנושא הספציפי הזה של שיקום תפקודי, שבתוכו נכנסת ההדרכה השיקומית, בשנת 2014 התקציב עמד על 9 מיליון שקלים והוא עלה לכ-12 מיליון שקלים והשנה הוא עלה בעצם ל-17 מיליון.

<רוית נקר אל-עזרה: אנחנו בהתאם בשנים 2014 ו-2015 בעצם ניצלנו את מלוא התקציב.

<רוית נקר אל-עזרה: פתחנו השנה קורס הדרכה שיקומית להכשיר גם מדריכים חדשים בעלות של 1.5 מיליון שקלים.

<רוית נקר אל-עזרה: יש לנו עוד כל מיני תכניות מעבר להדרכה השיקומית הפרטנית, פעילויות קבוצתיות בתחום ההדרכה השיקומית.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: שם ותפקיד לפרוטוקול.

<אילנה גליידמן: אילנה גליידמן, מנהלת השירות לעיוור.

<אילנה גליידמן: מבחינת התכניות, אנחנו יוצאים עם תכנית לשיקום אינטנסיבי לאנשים שמתעוורים זה מקרוב.

<אילנה גליידמן: זו תכנית שאנחנו מקווים שתתחיל לפעול לקראת סוף השנה ואז תרוץ הלאה ככה בצורה שוטפת.

<אילנה גליידמן: יש לנו תכניות שונות בנושא של הנגשה.

<אילנה גליידמן: אלה בעיקר התכניות החדשות שיש סביב ההדרכה השיקומית.

<אילנה גליידמן: יש גם תכניות בנושא של תעסוקה, של מיזמים משותפים ומיזמים שונים שהם מקדמי תעסוקה של אנשים עיוורים.

משה גפני: אוקיי, תודה.

משה גפני: יש עוד מישהו מהמשרדים שרוצה להתייחס?

משה גפני: משרד התשתיות לגבי הנושא של הארנונה והמים?

<גליה כהן: משרד הפנים לגבי הארנונה.

משה גפני: משרד הפנים, בבקשה.

<גליה כהן: לפי תקנות ההנחה.

משה גפני: שם, גליה כהן?

משה גפני: שם ותפקיד.

<גליה כהן: כן.

<גליה כהן: גליה כהן, מינהל שלטון מקומי, משרד הפנים.

משה גפני: בבקשה.

<גליה כהן: על פי תקנות ההנחה בארנונה, בעל תעודת עיוור זכאי להנחה של 90%.

<גליה כהן: זה עד 90% לכל גודל של נכס, להבדיל מהנחות אחרות שיש מגבלה של שטח הנכס.

<גליה כהן: אני חייבת לציין שזאת הנחת רשות.

<גליה כהן: רשות מקומית יכולה לבחור לאמץ את ה-90% שזאת הנחה מקסימאלית, או לחילופין לאמץ הפחתה בהנחה, קרי הפחתה פחותה יותר או בכלל לא.

<גליה כהן: אין לנו נתונים לגבי הנחות בפועל שהרשויות נותנות.

<גליה כהן: מתוך שאלות ששאלתי ודגמתי, רשויות נותנות את המקסימום, אבל החוק מאפשר להן לבחור את הגובה עד ל-90%.

<גליה כהן: זו הנחה שהיא זכות ולא חובה.

משה גפני: אין לכם נתונים מה הרשויות המקומיות עושות?

<גליה כהן: לא.

<גליה כהן: אין לנו כזה נתון.

משה גפני: אוקיי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו נשמח להגיב על זה, אדוני.

משה גפני: מי אתם?

<מירב גילי הירש: מהמרכז לעיוור.

משה גפני: אז רגע, תיכף אני אאפשר.

משה גפני: מי אדוני?

<קריאה: חבר עיוור.

משה גפני: אז עוד מעט.

משה גפני: תיכף אני אתן לכם להגיב.

משה גפני: מי עוד נמצא?

משה גפני: רשות המים?

<גלעד פרננדס: גלעד.

משה גפני: גלעד, בוא שב ליד השולחן.

<גלעד פרננדס: שלום לכולם.

<גלעד פרננדס: גלעד פרננדס מרשות המים.

<גלעד פרננדס: מה שאנחנו מאפשרים בעצם לכל נכה וכמובן גם למי שמופיע - - -

משה גפני: אנחנו מדברים על עיוורים היום.

<גלעד פרננדס: אני אומר, וגם מי שמופיע באוכלוסיית הזכאים של העיוורים, לקבל כמות מוכרת נוספת בתעריף נפרד.

<גלעד פרננדס: אני אומר שכל אדם, תלוי בנכות שלו – עיוור או כל סוג אחר של נכות שמופיע בקבצים שמעביר לנו הביטוח הלאומי, מקבל הטבה של כמות מוכרת נוספת בתעריף נמוך.

<גלעד פרננדס: בהנחה שלא כל העיוורים מקבלים את זה או שרק חלק מהעיוורים, אז כמובן שככל שיגדילו את הקבוצה, אז אנחנו נוכל להעניק את ההטבה הזו, שכמובן - - -

משה גפני: אתה יודע שאנחנו רוצים לשנות את זה, בגלל שהגדלת הכמות גורמת לכך שבסופו של דבר ההנחות לא מגיעות.

משה גפני: הן מגיעות רק בחלקן.

<גלעד פרננדס: נכון.

משה גפני: מכיוון שיש אנשים שאינם משתמשים בכמות.

משה גפני: אז הכמות הנוספת של המים הייתה כשהייתה בצורת.

משה גפני: היה היטל בצורת וכל מה שקשור לכך והתשלומים היו גבוהים.

<גלעד פרננדס: אני חושב שזה כיוון נכון.

משה גפני: כן, זה מה שאנחנו מתכוונים לעשות.

משה גפני: אוקיי, תודה רבה.

משה גפני: בבקשה.

<נתי ביאליסטוק כהן: אז לפרוטוקול – נתי ביאליסטוק כהן, מנכ"ל המרכז לעיוור בישראל.

<נתי ביאליסטוק כהן: כדי לסבר את אוזנם של האנשים שעוד לא הכירו אותנו, אנחנו ארגון הגג של ארגון העיוורים בישראל.

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו מייצגים כ- - -

משה גפני: ממתי אתם ארגון הגג?

<נתי ביאליסטוק כהן: 40 שנה.

משה גפני: אז למה לא מכירים אתכם?

<נתי ביאליסטוק כהן: יש אנשים סביב השולחן שאינם מכירים אותנו אולי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אתייחס בכמה נקודות למה שנאמר.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אתחיל מהסוף.

<נתי ביאליסטוק כהן: ההגדרות של מי זכאי למים – הקשר בינן לבין עיוורון הוא מקרי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אתה צריך לעמוד בכל כך הרבה, זאת אומרת אם אתה עיוור אתה מתחיל להיכנס לאיזו שהיא מסננת שאתה צריך לעמוד בכל כך הרבה תנאים שאני לא מכיר עיוורים כמעט בישראל, בטח לא כאלה שזו בעייתם היחידה, שנהנים מהנחה במים.

<נתי ביאליסטוק כהן: מחשמל אגף - - -

<בנימין לב: אתה מקבל אוטומטית 7%.

משה גפני: רגע, אבל אי אפשר באמצע הדברים שלו להפריע.

משה גפני: כן, בבקשה.

<נתי ביאליסטוק כהן: בנוסף, בעניין החשמל אנחנו בכלל מודרים, למרות שוועדת כלכלה החליטה שאוכלוסיות האנשים עם עיוורון צריכה להיכלל באוכלוסיית מקבלי ההנחה בחשבון החשמל.

<נתי ביאליסטוק כהן: משרד האנרגיה והתשתיות ומשרד האוצר חשבו אחרת.

<נתי ביאליסטוק כהן: בנוגע לארנונה, כשאני דוגם אני מוצא ממצאים אחרים.

<נתי ביאליסטוק כהן: נכון, יש רשויות רבות שנותנות את ההנחה המקסימאלית כנגד הצגה של תעודת עיוור - - -

משה גפני: אתם יודעים את היחס?

משה גפני: זאת אומרת את האחוזים?

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו לא יודעים את היחס, מכיוון שזה מגיע אלינו כאשר אדם לא מצליח למצות את הזכות שלו מול העירייה.

<בנימין לב: בתל אביב 90%.

משה גפני: סליחה, עיריית תל אביב נותנת 90% אבל - - -

משה גפני: רגע, אבל אני ביקשתי לא להתערב באמצע.

משה גפני: מי שירצה ידבר.

משה גפני: אין לכם נתונים?

<נתי ביאליסטוק כהן: אין לנו נתונים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו יכולים - - -

משה גפני: למה אתם לא עושים?

משה גפני: אתם ארגון הגג של העיוורים.

משה גפני: אני הייתי מצפה אם אתם ארגון הגג - - -

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אומר לך, אדוני - - -

משה גפני: רגע, שנייה.

משה גפני: אני הייתי מצפה שאחרי 40 שנה אתם תגיעו לכאן עם נתונים שאנחנו נתמודד איתם.

משה גפני: מה קורה עם העיוורים לגבי חשמל, מה קורה עם העיוורים לגבי מים, מה קורה עם העיוורים לגבי ארנונה – לדעת את הנתונים ואז אולי נתמודד עם זה.

משה גפני: אולי נהפוך את ההנחה בארנונה, אולי נהפוך לחובה – אנחנו המחוקקים.

משה גפני: אין לי נתון.

משה גפני: אם לך אין נתון אז גם לי אין נתון.

<נתי ביאליסטוק כהן: אז אני אומר.

<נתי ביאליסטוק כהן: יש רשויות רבות שמממשות - - -

משה גפני: כן, אבל השאלה כמה.

משה גפני: אם מדובר ב-90% - - -

<נתי ביאליסטוק כהן: רגע, אבל אדוני תן לי לומר עוד משהו.

<נתי ביאליסטוק כהן: גם בתוך הרשויות אנחנו מוצאים מקרים נבדלים, ולכן קשה לנו מאד לעקוב אחרי העניין.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני מרים את הכפפה, אנחנו נעשה לעשות סקר בדבר הזה ולהביא לכם את הנתונים.

<נתי ביאליסטוק כהן: אגב, השלטון המקומי ורשויות המדינה יותר קל להם לעשות את הדבר הזה, אבל אנחנו נרים את הכפפה ונביא את הנתונים.

<נתי ביאליסטוק כהן: בעניין החשמל - - -

משה גפני: אתה מכיר את המדינה?

משה גפני: לא, אם אתה לא מכיר אני אתאר לך מתי הם יעשו סקר בנושא.

משה גפני: בסדר.

<נתי ביאליסטוק כהן: אני אומר לך ככה, אחרי אי אילו שנים במגזר, אני משתדל לדבר בכבוד.

משה גפני: לא, גם אני מדבר בכבוד, שלא תהיה לך טעות, אני המדינה, אבל לפעמים אני מתעצל.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אנחנו נחזור אליכם.

<נתי ביאליסטוק כהן: רגע.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: אני רוצה לחזור אליכם בגלל שאני רוצה - - -

<נתי ביאליסטוק כהן: אוקיי.

<נתי ביאליסטוק כהן: אז גם לגבי תקציב משרד הרווחה יש לי.

משה גפני: בבקשה, תאמר.

<נתי ביאליסטוק כהן: תראה, בוא נאמר ככה, יש דו"ח של מבקר המדינה בעניין הזה שפורסם בנובמבר שעבר ואומר באופן חד משמעי שאין מיצוי של זכויות של עיוורים בגלל קושי תקציבי וקושי תפעולי של המשרד.

משה גפני: זה אחד המשרדים שממצה את התקציב שלו כמעט עד תום.

<נתי ביאליסטוק כהן: לא בעולם של עיוורים, ואני אומר לך גם למה.

<נתי ביאליסטוק כהן: משום שכמעט ואף אחת מהזכויות החומריות שלנו לא מעוגנת בחקיקה.

משה גפני: הבנתי.

<נתי ביאליסטוק כהן: כל הזכויות החומריות או הכלכליות מוגנות בתע"ס ולא בחקיקה ובגלל זה אפשר לעשות, סליחה על הביטוי, פחות או יותר מה שרוצים.

<נתי ביאליסטוק כהן: כאשר אני אומר, עומדת לפתחנו כרגע סכנה נוספת בהקשר הזה, שהמשרד שוקד כרגע על הקמה של מינהל מיוחד לאנשים עם מוגבלות ורוצה לגבש תפיסת עולם חדשה של אי ראיית המוגבלות ככלי למתן שירות ותנאים.

<נתי ביאליסטוק כהן: במצב הזה, בלי זכויות מעוגנות בחקיקה, אנחנו מאד מאד חוששים לגורלנו.

משה גפני: טוב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: משרד הרווחה, אני מבקש שתרשמו את הדברים שהוא אמר לגבי הנושא של מיצוי התקציב של המשרד לגבי הנושא של עיוורים והקמת המינהל.

משה גפני: אני מבקש את ההתייחסות שלכם בהמשך לדברים האלה.

משה גפני: ניסים דבח, בבקשה.

משה גפני: אם אפשר רק בקצרה למקד את הדברים, מה אתה רוצה לומר לנו?

<ניסים דבח: אני רוצה לחזק את דבריו של מנכ"ל המרכז לעיוור בישראל, שאמר שזה לא בחוק בכלל.

<ניסים דבח: כי אדם בעל תעודת עיוור, זה תקנה בכלל, זה לא חוק.

<ניסים דבח: זאת אומרת שאני נתקלתי בעירייה, כמו למשל שוהם, שלא נתנה לי את הזכות להנחה.

משה גפני: אתה גר בשוהם?

<ניסים דבח: אני גר בשוהם.

<ניסים דבח: הייתה לי את הזכות ב-50%, פניתי באופן עצמאי לראש המועצה והוא עשה החלטת מועצה ונתן כן 90% אחרי שכנועים, ואתה יודע, ועדות.

<ניסים דבח: אבל שלוש-ארבע שנים אני שילמתי ארנונה מלא.

<ניסים דבח: תנו לי את הזכות שלי, כחוק.

<ניסים דבח: מה התקופה שאמר המנכ"ל למרכז העיוור, משנת 1948 שהוקמה המדינה הזאת, אני רק שומע פה בוועדות תקנות לעיוורים.

<ניסים דבח: - - - זה משמעותי לגבי המים.

<ניסים דבח: תל אביב - - -.

<ניסים דבח: אי אפשר לעשות סקרים, המנכ"ל צודק.

<ניסים דבח: אי אפשר לעשות שום סקר.

<ניסים דבח: הסקרים לא שווים שום דבר.

<ניסים דבח: יש פה איפה ואיפה.

<ניסים דבח: אם לא יהיה פה חוק מדינה, לא תהיה הנחה.

<ניסים דבח: אני סיימתי, תודה.

משה גפני: טוב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: כן, גברת.

<מירב גילי הירש: מירב הירש מהמרכז לעיוור בישראל.

<מירב גילי הירש: סמנכ"לית.

משה גפני: רגע, המרכז לעיוור זה אתם יחד.

<מירב גילי הירש: נכון.

משה גפני: אז תיכף נחזור אליכם, בסדר?

<מירב גילי הירש: כי אני רוצה להתייחס לנושא של הארנונה כדי שתבינו את הבעיה שיש לנו.

משה גפני: הבנו.

משה גפני: אם אני לא טועה אז הבנו.

משה גפני: בבקשה, תאמרי משפט.

<מירב גילי הירש: יש שתי בעיות עם הארנונה.

<מירב גילי הירש: אחת היא שלא כל הרשויות מאמצות את לשון הנחת הרשות, ודבר שני זה שמי שמאמץ, עושה כל מיני תמרונים שהם מקוממים על חשבון אוכלוסיית העיוורים.

<מירב גילי הירש: לצורך העניין, הגיעו אלינו מקרים של אישה שמתגוררת עם המטפלת הסיעודית שלה, בת 88.

<מירב גילי הירש: אז החליטו לחצות את ההנחה בחצי, למרות שפקודת הארנונה מאפשרת למי שמטפל לקבל את זה.

<מירב גילי הירש: אתם מכירים את התקנה, אני יכולה לצטט אותה.

<מירב גילי הירש: הדבר הנוסף הוא שמאחר שמדובר בהנחת רשות, דורשים מהעיוורים למלא כל פעם טפסים מחדש, חלק מהרשויות, על העיוורון שלהם כדי לקבל את ההנחה באופן חוזר, שזה לא מה שמבקשים מיתר הנכים למעשה.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: חיים פוקוס, מנכ"ל בית דוד.

<חיים פוקס: נכון, המרכז לחירש עיוור.

משה גפני: אתה אורח קבוע כאן בוועדה.

<חיים פוקס: שנה שלישית.

משה גפני: יכול להיות שניתן לך יקיר הוועדה.

<חיים פוקס: אני ציפיתי לקבל כוס גלידה, כי אומרים שפעם שלישית גלידה.

<חיים פוקס: אדם נפגש פעם אחת, פעם שנייה, פעם שלישית גלידה.

משה גפני: לא, בגלל הבעיה עם ההכשר.

<חיים פוקס: נתגבר על זה.

<חיים פוקס: אנחנו פעם שלישית פה.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: אני גם הייתי אצלכם שם.

<חיים פוקס: בשתי הוועדות הקודמות אישרו תקציבים לפי רשימה שהוגשה והועבר כסף ובסופו של דבר לנו יש שני פרויקטים שהגשנו, שארגון הגג שריכז את המידע של כולם הגיש.

<חיים פוקס: תכנית אחד שזה שירות תומך לאנשים חירשים עיוורים, כשאדם חירש עיוור לא יכול לצאת מהבית, לעבור כביש, בלי אדם שילווה אותו או משהו.

<חיים פוקס: שיהיה לו מישהו שיתמוך בו, יבוא כמה שעות ביום, בשבוע, פעם אחת או פעמיים, וייתן לו, ייצא איתו, יאפשר לו לעשות סידורים, מטלות.

<חיים פוקס: דבר שני, שאדם חירש אילם יוכל לצאת לפעילות תרבות ופנאי.

<חיים פוקס: יוכל לצאת לטיולים, יוכל להשתתף באירועים שהוא רוצה.

<חיים פוקס: יש יום הזיכרון, הוא רוצה ללכת, הוא לא יכול.

<חיים פוקס: ביקשנו בשביל זה תקציב.

<חיים פוקס: שני התקציבים האלה ברשימה.

<חיים פוקס: תכלס לא קיבלנו שקל.

<חיים פוקס: בפעם הראשונה אמרו שהכסף הלך למשהו אחר, בסוף החליטו לתת לו לעלות - הכל לדברים ראויים - להעלות את המחיר של המפעלים המוגנים.

<חיים פוקס: בפעם השנייה אני לא מצליח לקבל מהגברת אילנה גליידמן תשובה מדוע הכסף הזה לשירות התומך שאושר, 250,000 שקלים, לא קיים.

<חיים פוקס: אנחנו מקבלים אותו עכשיו בחודש השישי בשנה הזאת - - -

משה גפני: את רושמת?

<חיים פוקס: מגירעונות.

משה גפני: את רושמת את הטענה?

<אילנה גליידמן: כן, ברור.

משה גפני: אוקיי, תודה.

משה גפני: חיים שוורץ, יושב ראש המרכז הישראלי לכלבי נחייה לעיוורים.

משה גפני: כן, בקצרה.

<חיים שוורץ: אני אשתדל בקצרה, ממש בקצרה להתייחס לתקציב של השירות לעיוור ובתוך הסל הזה הענק, נושא תקצוב כלב הנחייה.

<חיים שוורץ: העלות של כלב נחייה היא בסדרי גודל של 40,000 דולר לכלב.

<חיים שוורץ: אנחנו מגייסים תרומות מכל העולם מאנשים טובים.

<חיים שוורץ: מדינת ישראל, לדאבוני, משתתפת ב-15,000 שקלים לכלב נחייה.

<חיים שוורץ: שר האוצר הקודם, יאיר לפיד, ביקש להעלות את תקצוב כלב הנחייה.

<חיים שוורץ: היינו בהליכים, היינו אצל שר הרווחה מאיר כהן דאז, ואפילו הוצא מכרז להגדלה בינתיים ל-30,000 שקלים.

<חיים שוורץ: המכרז בוטל.

<חיים שוורץ: חזרנו ל-15,000 שקלים.

<חיים שוורץ: עכשיו משרד הביטחון ונפגעי פעולות האיבה, קרי הביטוח הלאומי, מתקצבים אותנו ב-49,000 שקלים פר כלב.

<חיים שוורץ: הם כבר אומרים – אם הם לא יעלו שם אנחנו נבטל ונוריד.

<חיים שוורץ: חברה, אנה אנו באים?

<חיים שוורץ: לא יתכן שמדינת ישראל, אני יודע, יש הפרטה - - -

משה גפני: משרד הביטחון זה לנכי צה"ל.

<חיים שוורץ: נכי צה"ל, אבל אנחנו נותנים שירות לנכי צה"ל, ידידי המכובד, אדוני מר גפני, יושב ראש הוועדה.

משה גפני: אני רק רוצה להבין.

משה גפני: כשיש עיוור שהוא נכה צה"ל הוא מתוקצב על ידי משרד הביטחון.

<חיים שוורץ: נכון.

משה גפני: אני לא מבין מהר.

משה גפני: צריך להסביר לי לאט.

<חיים שוורץ: כן, אני אסביר, אני אסביר.

משה גפני: רגע, אבל תשמע מה אני רוצה לדעת.

<חיים שוורץ: אני שומע.

משה גפני: אם הבנתי נכון, אם הוא נכה צה"ל הוא מתוקצב על ידי משרד הביטחון על כלב הנחייה ב-49,000 שקלים.

<חיים שוורץ: נכון, אנחנו מקבלים - - -

משה גפני: אם הוא עיוור שהוא איננו נכה צה"ל?

<חיים שוורץ: 15,000 שקלים.

משה גפני: כן, והפער הזה הוא פער מאד גדול, שלא מצדיק את העניין של הפער, בגלל שאם 49,000 שקלים נכון, אתה אומר שגם האזרחי צריך לקבל 49,000 שקלים.

<חיים שוורץ: נכון, אמת לאמיתה.

משה גפני: אמרת את זה למישהו?

<חיים שוורץ: אמרתי.

משה גפני: בעל פה או בכתב?

<חיים שוורץ: גם בעל פה.

<חיים שוורץ: בכתב לא היינו בפגישה.

<קריאה: לא, גם בכתב.

<חיים שוורץ: גם בכתב.

<חיים שוורץ: חברתי פה ממשרד הרווחה, הגברת אילנה גליידמן הייתה באותה פגישה אצל מאיר כהן.

משה גפני: טוב, גם התייחסות לעניין הזה.

<חיים שוורץ: הדברים נעשו.

<חיים שוורץ: אנחנו נבקש באמת את ההתייחסות של הוועדה.

<חיים שוורץ: לא יתכן המצב הזה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: א' יתכן, בגלל שעובדה שזה קורה.

<חיים שוורץ: כן, ובמדינת ישראל צריך לשנות את זה.

משה גפני: זה התפקיד שלנו.

<חיים שוורץ: נכון מאד.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: יעל וייס-ריינד.

משה גפני: את מנכ"ל אופק לילדינו.

<יעל וייס ריינד: כן, הארגון הארצי היציג של הורים לילדים עם עיוורון ולקות ראייה.

<יעל וייס ריינד: שם ארוך.

משה גפני: היית גם בשנה שעברה.

<יעל וייס ריינד: נכון מאד.

<יעל וייס ריינד: זיכרון טוב.

<יעל וייס ריינד: אנחנו פה מתייחסים ואני רוצה להביא בפני הוועדה מימד מאד חשוב.

<יעל וייס ריינד: ילדים בסופו של דבר, העולם מתווך להם על ידי ההורים והמשפחה.

<יעל וייס ריינד: ולגדול למשפחה, לזוג הורים, אתם בטח שומעים את זה גם מהורים לילדים עם מוגבלויות אחרות וצרכים מיוחדים אחרים, ההתמודדות היומיומית המתישה של ההורים במגוון, באין סוף ממדים, אם זה מול מערכת החינוך, אם זה הרווחה, אם זה בהיבט הבריאותי, אם זה החברתי של הילד.

<יעל וייס ריינד: הילד, שהרבה פעמים מוצא את עצמו מבודד בחברה וההורה צריך להתמודד עם זה.

<יעל וייס ריינד: אם זה תעסוקה, ניידות של הילד.

<יעל וייס ריינד: היכולת לתת לילד, ילדים מגיל צעיר שמתניידים באופן עצמאי.

<יעל וייס ריינד: אצל הילדים שלנו הרבה פעמים זה לא אפשרי.

<יעל וייס ריינד: מגוון הדברים האלה הם מאד תובעניים, גם ברמה הרגשית, ברמה הפסיכולוגית, גם כמובן ברמת המשאבים שהמשפחה נזקקת להשקיע בדברים האלה ואנחנו יודעים שהמחיר הזה עוד יותר גבוה בפריפריה.

<יעל וייס ריינד: אנחנו מדברים גם על בפריפריה החברתית, גם בפריפריה הגיאוגרפית.

<יעל וייס ריינד: אנחנו עשינו מחקר בשנה שעברה והתוצאות מאד מאד ברורות.

<יעל וייס ריינד: ההורים האלה, המשפחות והילדים מרגישים בידוד.

<יעל וייס ריינד: בגלל שהלקות הזאת אינה לקות שכיחה, זה לא כמו לקות של שמיעה, שהיא הרבה יותר רווחת או נכויות אחרות.

<יעל וייס ריינד: השירותים בפריפריה הם הרבה יותר מצומצמים והיכולת של ההורים להגיע ולקבל את השירותים והתמיכה היא מאד מוגבלת.

<יעל וייס ריינד: זה היה אחד הרכיבים בבקשה שלנו לאפשר לתת את התמיכה והרצף הטיפולי, כדי שנוכל לתת את התמיכה למשפחות בפריפריה.

<יעל וייס ריינד: זו הבקשה שלנו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אתה ביקשת שם כל הזמן.

<זהר הלוי: אני עורך הדין זהר הלוי, אני יושב ראש "צמד" שזה הארגון שמטפל בכל העיוורים שנעזרים בכלבי נחייה.

<זהר הלוי: אני רוצה לדבר על הקצבה שהכלב מקבל לצורך ההזנה של הכלב - - -

משה גפני: אבל דובר על זה.

<זהר הלוי: לא, לא דובר על זה.

משה גפני: שיש פער של 49,000 שקלים.

<אילנה גליידמן: לא, לא.

<אילנה גליידמן: יש פה שני דברים.

<אילנה גליידמן: ה-49,000 שקלים זה לא לעיוור, זה לכלב.

משה גפני: לאילוף ואימון הכלב.

<אילנה גליידמן: זה לאימון של הכלב.

משה גפני: ועל מה אתה מדבר?

<זהר הלוי: אני מדבר על זה שברגע שהכלב כבר מוכשר והוא מוצמד לעיוור, הוא מקבל קצבה חודשית.

<זהר הלוי: היום היא עומדת על 452 שקלים, שהיא בעצם נועדה להזין את הכלב ולטפל בו מבחינה רפואית ולחומרי הדברה.

משה גפני: בסדר.

<זהר הלוי: בשביל לסבר את האוזן, יש לנו כ-230 כלבים היום, אנשים עיוורים שנעזרים בכלבי נחייה.

<זהר הלוי: כלבים של משרד הביטחון למשל, מקבלים 650 שקלים קצבה חודשית.

<זהר הלוי: בבדיקה שאנחנו עשינו, 450 שקלים האלה לא מכסים את ההוצאות שכלבי נחייה צריכים.

משה גפני: וכמה צריך?

<זהר הלוי: מבחינת החישוב שעשינו זה עומד על 550 שקלים בחודש.

<זהר הלוי: זאת אומרת שזה בסך הכל תקציב של כ-230,000 שקלים.

משה גפני: פניתם?

<זהר הלוי: סליחה?

משה גפני: אני שואל אם פניתם עם הטענה הזאת.

<זהר הלוי: פנינו לשירות לעיוור.

<זהר הלוי: השירות לעיוור אומר שאין לו - - -

משה גפני: במשרד הרווחה?

<זהר הלוי: כן.

<זהר הלוי: הם טוענים שאין מספיק תקציב לטובת העניין ושצריך להגדיל את התקציב.

משה גפני: הם אומרים שאתם צודקים, אבל אין מספיק כסף.

<זהר הלוי: אין מספיק כסף.

משה גפני: אבל הם אומרים שאתם צודקים?

<זהר הלוי: נכון.

<זהר הלוי: עכשיו, צריך לא לשכוח שהחלק הגדול מהעיוורים שנעזרים בכלבי נחייה זה אנשים שמתקיימים בעצם מהקצבה.

משה גפני: את זה לא צריך להגיד.

משה גפני: אנחנו בשביל זה עושים את הדיון הזה.

<זהר הלוי: נכון.

משה גפני: לא מדובר במנהלי בנקים.

<זהר הלוי: וגם לא מדובר בהרבה כסף.

<זהר הלוי: מדובר ב-230,000 שקלים תוספת בסך הכל.

<זהר הלוי: נראה לי סכום זניח לעומת התקציב.

משה גפני: טוב, תודה.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: בנימין לב, עיוור עם כלב נחייה, בבקשה.

<בנימין לב: אני עיוור עם כלב נחייה, שמי בני לב.

משה גפני: אתה גר בתל אביב?

<בנימין לב: אני גר בתל אביב.

משה גפני: אז רגע, לפני הכלב.

משה גפני: אתה קודם קראת קריאות ביניים שאני רוצה לדעת אותן.

<בנימין לב: נכון, אני - - -

משה גפני: רק שנייה.

משה גפני: רק תענה לי בבקשה, אתה לא חייב, אבל יש כמה דברים שצעקת קודם והם מעניינים אותי.

<בנימין לב: אני לא צעקתי, אני רוצה לחזור עליהם.

משה גפני: בסדר, שנייה.

משה גפני: ארנונה – הנחה בארנונה בתל אביב נותנים?

<בנימין לב: אני אגיד את כל מה שחשוב לי, אני אגיד מראש.

<בנימין לב: ארנונה בלי לבקש, בלי כלום, למי שיש תעודת עיוור לצמיתות, הוא לא צריך לעשות שום פרוצדורה, שום דבר.

<בנימין לב: ברגע שהוא ניגש לעירייה הוא מקבל 90% הנחה.

<בנימין לב: זו ההנחה הכי גבוהה שקיימת.

<בנימין לב: גם נכה עם 150% לא מקבל 90%, הוא מקבל 80%.

<בנימין לב: ההנחה הזאת, 80% זה הרף שהגמלאים מקבלים בעיריית תל אביב.

<בנימין לב: לגבי מה שאמרו פה, שצריך 50% מקבלים, זה ברור.

<בנימין לב: אם אותו עיוור רשום בשכירות כמוני, אני אין לי כלום.

<בנימין לב: רשום בשכירות כמוני עם שותף, או אפילו ילד שהוא בגיר, אני מקבל רק 50% הנחה בארנונה.

<בנימין לב: זה הסידור.

<מירב גילי הירש: למה?

<מירב גילי הירש: מאיזו סיבה?

<נתי ביאליסטוק כהן: עזבי, אל תעני לו.

<נתי ביאליסטוק כהן: בני, תגיד את הדברים שאתה רוצה להגיד באוטוסטראדה.

<נתי ביאליסטוק כהן: תשתדל לא לפגוע בזכויות שלך ותמשיך.

<בנימין לב: אני לא פוגע בזכויות שלי.

<מירב גילי הירש: אתה פוגע בזכויות של הכלל.

<בנימין לב: אני פשוט יודע.

<בנימין לב: אני בא לוועדת כספים, אני יודע את המספרים.

<בנימין לב: מכין עבודה - - -

משה גפני: רגע, אבל עם כל הכבוד אנחנו לא יכולים.

משה גפני: הוועדה יש לה עוד נושאים שהיא צריכה לעסוק בהם.

משה גפני: הדיאלוג הזה הוא אסור בוועדה.

<בנימין לב: נכון.

משה גפני: אם תרצו, אני אמרתי, אני אחזור אליכם, תוכלו להתייחס.

משה גפני: הבמה לרשותך, תגיד גם שעכשיו לילה ואני אגן על זכותך להגיד את זה.

<בנימין לב: אוקיי.

משה גפני: לא, אל תגיד.

<בנימין לב: אני לא אומר את זה.

<בנימין לב: לגבי זה, יש לי שאלה אחרת בכלל.

<בנימין לב: א', שאלת שאלות ולא ענו לך.

<בנימין לב: שאלת מה התקציב היה בשנת 2014 לשירות לעיוור.

<בנימין לב: אז התקציב היה 136 מיליון שקלים, זה מופיע בדו"ח מבקר המדינה.

<בנימין לב: מתוך זה הוציאו על שיקום מה שנקרא מורים, מורות מדריכות, תקראו לזה איך שאתם רוצים – 7 מיליון שקלים, כאשר ניתן רק ל-1,400 עיוורים.

<בנימין לב: חברים, תגידו את המספרים נכוחה.

<בנימין לב: עכשיו, בדו"ח התקציב של השירות לעיוור יש, לא פיקציה, אני לא רוצה להגיד מילים חמורות, יש דמי ליווי, שתמיד בין 65 מיליון ל-70 מיליון שקלים.

<בנימין לב: כלומר, שאר התקציב זה השירות או השיפור, תקרא לזה איך שאתה רוצה.

<בנימין לב: הייתי רוצה לדעת, את המספרים הגדולים בתוך ה-60 מיליון שנשארו מה-67 מיליון, נכון?

<בנימין לב: יש לכם תקציב 126 מיליון אתם אומרים פלוס תוספות, ממה זה בנוי?

<בנימין לב: אז בוא אני אגיד לך את המספרים העיקריים.

<בנימין לב: הם אומרים שלשיקום הולך 9 מיליון שקלים, 11 מיליון שקלים, יופי.

<בנימין לב: נשים את זה בצד, בסדר?

<בנימין לב: שזה אחוז, מבקר המדינה מאד מצחיק אותו האחוז הזה ואני לא אפרט פה למה.

<בנימין לב: יש עוד מיליון שכן שולחים לתחנות שמפנים לשירות לעיוור את הנושא של המורות השיקומיות, באמצעות משרד העבודה והרווחה, לפחות סוציאליות.

<בנימין לב: עכשיו הלאה.

<בנימין לב: יש סכום שהולך לעמותות של העיוורים.

<בנימין לב: אני אתן לך את המספרים העיקריים.

<בנימין לב: האגודה למען העיוור בהרצלייה מקבלת ממשרד העבודה והרווחה, יש לה מפעל מוגן, היא מקבלת 3,861,000 מיליון השקלים, היא קיבלה בשנת - - -

משה גפני: בשביל מה אתה מספר לנו את זה?

משה גפני: מה אתה רוצה, שנדון עכשיו על ה - - -

<בנימין לב: לא, לאיפה הולך התקציב.

משה גפני: טוב, זאת שאלה.

משה גפני: זאת שאלת מקרו.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: משרד הרווחה ולאחר מכן אגף התקציבים, רותם.

משה גפני: משרד הרווחה, אני מבקש להשיב על הדברים שנאמרו כלפי המשרד.

<רוית נקר אל-עזרה: בסדר.

<רוית נקר אל-עזרה: אני אתחיל עם התקציב, לאן הולך התקציב.

<רוית נקר אל-עזרה: הפער בין סך התקציב שאני דיברתי עליו לבין מה - - -

משה גפני: בבקשה לדבר איתי, לא עם הנוכחים.

<רוית נקר אל-עזרה: הפער בין התקציב שאני דיברתי עליו לתקציב שהוא הציג, זה הפער בין התקציב נטו שעליו אני דיברתי והתקציב שהוצג, זה בעצם התקציב כולל ההכנסה המותנית.

<רוית נקר אל-עזרה: אני דיברתי על תקציב הבסיס.

<רוית נקר אל-עזרה: באופן כללי, כ-60 מיליון השקלים הנוספים, פרט לדמי ליווי לעיוור, הולכים על הדברים הבאים: בערך 22-23 מיליון שקלים הולכים לכל הנושא של התעסוקה, שזה אומר גם לתעסוקה עצמה של פעילות היום והתעסוקה של האוכלוסייה עם לקויות ראייה והשכר הקבוע שהם מקבלים.

<רוית נקר אל-עזרה: יש פעילות של בערך 9 מיליון שקלים, שהולכת למועדונים ופעילות פנאי בבתי תלמיד וכל הנושאים האלה.

<רוית נקר אל-עזרה: עוד כ-4 מיליון שקלים החזרי מיסוד וסבסוד, וכל הנושא של השיקום התפקודי, שהשנה בעצם כמו שאמרתי הוא הגיע כבר עד 17 מיליון שקלים, השנה זאת תהיה ההוצאה, שרובה הולכת להדרכה שיקומית, אבל פעילויות נוספות שקשורות לזה זה הפעילות של הכלבים, מכונים לראייה ירודה, תחנות מידע, הדרכה שיקומית קבוצתית ודברים מהסוג הזה.

<רוית נקר אל-עזרה: לגבי מנהלת המוגבלויות, יש עכשיו באמת במשרד הרווחה דיונים לקראת הפיכת כל הטיפול בבעלי מוגבלויות – מטיפול לפי סוגי מוגבלות לטיפול לפי רמת נכות, ואני לא רוצה בדיוק להגדיר את זה לנושא החוץ ביתי לחוד.

<רוית נקר אל-עזרה: אני חוזרת למה שאתם אמרתם לגבי מינהל המוגבלויות והיחס לעיוורים.

<נתי ביאליסטוק כהן: כן, אני מבין מה שאת אומרת, אבל - - -

משה גפני: לא, אני לא מסכים.

משה גפני: לא, אם אתה לא רוצה לשמוע אותה, אז בסדר.

משה גפני: אז חבל שהבאנו.

משה גפני: אני מבקש לשמוע עד הסוף.

<רוית נקר אל-עזרה: יש דיונים במשרד לגבי הפיכה מסוגי נכויות לצורה רוחבית.

משה גפני: אתם בדיונים האלה משתפים את ארגוני העיוורים, שזה הנושא שלהם?

משה גפני: לא, לא, לא, אתם רוצים לסגור את הדיון?

משה גפני: יש לנו עוד סעיפים אחרי זה.

משה גפני: אני מבקש, רבותי.

משה גפני: תקשיבי לי רגע.

<ניסים דבח: זה סיפורים פה.

<ניסים דבח: אנחנו העיוורים לא מכירים בכלל מה שאתם מדברים בכלל.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני שואל האם אתם משתפים בדיון על המנהלת או על הרשות, או לא חשוב מה, האם אתם משתפים את ארגוני העיוורים?

<אילנה גליידמן: תראה, אני מרגישה לא נוח לייצג פה, משום שאני בורג קטן בתוך המערכת.

<אילנה גליידמן: יש את הדרגים של מנהלי האגפים ושל המנכ"ל, זה בדרגים האלה.

<אילנה גליידמן: אני יודעת שבהחלט ישבו נציגי המרכז לעיוור בדיונים, אבל אם קולם נשמע או לא, הם יגידו בעצמם.

משה גפני: אוקיי, טוב, נחליט תיכף מה לעשות עם העניין הזה.

משה גפני: לגבי בית דוד, מה שטוען חיים פוקס על המרכז לחירש ולעיוור, שהוא טוען שבסוף הוא לא קיבל תקציב.

משה גפני: אני הייתי אז עם סגן הממונה על התקציבים, נכון?

משה גפני: למה הוא לא מקבל הדרכה?

<אילנה גליידמן: הוא מדבר על תכנית מאד חשובה שאנחנו רואים את החשיבות שלה, מסכימים איתה, מנסים לקדם אותה.

<אילנה גליידמן: אני רוצה להזכיר ששנה שעברה לא יכולנו לפתוח תכנית חדשה כי לא הייתה כנסת ולא היה תקציב.

<אילנה גליידמן: ועכשיו אנחנו עובדים על ניסיונות לפרוץ את הדרך הזאת באמצעות ועדת המכרזים.

<אילנה גליידמן: זה לא פשוט.

<אילנה גליידמן: אנחנו מתנהלים מולה, חיים מעודכן, אבל אנחנו ננסה לפרוץ את זה.

<אילנה גליידמן: אנחנו בהחלט רואים את חשיבות התכנית.

משה גפני: טוב.

משה גפני: אוקיי.

<אילנה גליידמן: אתה רוצה הלאה?

משה גפני: כן, כן.

<אילנה גליידמן: לגבי כלבי הנחייה, אמרנו, יש פה שני סעיפים.

<אילנה גליידמן: אחד זה לגבי הכלב עצמו.

<אילנה גליידמן: הכלב עצמו זה 49,000 השקלים שהם דיברו עליהם.

<אילנה גליידמן: זה מגבלות תקציב.

<אילנה גליידמן: זה בפירוש מגבלות תקציב.

משה גפני: אבל משרד הביטחון נותן סכומים גבוהים יותר.

משה גפני: אין הבדל בעניין הזה.

<אילנה גליידמן: אם נבדוק את התקציב של משרד הביטחון לעומת התקציב של משרד הרווחה.

משה גפני: אבל אנחנו לא מדינת עולם שלישי.

משה גפני: אנחנו מדינה מסודרת.

<אילנה גליידמן: חס וחלילה.

משה גפני: כמה צריך עיוור לכלב נחייה?

משה גפני: נורא פשוט.

<אילנה גליידמן: זה לא עיוור, זה לא העיוור.

משה גפני: כמה צריך עיוור לכלב נחייה?

משה גפני: המחיר שמאכילים את הכלב.

<אילנה גליידמן: אוקיי, זה הנושא השני.

משה גפני: והנושא של הדרכת הכלב וכל מה שנלווה.

משה גפני: האם יש שוני בין סוגי העיוורים?

<אילנה גליידמן: ברור שאין הבדל.

משה גפני: ברור שאין.

משה גפני: אז זה נראה כמו מדינת עולם שלישי, כאשר עיוור אחד מקבל על אותו דבר - - -

<אילנה גליידמן: זה לא העיוור מקבל.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: בסדר, אני לא מקצוען.

משה גפני: אני אעזוב את הכנסת בעזרת השם, אני אבוא לעזור לכם במשרד הרווחה ואז אני אלמד.

משה גפני: בעזרת השם.

אלי כהן: בעזרת השם.

אלי כהן: אתה רוצה לעזור, אל תדאיג אותנו.

משה גפני: אני מדבר על זה שהשירותים שהעיוור מקבל או עבור הכלב או עבור השירותים שהוא צריך לתת לכלב, המחיר הוא אותו מחיר.

<נתי ביאליסטוק כהן: לא, זה כלב קרבי וזה ג'ובניק.

<נתי ביאליסטוק כהן: זה כל ההבדל.

משה גפני: טוב, בסדר, אני הבנתי את זה.

משה גפני: רותם מאגף התקציבים.

<רותם פאר: כן, שלום.

משה גפני: אנחנו לקראת סיום, אני רוצה לסכם.

<רותם פאר: אני אציין שכלל תקציב השירות לעיוור עלה מ-105.9 מיליון שקלים בשנת 2014 ל-121.9 מיליון שקלים בבסיס התקציב בשנת 2016.

<רותם פאר: מדובר בעלייה של כ-15%.

משה גפני: על איזה תקציב אתה מדבר?

<רותם פאר: על כלל התקציב של שירות העיוור.

משה גפני: על איזה תקציב, של איזו שנה?

<רותם פאר: משנת 2014 לשנת 2016.

<נתי ביאליסטוק כהן: ברוטו או נטו?

<קריאה: נטו, נטו.

<רותם פאר: עלייה של 15%.

משה גפני: 15% בין מה למה?

<רותם פאר: בין בסיס התקציב של שנת 2014 - - -

משה גפני: לבסיס התקציב של איזו שנה?

<רותם פאר: של שנת 2016.

משה גפני: ובשנת 2015 העיוורים לא תפקדו?

<רותם פאר: בשנת 2015 - - -

משה גפני: מה הפער בין שנת 2014, אני לא יודע.

משה גפני: גם אתם התחלתם עם תקציב דו שנתי?

משה גפני: עלייה של תקציב נמדדת משנה לשנה.

משה גפני: בשנת 2015 אני מודיע לך, אני לא יודע אם אתם יודעים, העיוורים תפקדו.

<רותם פאר: בשנת 2015 היה תקציב המשכי.

משה גפני: ולכן מה היה?

משה גפני: מה היה?

<רותם פאר: בסיס התקציב בשנת 2015 עמד על 111.2 מיליון שקלים.

משה גפני: זה לא בסדר.

משה גפני: אני פשוט לא שומע את הדבר הכי חשוב שהוא אמר היום.

משה גפני: כמה היה בשנת 2014?

<רותם פאר: בשנת 2014 התקציב עמד על 105.

<רותם פאר: 9 מיליון שקלים.

משה גפני: יפה.

משה גפני: בשנת 2015?

<רותם פאר: בשנת 2015 - 111.2 מיליון שקלים.

משה גפני: עלייה של 6%.

<רוית נקר אל-עזרה: לא, אבל יש כאן 5 מיליון שקלים שפשוט עברו לתקנה אחרת.

<רוית נקר אל-עזרה: זה בעצם עלייה של 10 מיליון שקלים שנכנסה לנושאים של העיוורים.

<רוית נקר אל-עזרה: 5 מיליון שקלים מתך זה פשוט עברו - - -

משה גפני: כמה היה בשנת 2015 עם ה-5 מיליון שקלים?

<רוית נקר אל-עזרה: זה יוצא כאילו 116 מיליון שקלים.

משה גפני: לא כאילו.

<רוית נקר אל-עזרה: לא, פשוט זה לא זה תחת העיוור, זה עבר לחוץ ביתי.

<רוית נקר אל-עזרה: אבל השירות נשאר אותו שירות, הוא פשוט - - -

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: וכמה בשנת 2016?

<רוית נקר אל-עזרה: אז בעצם העלייה לעיוור הייתה של 10 מיליון שקלים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: וכמה בשנת 2016?

<רותם פאר: ואנחנו בשנת 2016 עומדים על 121.9 מיליון שקלים.

משה גפני: עלייה של כמה אחוזים?

<רותם פאר: לעומת 2014?

משה גפני: לעומת 2015.

משה גפני: לא מדלגים שנים פה.

משה גפני: זה אפשר לדלג בוועדות אחרות.

משה גפני: בוועדת הכספים אי אפשר לדלג.

<רותם פאר: אני אסביר.

משה גפני: לא, לפני שאתה מסביר, רק עובדות.

משה גפני: אין לי טענות אליך.

משה גפני: זה בסדר.

משה גפני: אני רק רוצה שלא תגיד עלייה ותגיד פתאום משנת 1948 לעכשיו.

משה גפני: תגיד מה הייתה העלייה משנת 2014 לשנת 2015, ומה משנת 2015 לשנת 2016.

<בנימין לב: אבל יש נטו וברוטו.

משה גפני: תעשה לי טובה, הרי לא למדתי חשבון בכלל.

משה גפני: הרי לא למדתי ליבה.

משה גפני: אתה עכשיו תבלבל אותי לגמרי.

<בנימין לב: מבקר המדינה לא טועה.

<בנימין לב: הוא - - -

משה גפני: אבל מבקר המדינה לא פה.

משה גפני: מבקר המדינה במקום אחר.

משה גפני: תגיד לי בבקשה מה הייתה עליית התקציב לעיוור משנת 2015 לשנת 2016 באחוזים.

<רותם פאר: 10%.

<קריאה: איך 10%?

משה גפני: רותם, אל תאמין לי לגבי הליבה ותדבר אמת.

משה גפני: אל תאמין לי לגבי זה, אני יודע לעשות חשבון.

משה גפני: כמה היה התקציב בשנת 2015?

<רותם פאר: 111.2 מיליון שקלים.

משה גפני: כמה בשנת 2016?

<רותם פאר: 121.9 מיליון שקלים.

משה גפני: זה 10%?

<רוית נקר אל-עזרה: רגע, מתוך זה צריך - - -

משה גפני: טוב.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: מה התכניות שלכם לתקציב הבא?

<רותם פאר: אנחנו עכשיו בפתח של דיוני תקציב.

משה גפני: כן.

משה גפני: מה העמדה שלכם?

משה גפני: מה הכיוון?

<רותם פאר: הכיוון שלנו לקבל את הדרישות התקציביות של משרד הרווחה ולתקצב בהתאם.

<רותם פאר: בהתאם לסדרי העדיפויות שלו.

משה גפני: טוב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: כן, בבקשה, סיכום העניין.

משה גפני: אני רוצה לסכם.

<מירב גילי הירש: אנחנו הגשנו לוועדה דרישות של כלל הארגונים שיושבים פה, של הארגונים שעוסקים עם ילדים, של שיקום, של כל מה שצריך.

<מירב גילי הירש: מדובר על 27 תכניות שאנחנו צריכים שיתקצבו אותן בכ-13 מיליון שקלים כדי לתת שירות טוב לקהילה שלנו.

<מירב גילי הירש: זה דברים שנדרשים לילדים, לשיקום, לכלבי נחייה, לנושאים כפי שמפורט.

<מירב גילי הירש: לפנאי, לתרבות, שיכולים לאפשר בעצם לקהילה שלנו להשתלב בצורה מיטבית בקרב כלל החברה.

משה גפני: טוב.

<מירב גילי הירש: אנחנו נשמח שתאשרו אותן.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת דב חנין ואני רוצה לסכם.

דב חנין: תודה אדוני.

דב חנין: אני קודם כל רוצה להודות לך, אדוני יושב הראש ולמנהל הוועדה, על קיום הדיון החשוב הזה.

דב חנין: הדיונים שלנו בכנסת ביום העיוור הם דיונים חשובים כולם, אבל נדמה לי שמכל הדיונים זה הדיון החשוב ביותר.

דב חנין: ואני אומר את הדברים אחרי שאני קורא את המסמך שהגיש לנו המרכז לעיוור ואני חושב שלהבדיל מנושאים אחרים, אנחנו קיבלנו הפעם תכנית מאד מאד מדויקת, עם רשימת צרכים מאד, הייתי אומר מאופקת.

דב חנין: מאד מאופקת.

דב חנין: אם אני מסתכל על המספרים שנאמרו פה למשל לגבי החזקת כלב נחייה לעומת הבקשה שלכם, אתם הלכתם על הצד הנמוך מבחינת התוספת.

דב חנין: בפירוש על הסכום הנמוך.

דב חנין: עכשיו, הסכום הזה אולי לכם, ה-13 מיליון שקלים האלה שאתם מבקשים כתוספת, נראה גדול והוא נראה משמעותי והוא בוודאי נראה לכולנו מסביב לשולחן הזה חיוני לחלוטין, כשאנחנו קוראים את הבקשות שאתם מפרטים פה.

דב חנין: מבחינת ועדת הכספים, אדוני יושב הראש, זה בסופו של דבר כסף קטן.

דב חנין: ואם הכסף הקטן הזה יכול לעשות את השינויים הגדולים שאתם מדברים עליהם, אני חושב שוועדת הכספים הפעם צריכה חד משמעית להתייצב לצדכם ולבקש את התוספת הקטנה, המעטה הזאת – של 13 מיליון שקלים – שיעשו כל כך הרבה דברים – 27 תכניות שבאמת עושות שינוי גדול.

דב חנין: אני רק רוצה להוסיף את עמדתי, אדוני יושב הראש.

דב חנין: אני שמח לשמוע שבנושא הזה, בעיריית תל אביב אין בעיות בנושא של הטבה בארנונה, אבל אם יש עיריות שבהן דורשים מעיוור כל פעם לחזור ולהביא, באמת, אז איפה אנחנו נמצאים?

דב חנין: זה נראה לי כמו מידת סדום.

דב חנין: להתעלל באנשים ולדרוש מהם אישורים שלא צריך בכלל.

משה גפני: תודה.

משה גפני: תודה רבה חבר הכנסת חנין.

משה גפני: אני מבקש כמה דברים.

משה גפני: קודם כל אני מבקש מארגון הגג של המרכז לעיוור, אני מבקש שתעשו כן את העבודה הזאת.

משה גפני: אני רוצה לדעת לגבי ההנחות בארנונה, במים, בחשמל, בכל הדברים האלה – איפה אנחנו עומדים עם העניין.

משה גפני: אני אגיד לכם גם מדוע.

משה גפני: ייקח זמן, ייקח זמן.

משה גפני: אם יתברר שמדובר בתופעה באחד משלושת הפרמטרים האלה, בתופעה שהיא תופעה מדאיגה, שהמציאות היא שאנשים צריכים לחכות הרבה זמן או לעבור בירוקרטיה קשה ובסופו של דבר גם לא לקבל את ההנחה המקסימאלית, אני אבקש פה בוועדה להניח הצעת חוק שתשנה את החוק הזה.

משה גפני: אני רוצה לעשות את זה רק אחרי שאנחנו יודעים שאנחנו מדברים על תופעה שהיא תופעה מדאיגה.

משה גפני: אם מדובר כמו שבני לב אמר, אם נכון המצב בארנונה כמו שהוא מתאר את תל אביב, שככה זה ברוב הרשויות בארץ, אני לא בטוח שצריך להכניס לספר החוקים.

משה גפני: צריך להתמודד עם זה מול מרכז השלטון המקומית בשיחות או בדיונים שנקיים איתם.

משה גפני: אם מדובר בתופעה מדאיגה, נצטרך לתקן את החוק.

משה גפני: לכן אני צריך את העבודה הזאת.

משה גפני: אתם ארגון גג 40 שנה, תעשו את העבודה.

משה גפני: זה לא עבודה כל כך קשה.

משה גפני: אפשר לעשות אותה.

משה גפני: יש בכל מקום אנשים שנזקקים לזה, לצערנו הרב, אפשר לשאול ואפשר לעשות את זה לאט לאט.

משה גפני: תביאו לנו את המסקנות, אם אכן יתברר כפי שאמרתי.

משה גפני: לגבי הנושא של כלבי הנחייה, אני מבקש את התכתובת.

משה גפני: אני הולך לפנות גם לשר האוצר, גם לשר הביטחון וגם לשר הרווחה.

משה גפני: זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת בעליל.

משה גפני: אין מציאות כזאת.

משה גפני: כאן זאת ועדה שהיא צריכה לאשר גם את תקציב הביטחון וגם את תקציב משרד הרווחה.

משה גפני: לא יכול להיות דבר כזה שעיוור שנזקק לשירותים, שהשירותים האלה הם אותו דבר.

משה גפני: אין שום הבדל.

משה גפני: זה לא שמי שהוא נכה צה"ל מקבל כלב רוטוויילר ומי שהוא נכה או עיוור אזרחי, אז הוא מקבל פודל.

משה גפני: אין דבר כזה.

משה גפני: זה הכל אותו דבר ולכן המדינה צריכה שהשירותים יהיו שווים ולא להוריד כלפי מטה את נכי צה"ל, אלא להעלות כלפי מעלה גם לגבי השירותים וגם לגבי ההדרכה וכל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: ועדת הכספים דורשת להגדיל את תקציב הרווחה, כפי שנאמר קודם.

משה גפני: אני אומר את זה גם למשרד האוצר.

משה גפני: אני אומר את זה גם לכם.

משה גפני: אנחנו לא נסכים.

משה גפני: יגיע לפה התקציב, אנחנו לא נסכים להפוך להיות מן ועדה כזאת שהיא ועדה מייעצת או ועדה שאומרת דברים ככה לתפארת המליצה ומקבלת כותרת בעיתון.

משה גפני: אני גם אדבר עם השר חיים כץ, אבל אני אומר גם לכם.

משה גפני: אנחנו לא נשלים עם המציאות הזאת.

משה גפני: יגיע לכאן תקציב של שנת-.

משה גפני: איפה רותם?

משה גפני: יצא.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: אנחנו לא נסכים לעניין הזה.

משה גפני: יבוא לפה תקציב משרד הרווחה, אנחנו נבחן האם באמת הכנסתם את הכסף הזה לתוך התקציב, וזה בסמכות שלכם ומותר לכם להגיד לנו – אנחנו ביקשנו להכניס את זה, משרד האוצר לא נתן.

משה גפני: יבוא משרד האוצר ויגיד לקחתם את זה לסעיף אחר.

משה גפני: אנחנו מבקשים העדפה לגבי הנושא של העיוורים.

משה גפני: זו כבר פעם שלישית שאנחנו דנים בזה ואני מבקש שזה ייכנס.

משה גפני: אני מבקש בתוך חודש שתאמרי לי מה עשיתם עם המרכז לחירש ולעיוור, עם התקציב.

משה גפני: אני רוצה דיווח.

משה גפני: מה שכחתי?

<קריאה: את המינהל.

משה גפני: כפי שמקובל בכל המשרדים, ברגע שהולכים לעשות דברים שהם שינויים גם בירוקרטים, אבל גם שינויים שיכולים להיות מהותיים, אני מבקש לשתף את ארגוני הגג של העיוורים, כאשר עושים את הדבר הזה.

משה גפני: אני לא מוציא עדיין מכתבים, אבל אני גם אוציא מכתבים אם אני אשמע שאתם תדווחו לנו שמתקיימים דיונים או משהו כזה ואתם לא שותפים להם.

משה גפני: אי אפשר.

משה גפני: לא מסתירים פה שום דבר.

משה גפני: להיפך.

משה גפני: הכוונה שלכם כנראה לעשות התייעלות.

משה גפני: אם רוצים לעשות התייעלות, אין ספק שאם משתפים את הארגונים, ההתייעלות היא הרבה יותר טובה, בגלל שלפעמים יכולות להיות גם שגיאות בנושאים שהם קשורים לעיוורים.

משה גפני: אני מודה לכם על ההשתתפות.

משה גפני: אני מאחל לכם רפואה שלמה ואני מאחל לכם שהמדינה תתייחס אליכם, היום היא מתייחסת טוב, אבל שהיא תתייחס אליכם מצוין.

משה גפני: מה השאלה?

<חיים שוורץ: רציתי לדעת למי אתה רוצה שנעביר את התכתובת?

משה גפני: אלי.

<חיים שוורץ: אליך?

משה גפני: אלי.

<חיים שוורץ: בסדר.

<חיים שוורץ: יש לך עוזר פרלמנטארי?

משה גפני: כן, יש פה מנהל ועדה.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: תודה רבה רבותי.